Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері та батька позивачки, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з: - цілого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, № 85, с. Мала Рача, Радомишльський район, Житомирська область, - земельної ділянки площею 2,1087 га (кадастровий номер 1825086200:04:000:0643) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, [PERSON] сільська рада, що належала покійному батьку, [PERSON]; - земельної ділянки площею 1,3247 га (кадастровий номер 1825080900:01:000:0622) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, [PERSON] сільська рада, що належала на [PERSON]; - земельної ділянки площею 2,3942 га (кадастровий номер 1825086200:04:000:0641) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, [PERSON] сільська рада, що належала [PERSON] Демянівни, яка померла 26.08.1997 року, яку мій батько (чоловік покійної) [PERSON], фактично успадкував, однак за життя не оформив своїх спадкових прав; - земельної ділянки площею 2,9940 га (кадастровий номер 1825080900:01:000:0625) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, [PERSON] сільська рада, що належала [PERSON] Демянівни, яка померла 26.08.1997 року, яку мій батько (чоловік покійної) [PERSON], фактично успадкував, однак за життя не оформив своїх спадкових прав, інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджує свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-БК № 427902 від 27.02.1987 року) [PERSON], народилась 13.11.1953 року в с. Мала Рача, Радомишльського району, Житомирської області. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії ЯЛ № 498340 від 25.11.1953 року, що видане Малорацьким сільським ЗАГС Радомишльського району Житомирській області, її батьками є: батько, [PERSON], українець, та мати, [PERSON] (Ходося) Демянівна, українка. 26 серпня 1997 року померла мати позивачки, [PERSON] Демянівна, у віці 68 років в с. Мала Рача, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ТП № 102937, видане повторно відділом РАГС Радомишльського району Житомирської області 20.01.1999 року. Спадщину після смерті [PERSON] Демянівни, у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняв її чоловік, тобто батько позивачки [PERSON] (копія свідоцтво про одруження серії ЯТ № 841514 від 19.01.1953 року додається), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: доглядом за будинком, проведенням поточного ремонту в ньому, обробітком земельної ділянки, сплачував необхідні платежі, тощо даний факт також підтверджує довідка № 130/02-21 від 14.03.2017 року з виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка додається. Крім того, спадщину після смерті [PERSON] Демянівни, ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після її смерті не заводилась. Невдовзі помер батько позивачки [PERSON], а саме 31 липня 1998 року в с. Мала Рача, Радомишльського району Житомирської області у віці 72 років, що також підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ТП № 092123, видане [PERSON] селищною радою Радомишльського району Житомирської області 05.08.1998 року. Проте незадовго до своєї смерті, а саме 04 вересня 1997 року батько позивачки, [PERSON], на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту, в якому зазначив: що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON], (копія заповіту № 161 від 04.09.1997 року). Спадщину після смерті батька, [PERSON], у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняла його дочка [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: доглядом за будинком, проведенням поточного ремонту в ньому, обробітком земельної ділянки, сплачувала страхові платежі, отримувала кошти за землю, тощо даний факт також підтверджує довідка № 131/02-21 від 14.03.2017 року з виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Також, в 6-ти місячний термін після смерті батька позивачка звернулася до Радомишльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де на підставі її заяви нотаріусом було заведено спадкову справу під № 308/1998. До складу спадкового майна, що залишилося після смерті батька позивача, зокрема всього іншого, увійшов цілий житловий будинок, що знаходиться в с. Мала Рача, Радомишльського району Житомирської області по вул. Шевченка, № 85 власником якого був він згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 603 від 08.02.1990 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому [PERSON] сільради народних депутатів № 2 від 12.01.1990 року. Згідно п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Проте на сьогодні, нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом (в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України), через те, що оригінал вищезазначеного Свідоцтва № 603 від 08.02.1990 року відсутній, а отримати дублікат неможливо, так як він видається тільки власнику даного майна і лише за життя. Крім вищезазначеного житлового будинку, до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], входять чотири земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка розміром 1,3247 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 095657 від 13 серпня 2004 року, виданий на його імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року; - земельна ділянка розміром 2,1087 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлому батьку, [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 088686, виданий на його імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року; - земельна ділянка розміром 2,9940 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлій матері на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 095663, виданий на її імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року, яку мій батько (чоловік покійної) - [PERSON], фактично успадкував, однак за життя своїх спадкових прав так і не оформив. - земельна ділянка розміром 2,3941 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлій матері на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 088689, виданий на її імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року, яку мій батько (чоловік покійної) - [PERSON], фактично успадкував, однак за життя своїх спадкових прав так і не оформив. У відповідності до Глави 10 п. 4.15 та п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання належним чином оформлених правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та його державної реєстрації, передбачених законодавством України та за умови отримання витягу з ДЗК. Проте нотаріус також повідомив мені, що набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки позивачка, як спадкоємиця за заповітом не має можливості через те, що її покійний батько, [PERSON], хоча фактично і успадкував земельні ділянки після смерті своєї дружини (моєї матері), проте не виготовив правовстановлюючі документи на себе, окрім того, дані державні акти мають підтертості та виправлення, й видані вже після смерті батьків, що в свою чергу, відповідно до ЗУ «Про нотаріат», це є перешкодою для вчинення необхідних нотаріальних дій. Однак, факт належності вищезазначених земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Демянівні, підтверджується: - довідками з [PERSON] старостинського округу Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, - довідками з [PERSON] старостинського округом Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, - Книгою № 2 записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю громадянам [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області за 2004 рік, - Книгою № 2 записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю громадянам [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області за 2004 рік, копії яких додаються. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судовим рішенням може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо через відсутність документів не можливо оформити спадщину через нотаріуса. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Outcome: approved