Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 травня 2014 року. Від зазначеного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Сімейне життя з чоловіком не склалося через різні погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Вони втратили один до одного почуття кохання та поваги. Неодноразово намагалися налагодити свої подружні стосунки, але це ні до чого не привело. З вересня 2017 року вони з відповідачем не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо. За час окремого проживання з відповідачем вона остаточно прийняла рішення про розірвання шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу за таких обставин є неможливим і таким, що суперечить її інтересам, які мають істотне значення. Строк на примирення їм не потрібен. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]»; стягнути з відповідача на її користь судовий збір 640 грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, спір про поділ майна подружжя відсутній, дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем, спір про поділ майна відсутній, просить розглянути справу без його участі (а.с. 30). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 10 травня 2014 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровській області, актовий запис № 8 (а.с. 5, 20). Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 24 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, надавався строк для примирення, однак вони до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У батьків малолітньої [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved