Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач, звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 10.04.2014 р. між нею та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,33 га, яка закріплена за Бужанською територіальною громадою, за ціною 10 000 грн. Відповідач отримав повний розрахунок та надав відповідну розписку, але до цього часу документів необхідних для посвідчення договору купівлі-продажу не виготовив, питанням оформлення договору не цікавиться. Рішенням Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області від 13.05.2014 року №25-6/VI відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Однак відповідачем до цього часу не виготовлено документацію по проекту землеустрою на вказану земельну ділянку, що позбавляє її можливості оформити договір купівлі-продажу будинку через нотаріальну контору. Ухвалою суду від 27.12.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд. Сторони у судове засідання не з`явились, позивач подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, від відповідача надійшла заява про визнання позову з наведених підстав, просив справу розглянути за його відсутності та ухвалити рішення про задоволення заявлених вимог (а.с.73, 75). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Бужанська сільська рада, надав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність (а.с.38). З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 24.01.2020 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжено судовий розгляд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 21) відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 04.06.2019 року, виданої Бужанською сільською радою Лисянського району Черкаської області, відповідно до запису в по господарській книзі №08на 2016-2020 роки за №ОПО 0680-1 рахується житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0, 33 га. Правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку не видавалися. Відповідно до розписки від 10.04.2014 року (а.с.10) та заяви від 04.06.2019 року, відповідач отримав від [PERSON] , [INFO] грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) грн., які є повною оплатою за 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Станом на день подачі позову до суду договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. За змістом положень частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є доведеність факту досягнення згоди між продавцем та покупцем щодо істотних умов правочину. Згідно вимог ч.3 статті 626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Оскільки заява [PERSON] від 10.04.2014 р. (а.с.10), адресована [PERSON] та всім, кого це стосується, а також повторна заява [PERSON] від 04.06.2019 р. (а.с. 29), адресована [PERSON] та всім, кого це стосується, не є двостороннім письмовим укладеним між сторонами договором купівлі-продажу 1\\2 ідеальної частки будинку, не містить відомостей щодо опису нерухомості, її дійсної вартості, ціни договору та строку оплати за ним, а також порядку його виконання, які є істотними умовами для договору купівлі-продажу нерухомості, при цьому відсутні докази виконання позивачем цього договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу Ѕ частини будинку дійсним. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. При цьому право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст.. 182 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. (ст. 334 ЦК України) Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст.. 210 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивач не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину (односторонньої розписки відповідача) та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його укласти та посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст.220 ЦК України. Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed