Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 12 грудня 2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON], від спільного проживання 08 травня 2015 року народився син [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та подружні обовязки. Через що в сімї відбувались сварки, які поступово призвели до того, вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає, оскільки подружні відносини між сторонами припинені з червня 2017 року. Із вказаного часу спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає, що за вказаних обставин подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, на примирення не згідна. Відповідач є громадянином [PERSON] Федерації та проживає за адресою -\~ [PERSON] Федерація[ADDRESS]. 05 жовтня 2017 року по справі відкрито провадження та здійснено звернення компетентного органу [PERSON] Федерації із дорученням про надання правової допомоги (про вручення відповідачу документів, виклику (повідомлення) про день судового розгляду і виконання окремої процесуальної дії). 04 квітня 2018 року провадження у справі відновлено. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, щодо надання строку на примирення категорично заперечила, оскільки за час перебування справи в суді відповідач жодним чином не виявив ініціативи щодо налагодження відносин між ними. Відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року Собінським міським судом Володимирської області [PERSON] було вручено позовну заяву із додатком документів та виклик (повідомлення) про день судового розгляду. Згідно протоколу судового засідання від 29 січня 2018 року [PERSON] з позовом не згодний. Планує брати участь в судовому засіданні для надання пояснень та буде клопотати про надання строку на примирення. Бажає бачитись із сином та брати участь у його вихованні. 04 квітня 2018 року відповідач в судове засідання до Новоушицького районного суду Хмельницької області не зявився, клопотань до суду не направив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-БВ №130561 від 12 грудня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 12 грудня 2014 року, про що зроблено актовий запис № 108 /а.с. 8/. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-БВ №244859 від 13 травня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Глібівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, сторони є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Позивач по справі є громадянкою України, яка офіційно мешкає на території України, а відповідач по справі є громадянином [PERSON] Федерації, який зареєстрований та проживає на території [PERSON] Федерації. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №2709-ІV від 23 червня 2005 року «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. На підставі ст.58 вказаного закону шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно вимог ст.ст.60, 63 Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, підписану у м. Мінську, ратифіковану Україною законом від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР(далі - Конвенція) по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам; сторони тривалий час проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть; позивач категорично відмовилась від надання строку на примирення, мотивуючи його неможливістю та тим, що відповідач не здійснював жодних дій щодо налагодження відносин, натомість відповідач під час судового засіданні в Собінському міському суді Володимирської області вказав, що із позовом не погоджується та буде клопотати про надання строку на примирення. Відповідач в судове засідання не зявився жодних клопотань чи мотивованих заперечень проти розірвання шлюбу до суду не надіслав, чим засвідчив свою байдужість до збереження сімї та шлюбу. Враховуючи наведене суд дійшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також, суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, згідно заяви поданої нею.

Outcome: approved