Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснила, що 14 листопада 2012 року, приблизно об 11:30 годині, відповідач [PERSON], знаходячись в приміщенні навчального класу № 3, загальноосвітньої школи № 4, розташованої за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Таманова, 16, під час уроку історії, з метою з'ясування стосунків з її сином [PERSON], на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку, в ході якої, з метою заподіяння тілесних ушкоджень її синові [PERSON], навмисно наніс останньому не менше двох ударів кулаком правої руки в область щелепи зліва, заподіявши закритий перелом лівої виличної кістки, який ускладнився постравматичним лівостороннім гайморитом, рану нижньої губи зліва, синці верхнього та нижньої повіки лівого ока, щічної області зліва, крововилив на білковій оболонці лівого ока, яка цноситься до тілесних ушкоджень середнь.ої тяжкості та які вимагають тривалого часу для свого загоєння, строком понад 21 день, тобто, що спричинили тривалий розлад здоров'я потерпілого. Зазначені обставини встановлені вироком Красноармійського міськрайонного суду знецької області від 02 липня 2013 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Так, вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 103 та ст. 104 КК України відповідача [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробування строком на 1 (один) рік і, відповідно до ст. 76 цього Кодексу зобов'язано відповідача [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінальної міліції у справах дітей, повідомляти органи кримінальної міліції у справах дітей про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав законної сили 02 серпня 2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, кримінальним правопорушенням, вчиненим відповідачем [PERSON] їй завдано майнову шкоду, а її синові [PERSON], завдано моральну шкоду, що виразилося у наступному. У зв'язку із заподіянням тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] її синові [PERSON], останній перебував на стаціонарному лікуванні в щелепо-лицевому хірургічному відділенні Красноармійської центральної районної лікарні у період з 14 листопада 2012 року по 29 листопада 2012 року з діагнозом закритий перелом лівої виличної кістки без зміщення, посттравматичний лівосторонній гайморит і за період лікування він приймав наступні лікарські препарати: кальцію глюконат 10% 10,0-5 ампул; бліцеф - 1,0 - 7 флаконів; таблетки Нотта- 36 штук. Зазначене підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 8946/648, довідкою Красноармійської центральної районної лікарні № 01/11-1020 від 30.04.2013 року. Згідно копій чеків № 9103 від 15.11.12 р., № 9229 від 16.11.12 р., № 9323 від 19.11.12 р., виданих ТОВ ВТФ «Арніка» на лікарські препарати було витрачено 151 грн. 10 коп., що і є матеріальною шкодою, яка завдана придбанням ліків. Моральна шкода, завдана її синові [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON] у моральних та фізичних стражданнях (фізичному болю) сина у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а саме, тяжкістю травми - переломом щелепи, а також у душевних стражданнях, яких мій син зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача [PERSON] щодо нього, принизивши сина перед всім класом. Крім цього, дії відповідача призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків сина, зокрема, син перебував у лікарні, був позбавлений можливості відвідувати навчальний заклад, пропускаючи заняття та відстаючи від шкільної програми, спілкуватися з однолітками. Виходячи з цих міркувань вважає, що розмір моральної шкоди, завданої відповідачем [PERSON] її синові [PERSON] складає 20 000 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, надала аналогічні позову пояснення і просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у сумі 151,10 грн., та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні позов визнали частково, в частині відшкодування матеріальних збитків на лікування, стовно стягнення моральної шкоди просили відмовити в повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні підтримав позицію відповідачів стовно визнання ними позову частково в частині відшкодування матеріальних збитків. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи із наступного. Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні Красноармійської ЦРЛ з 14.11.12 по 29.11.2012 (а.с. 4). Згідно відповіді головного лікаря у період лікування у Красноармійській ЦРЛ [PERSON] отримував такі препарати: кальцій глюконат, бліц еф, таблетки Нотта згідно чеку, загальна вартість ліків складає 151 грн. 10. (а.с. 7,8) Саме ця сума підлягає стягненню з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальних збитків.. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України встановлена вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2013 року, який набрав законної сили 02 серпня 2013 року, то він має відповідати за завдану ним шкоду (а.с. 5,6). Втім, оскільки відповідач [PERSON] є неповнолітнім і у нього може бути відсутнє майно, достатнє для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода має відшкодовуватися батьками відповідача [PERSON], тобто, співвідповідачем у справі [PERSON] Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах (частина перша). У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в часті, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір -в розмірі 344,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial