Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 103770,92 грн. та 31620,84 грн. пені по сплаті аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 2000 р. по 2006 р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем; 21.11.2006 року між ними був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання у них народилися діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано у відповідності до рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30.08.2010 року. Згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2010 року, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.05.2010 року і до повноліття дітей. Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Новомиргородському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за місцем проживання боржника-відповідача. Відповідач рішення суду в частині регулярності (обов'язкової щомісячної сплати аліментів) не виконував. Так, станом на 01.11.2017 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 103770,92 грн. Пеня нараховується на всю суму невиплачених аліментів (заборгованість) за кожен день прострочення її сплати, і її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення. За підрахунками позивача, виконаними на підставі інформації виконавчої служби, вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період прострочення з 01.07.2012 року до 01.11.2017 року в сумі 31620,84 грн. В зв'язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав повністю, просив його задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті аліментів та пеню за прострочення сплати аліментів зазначені у позовній заяві на утримання дітей. В судовому засіданні відповідач заявлений позов визнав частково та пояснив суду, що сплачував аліменти по мірі можливості, коли отримував дохід від паю, так як він не працює та перебуває на обліку у Новомиргородському районному центрі зайнятості та не мав змоги сплачувати аліменти регулярно, в результаті чого і утворилась заборгованість. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2010 року, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.05.2010 року і до повноліття дітей (а.с.9). Виконавчий лист по справі № 2-209/2010, виданий Новомиргородським районним судом Кіровоградської області, перебуває на виконанні у Новомиргородському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Згідно розрахунку заборгованості, обчисленого державним виконавцем Новомиргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області [PERSON], станом на 07.11.2017 року (на час подачі позову до суду) заборгованість по сплаті аліментів позивачу складає 103770,92 грн. (а.с.12). Позивач не отримувала аліменти з відповідача за період 01.01.2017 р. по 30.06.2017 р. згідно виконавчого листа № 2-209/2010 на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно частини 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. У відповідності до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За час, коли відповідач ухилявся від сплати аліментів виходячи з рішення суду в законодавчо встановленому розмірі, державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України, визначена загальна сума заборгованості станом на 07.11.2017 року, яка становить 103770,92 грн. Загальна заборгованість відповідача по аліментним зобов'язанням визначена державним виконавцем та підтверджується доданими до заяви доказами - довідкою - розрахункам про стан заборгованості по аліментах, та не сплачена до даного часу. Відповідно до частини 1статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Заборгованість по аліментам у відповідача виникла за його власної вини. Про наявність заборгованості відповідач неодноразово був повідомлений державним виконавцем. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а тому суд дійшов до висновку про необхідність стягнення неустойки у визначеному ст.196 СК України розмірі. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року (справа № 6-300цс16) неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказана правова позиція висловлена також в постановах ВСУ № 6-94цс15 від 01.07.2015 року та №6-1554цс16 від 02 листопада 2016 року, які враховуються судом. Загальна сума пені згідно розрахунку позивача складає 31620,84 грн., що не заперечував відповідач, з чим також погоджується суд. Проте з урахуванням матеріального стану відповідача, відсутністю у нього на момент розгляду справи місця роботи, перебування відповідача на обліку в Новомиргородському районному центрі зайнятості, суд вважає, що заявлений позов в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 25 000 гривень. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах, то суд не вбачає для цього законних підстав, оскільки діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченомуст.187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст.187 СК України). В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial