Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в цій квартирі зареєстровані колишня дружина її сина - [PERSON], її син - [PERSON], її онук - [PERSON] Наприкінці 1999 року по теперішній час відповідачі не проживають, вона є пенсіонеркою за віком, у зв'язку з підвищенням тарифів на сплату комунальних послуг вона не має можливості сплачувати ці комунальні послуги. На даний час у зв'язку із наявністю реєстрації відповідачів у квартирі, вона вимушена нести додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, та на даний час не має можливості оформити субсидію в УПСЗН, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяви про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд перевірив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28 липня 1995 року (а.с.4) квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить [PERSON], що також підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а.с.5). Відповідно до довідки (а.с.7) відповідачі прописані за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 21 квітня 2017 року (а.с.8) відповідачі фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] з 1999 року і по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК України член сім'ї наймача має такі ж права у тому числі - право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником квартири [ADDRESS], відповідачі квартиру звільнили добровільно та не проживають в ній з 1999 року. Наявність реєстрації у будинку відповідачів порушує право власності позивача, а саме позбавляє її права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає їй у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право [PERSON], [PERSON] користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК України, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved