Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у січні 2015 року вона уклала з відповідачем договір позики, згідно якого вона передала відповідачу товар на суму 6610 грн. з умовою повернення коштів до кінця лютого 2015 року. 07 лютого 2015 року відповідач написала розписку, згідно якої зобовязується повернути кошти у сумі 6610 грн. у лютому 2015 року. У встановлений строк відповідач борг не повернула, тому на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в сумі 6610 грн., три відсотки річних в сумі 14 грн. 13 коп., а також судові витрати по справі. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом (ст.614 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 1047, 1048, 1049, 1051 ЦК України на підтвердження укладеного договору та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або це строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 07 лютого 2015 року написала розписку про те, що вона зобов'язується розрахуватися за борг у сумі 6610 грн. у лютому місяці (а.с. 10). Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання. Крім того, з розписки [PERSON] зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, адже розписка лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Отже, виходячи з умов зазначеної розписки відповідачем не взято на себе зобовязання про повернення суми відсотків за користування зазначеними коштами, а тому у позивача не має правових підстав для покладання на відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 07 лютого 2015 року, на підтвердження чого відповідачем була написана власноруч розписка від 07 лютого 2015 року, в сумі 6610 грн. 00 коп., в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Також, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тобто сторони, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останнім по справі, в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial