Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем 02.06.2012 року уклали шлюб. Від шлюбних відносин мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. В серпні 2017 року після дня народження сина стосунки з відповідачем погіршилися, згодом вони припинили фактичні відносини та спілкування. Вона була вимушена переїхати з помешкання відповідача разом з дитиною до іншого житла. 26.08.2017 року вона виняйла квартиру у Дніпровському районі м. Києва, де вона сплачує оренду на отримані послуги. Відповідач життям та розвитком дитини фактично не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Він не відвідує дитячий садок, не приймає участі у лікуванні та оздоровлені дитини, фінансово не утримує. Дитиною вона (позивач) займається сама, дитина знаходиться на повному її утриманні, що вкрай важко. У зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом, та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача. В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позовній заяві та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. З урахуванням рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання іншої дитини, вважав за можливе зменшити розмір аліментів. В судовому засіданні відповідач вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, але в меншому розмірі, оскільки сплачує аліменти на утримання старшої дитини, та допомагає матері, яка потребує догляду. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 06.02.2018 року. Згідно ухвали суду від 26.02.2018 року, постановленої після перевірки територіальної юрисдикції, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В суді встановлено, що 02.06.2012 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Встановлено, що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з заявленим розміром аліментів не погоджується, згоден на менший розмір аліментів, оскільки з 01.02.2008 року сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], по рішенню Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2008 року. Крім того, він допомагає матері, яка потребує догляду. Враховуючи, що відповідач по рішенню суду сплачує аліменти на утримання іншої дитини в розмірі 1/4 частини доходів, суд вважає, що розмір аліментів на утримання сина [PERSON], має становити 1/6 частину доходів відповідача. Доказів утримання відповідачем матері, суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial