Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона, як член Херсонської товарної біржи нерухомості 04 травня 1999 року придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі- продажу вказаного будинку від 04.05.1999 року був зареєстрований в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації 05.05.1999 року в реєстровій книзі №1 за номером 55. Умови укладеного договору були повністю виконані сторонами, оскільки покупець (позивач) передала продавцеві (відповідачу) грошові кошти в сумі 10200 грн., а остання передала позивачу ключі від будинку та розрахункові книжки для сплати комунальних послуг, з часу укладення договору позивач вільно та безперешкодно користується вказаним будинком та господарськими спорудами. У березні 2017 року позивач звернулася до ПАТ «Херсонобленерго» для переоформлення лічильника електроенергії та дізналася, що договір купівлі-продажу, укладений на Херсонській регіональній біржі нерухомості, не підтверджує право власності на будинок, оскільки відсутнє нотаріальне посвідчення договору. Відповідач у справі ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку, що унеможливлює оформлення права власності на вищевказане нерухоме майно , в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Херсонською регіональною біржею нерухомості від 04 травня 1999 року, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований за вищевказаною адресою. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилис, надали заяву, в якій просили справу розглядати без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.05.1999 року, зареєстрованого на Херсонській регіональній біржі нерухомості у журналі реєстрації за №25, [PERSON] придбала у [PERSON] належний їй житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями [ADDRESS]. 05.05.1999 року договір купівлі-продажу №25 було зареєстровано в ХДБТІ, про що в реєстраційній книзі №1 зроблено відповідний запис за № 55. На теперішній час позивач має намір здійснювати володіння, користування та розпорядження вказаним домоволодінням, але не має правовстановлюючих документів, які підтверджують її право власності на вказане нерухоме майно, нотаріальне посвідчення договору відчуження будинку неможливе, оскільки відповідач ухиляється від його посвідчення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у травня 1999 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), яка діяла на день виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору відповідно до стаття 47 цього Кодексу.Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 154 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Статтею ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) виначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору купівлі-продажу вбачається, що після підписання Договору, позивач сплатила відповідачу повну вартість придбаного майна, а відповідач в свою чергу передала їй документи та ключі від будинку, після чого позивач [PERSON] почала ним користуватися, тобто, під час укладання договору були обумовлені всі істотні умови купівлі-продажу: предмет договору, ціна, порядок розрахунків, порядок передачі майна та інші, тому суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було повністю виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу. Відповдно до ст. 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення даного договору, угода, зареєстрована на біржі, не підлягала нотаріальному посвідченню і вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином суд дійшов висновку, що угода купівлі-продажу є укладеною та виконаною, позивач фактично набув права власності на домоволодіння, проте не посвідчив угоду в порядку, передбаченому ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), в зв'язку з чим вбачається достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та визнання за позивачем права власності на нього. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений останнім судовій збір в розмірі 648, 93 грн.. На підставі викладеного, ст. ст.47, 128, 153,154, 224, 227 ЦК УРСР, ст. 5 ЦК України,

Outcome: approved