Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.10.2002 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Патлаївка, вул. Шевченка, 7. Проте у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У судове засідання позивач не зявилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату проведення судового засідання, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи - Полтавської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 29.10.2002 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.4), після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно житловий будинок літ А-1, а (загальна площа 38,9 кв. м., житлова площа 15,9 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: сарай літ. Б (малоцінний), погріб вхідний літ. В, колодязь - № 1, що знаходяться в с. Патлаївка, вул. Шевченка, 7. Відповідно із довідкою Кротенківської сільської ради Полтавського району № 469 від 17.05.2016 року, померла 29.10.2002 року [PERSON] до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]; згідно запису в по господарській книзі №1, особовий рахунок №40, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в с. Патлаївка, вул. Шевченка, 7 належать померлій 29.10.2002 року [PERSON] (а.с.8). Згідно з дублікатом заповіту від 13.08.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 38, [PERSON] усе їй належне майно де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла повністю своїй дочці [PERSON] (а.с.6). Відповідно із довідкою Полтавської районної державної нотаріальної контори № 970/02-14 від 22.04.2015 року після померлої 29.10.2002 року [PERSON], заведена спадкова справа № 852/2005; заяву про прийняття спадщини за заповітом подала [PERSON], інших заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило (а.с.5). Постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] № 02-31/955 від 18.05.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.7). Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України(2003 р.), Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, на спірні правовідносини поширюються норми ЦК Української РСР(1963 р.). Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР(1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР(1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до статті 533 ЦК Української РСР(1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців по закону. Відповідно ст. 392 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved