Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на 33/100 частин домоволодіння по провулку Будівельному, 30 у м. Херсоні, проте без належно оформлених документів. 07.11.2003 р. [PERSON] померла. З 07.11.2003 р. належними їй 33/100 частин зазначеного домоволодіння добросовісно заволоділа і продовжувала до 21.01.2004 р. відкрито, безперервно володіти [PERSON], якій належали інші 67/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 21.01.2004 р. [PERSON] подарувала позивачу належні їй 67/100 частин домоволодіння за договором дарування. Станом на 07.11.2013 р. скінчився встановлений десятирічний строк набувальної давності, протягом якого позивач відкрито і безперервно володіла 33/100 частин домоволодіння по провулку Будівельному, 30 у м. Херсоні, та зазначає, що вважається такою, що набула право власності на цю частку. До цього часу спадкоємці [PERSON] не заявили про себе у порядку, встановленому законом. Просить суд визнати за нею право власності на 33/100 частини домоволодіння по провулку Будівельному, 30 у м. Херсоні, які належали [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги. Просили позов задовольнити в повному обсязі за обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надавши письмові заперечення. В обґрунтування зазначив, що позивач не надав жодного доказу безперервності володіння чужим майном протягом 10 років, які б документально підтверджувалися. Херсонській міській раді не було відомо про володіння позивачем 33/100 частин домоволодіння за адресою м. Херсон пров. Будівельний 30, які не прийняті спадкоємцями, що позбавило можливості звернутися до суду із заявою про визнання її відумерлою. Позивач з часу користування домоволодіння знає, що 33/100 частин домоволодіння за адресою м. Херсон, пров. Будівельний, 30 їй не належить. Також зазначив, що відсутність технічного паспорту на 33/100 частин домоволодіння за адресою м. Херсон, пров. Будівельний дає підстави вважати, що обєкт або його частина є самочинним будівництвом. Просив відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 21.01.2004 року, серія та номер ВВВ 296618, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого держаним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], за № 2-321, [PERSON] належить 67/100 частин жилого № 30 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться в м. Херсоні, пров. Будівельний, на земельній ділянці площею 330 кв. м. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.02.2004 року за № 2749948 вбачається, що 05.02.2004 року право приватної спільної часткової власності зареєстроване Херсонським державним бюро технічної інвентаризації у реєстраційній книзі № 115 за № 19964. З матеріалів інвентарної справи на домоволодіння, що розташоване за адресою м. Херсон, пров. Будівельний, 30 вбачається, що 33/100 частин домоволодіння належить [PERSON], документи не оформлені належним чином. Згідно наданого технічного паспорту вбачається, що домоволодіння не є самочинним будівництвом. 06.11.2003 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07.11.2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 4008. З моменту смерті [PERSON] (06.11.2003 р.) та до 21.01.2004 р. [PERSON] добросовісно без порушень норм законодавства фактично заволоділа майном та з цього часу відкрито, безперервно володіла та користувалася 33/100 частинами спірного домоволодіння. З 21.01.2004 р. та до теперішнього часу позивач добросовісно, відкрито володіє та користується спірною частиною домоволодіння, самостійно за свій рахунок утримує її, тобто ставиться до майна як до своєї приватної власності. Будь-яких вимог до цього майна іншими особами не ставиться. Загальний термін відкритого і безперервного володіння позивачем спірною частиною домоволодіння становить понад 10 років. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що позивач з 1999 року проживала в домоволодінні по пров. Будівельному, 30 разом з [PERSON], оскільки остання потребувала стороннього догляду. Після смерті [PERSON] позивач продовжує там проживати до теперішнього часу та відкрито користується майном, здійснює догляд за ним та утримання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що до 1999 року в домоволодінні по пров. Будівельному, 30 разом з [PERSON] проживала [PERSON] Після смерті [PERSON], з 1999 року в будинку проживала позивач, яка доглядала за [PERSON] Після смерті [PERSON], позивач продовжує проживати там до теперішнього часу. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Приписами ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права. Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. При вирішенні спорів про набувальну давність підлягає врахуванню добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, позов про право власності за давністю володіння не може предявлятися законним володільцем, тобто особою, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. Як вбачається з вище зазначеного, позивач добросовісно заволоділа чужим майном у 2003 році, тобто тією частиною, що її не належала, і продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном по сьогоднішній день, тому суд вважає позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 33/100 частин домоволодіння по пров. Будівельний, 30 в м. Херсоні обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved