Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким: - визнати за нею в порядку спадкування право на дві земельні частки (пай) під багаторічними насадженнями в розмірі по 0,30 умовних кадастрових гектарів кожна під багаторічними насадженнями, відповідно до сертифікатів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В серпні 2017 року позивач звернулася до Болградської районної державної адміністрації Одеської області з заявою про виділення в натурі на місцевості земельних часток (паїв) під багаторічними насадженнями, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю в свідоцтвах про право на спадщину інформації про спадкування нею права на земельну частку (пай). Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. Стверджувала, що її батькам належало право на земельні частки (паї) по 2 умовних кадастрові гектари кожному. Батьки частково реалізували своє право, оформивши і отримавши державні акти на 1.76 га і 2.17 га у межах згідно з планом на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва як на богарі (рілля). Не реалізованим її батьками залишилось право на земельну частку (пай) у вигляді багаторічних насаджень, яке вона фактично прийняла, та має намір наразі належним чином оформити. Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.31, 62, 63, 125, 130). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідні заяви (а.с.34, 120, 131). Представник відповідача Болградської районної державної адміністрації Одеської області Федоренко С.М., діючий на підставі довіреностей від 14.07.2017 року за №01/01-34/1266 (а.с.42), від 18.01.2018 року за № 01/01-34/133 (а.с.133) не заперечував щодо позовних вимог, та надав письмовий відзив (а.с.40-41). Звернув увагу суду на те, що власникам сертифікатів на земельні частки (паї) вже були виділені землі під ріллею, а сертифікати були вилучені, в свідоцтві про право на спадщину не було і не могло бути зазначено, що до складу спадщини увійшло право на частину земельної частки (паю) під багаторічними насадженнями, яке залишилося у спадкодавців. Тобто фактично виникла ситуація коли у спадкоємців не має жодного документу, який посвідчує право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.25). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне їй майно, в тому числі земельна ділянка в розмірі 1.76 га, та право на земельну частку пай згідно сертифікату серії [NUMBER] від 17.03.1997 року (а.с.9). За повідомленням Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 16.02.2018 року за № 146/166/18 вбачається, що за гр.[PERSON] зареєстрована земельна ділянка, розташована на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області площею 1.76 га (під ріллею) на підставі державного акту серії [NUMBER], зареєстрованого за №010551800416 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, реєстр. № 2448. Громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і гр. [PERSON], реалізували своє право власності на земельні ділянки лише під ріллею. Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай [PERSON] саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом (а.с.128-129). Болградська районна державна адміністрація Одеської області листом від 19.02.2018 року за № 01/01-34/341 підтвердила, що згідно з наявною в РДА інформацією середній розмір земельної частки (пай) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових га (в тому числі: рілля - 1.68 у.к.га, сади - 0.0574 у.к.га, виноградники - 0.2526 у.к.га). Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було. Таким чином, розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526). Оскільки право на земельні частки (паї) визначалася в умовних кадастрових гектарах, то число яким зазначалася відповідна площа завжди округлювалася до десятих (одна цифра після коми), то в усіх документах, які складалися з цього приводу завжди зазначалася площа 0.3 у.к.га (а.с.132). З матеріалів спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою від 10.05.2006 року про прийняття спадщини звернувся [PERSON], чоловік померлої згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею1.76 га. у межах згідно з планом, розташовану на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області(а.с.67-87). Також, [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай) розміром 0.30 умовних кадастрових га на багаторічні насадження, однак належним чином не оформив правовстановлюючий документ. [INFO] помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне йому майно, в тому числі земельні ділянки та право на земельні частки (паї), а саме право яке належало особисто спадкодавцю, і право яке ним було успадковано після смерті дружини, про що йшла мова вище. Так, на ім'я [PERSON] видавася сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 17.03.1997 року (а.с.8). На підставі названого сертифікату на ім'я спадкодавця 26.10.2007 року було видано державник акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] розміром 2.17 га у межах згідно з планом на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.11) у вигляді ріллі, проте не реалізованим залишилось право на земельну частку (пай) на багаторічні насадження. Зазначене підтверджується: - повідомленням Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 16.02.2018 року за № 147/166/18 згідно якого за гр.[PERSON] зареєстрована земельна ділянка, розташована на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області площею 2.17 га (під ріллею) на підставі державного акту серії [NUMBER], зареєстрованого за №010551800300 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, реєстр. № 2447. Громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і гр. [PERSON], реалізували своє право власності на земельні ділянки лише під ріллею. Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай [PERSON] саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом (а.с.126-127). - листом Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 19.02.2018 року за № 01/01-34/341 підтвердила, що згідно з наявною в РДА інформацією середній розмір земельної частки (пай) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових га (в тому числі: рілля - 1.68 у.к.га, сади - 0.0574 у.к.га, виноградники - 0.2526 у.к.га). Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було. Таким чином, розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526). Оскільки право на земельні частки (паї) визначалася в умовних кадастрових гектарах, то число яким зазначалася відповідна площа завжди округлювалася до десятих (одна цифра після коми), то в усіх документах, які складалися з цього приводу завжди зазначалася площа 0.3 у.к.га (а.с.132). З матеріалів спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою від 16.12.2008 року про прийняття спадщини звернулася [PERSON], донька померлого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва одруження серії [NUMBER], яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 1.76 га. і 2.17 га у межах згідно з планом, розташованих на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області(а.с.88-119). Таким чином, позивачу [PERSON] належить в порядку спадкування право на дві земельні частки (пай) під багаторічними насадженнями в розмірі по 0.30 умовних кадастрових гектара кожна, відповідно до сертифікатів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Позивач мала намір оформити належним чином своє право на земельні частки (паї), однак Болградською районною державною адміністрацією Одеської області шляхом виділення в натурі на місцевості земельних часток (паїв) під багаторічними насадженнями, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю в свідоцтвах про право на спадщину інформації про спадкування нею саме права на земельну частку (пай). Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України. Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, яка скористалася своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті її батька. Разом з цим її право порушено, оскільки вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя батьки не оформили належним чином кожний своє право на земельну частку (пай) розміром по 0.30 у.к.га за кожним на багаторічні насадження. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом… Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що батьки позивача [PERSON] і [PERSON] мали право на земельну частку (пай) кожний розміром 2 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», які у подальшому на підставі своїх сертифікатів отримали державні акти на право власності на земельні ділянки зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді ріллі розміром 2.17 га і 1.76 га, при цьому оригінали сертифікатів були вилучені взамін на видані державні акти. Проте за час свого життя батьки, не змогли реалізувати своє право на земельну частку пай зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді багаторічних насаджень, та не отримали відповідних державних актів. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкувала дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права на земельні частки (паї) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.25, 116, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, та

Outcome: approved