Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2007 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 79 по вул. М. Томпи в м. Берегово, Закарпатської області. З 05.12.2007 року відповідач [PERSON], значить зареєстрованою у вищевказаному будинку, однак вже більше року не проживає у вказаному будинку та добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає, так і по сьогоднішній день вона зареєстрована в [INFO]. Сам факт реєстрації відповідача за її адресою створює для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Вважає, що відповідач втратила право на користування житловим будинком № 79 по вул. М. Томпи в м. Берегово, Закарпатської області, оскільки не проживає в даному будинку більше одного року, а наявність формальної реєстрації відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, порушує її право власності на нерухоме майно та тягне за собою збільшення розміру плати за комунальні послуги. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, згідно поданого листа просили суд розглянути справу без їх участі, на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2007 року позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок № 79 по вул. М. Томпи в м. Берегово, Закарпатської області. З будинкової книги, вбачається, що в будинку за вищевказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], однак остання більше року там не приживає (а.с. 11-13). Крім того, з листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №16/2934 від 04.08.2015 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], значаться на реєстраційному обліку за адресою: м. Берегово, вул. М. Томпи, №79, Закарпатської області (а.с. 17). Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації відповідача [PERSON] у будинку № 79 по вул. М. Томпи в м. Берегово, Закарпатської області. На підставі вищенаведених обставин у суду достатньо підстав для висновку щоб визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, підлягають задоволенню, так як остання знятися добровільно з реєстраційного обліку з вказаної адреси не бажає, має тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, але не проживає в ньому більше року. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову повністю доведені, на підставі наданих доказів, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved