Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 2002 року по липень 2010 року вони з відповідачем перебували в фактичних шлюбних відносинах. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з чим відповідач проживає окремо, а син проживає з нею (позивачем). Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, та виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх дитини. Однак, самостійно вона не може забезпечити належний рівень життя. У зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини доходів відповідача. В процесі розгляду справи збільшила вимоги, та просила стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини доходів відповідача. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, та з проханням задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, та знаходиться на її утриманні. Позивач бажає отримувати аліменти на утримання сина з відповідача в примусовому порядку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з заявленим розміром аліментів не погоджується, згоден на 1/4 частину. Враховуючи, що позивач не надала доказів щодо необхідності стягнення аліменти на одну дитину в розмірі 1/2 частини доходів, суд вважає, що розмір аліментів має становити 1/4 частину. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial