Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 01.08.2006 року № 387 вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 470167 , площею 5,8905, яка розташована на території Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. У 2012 році вказаний державний акт нею було втрачено, про що в газеті « Сільський край» було зроблено відповідне оголошення. Отримати дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку в теперішній час у неї немає можливості. Просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8905 га, кадастровий № 1421283000:01:001:0806, розташовану на території Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 470167, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією Донецької області 28.09.2006 року та зареєстрованого в [PERSON] районному відділі земельних ресурсів під № 01-06-149-100035. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги і просить суд визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3223 га, кадастровий № 14211283000:01:001:0806, розташовану на території Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 470168, виданого на ім’я позивача [PERSON] районною державною адміністрацією Донецької області 28.09.2006 року та зареєстрованого в [PERSON] районному відділі земельних ресурсів під № 01-06-149-100036, так як у зв’язку із втратою державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач позбавлений права володіти та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Представник відповідача [PERSON] вимоги позивача та її представника не визнав і пояснив, що дійсно, до 2013 року [PERSON] районною державною адміністрацією видавалися державні акти на право власності на земельні ділянки. Але в теперішній час державна адміністрація не наділена правом видавати державні акти. Крім того, з вимогою про отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивач до районної державної адміністрації не звертався. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та давши аналіз матеріалам справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до приписів ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб’єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із копії державного акту на право приватної власності на землю, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, позивач у справі є власником земельної ділянки площею 5,8905 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель – землі сільськогосподарського призначення, розташованої на території Красноплоянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області на підставі Державного акту серії ЯБ № 470167 28 вересня 2006 року. Відповідно до частини 1 статті 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно повідомлення в газеті « Сільський край», державний акт ЯБ № 470167, виданий на ім’я [PERSON] у зв’язку з його втратою визнаний недійсним. Пункт 2 статті 3 Цивільного кодексу України встановлює, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Таким чином, в силу вищевикладених вимог закону та наявних в матеріалах справи документів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. На підставі 15, 16, 392 ЦК України, з огляду на ст. 41 Конституції України,

Outcome: approved