Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -земельну ділянку площею 3,48 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, за межами населеного пункту, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] зареєстрованого 10 лютого 2000 року за № 359, що видавався [PERSON] , та зміни до якого були внесені на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 24 червня 2006 року; -земельну ділянку площею 2,1631 га, кадастрові номера 5124181700:01:001:0073 площею 0,1600 га та 5124181700:01:002:0030 площею 2,0031 га, що розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області за межами населеного пункту, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05 травня 2003 року [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження від 08 травня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 90 на користь своєї доньки - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Через деякий час після смерті матері, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 02 липня 2019 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Вальченко В.В., відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -земельну ділянку площею 3,48 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, за межами населеного пункту, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] зареєстрованого 10 лютого 2000 року за № 359, що видавався [PERSON] , та зміни до якого були внесені на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 24 червня 2006 року; -земельну ділянку площею 2,1631 га, кадастрові номера 5124181700:01:001:0073 площею 0,1600 га та 5124181700:01:002:0030 площею 2,0031 га, що розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області за межами населеного пункту, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05 травня 2003 року [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження від 08 травня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 90 на користь своєї доньки - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Через деякий час після смерті матері, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 02 липня 2019 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , копію заповіту на позивача, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved