Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є житловий будинок під номером [ADDRESS]. Вона, будучи спадкоємцем померлої за законом, спадщину прийняла. Оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Лясківська Т.М. проти задоволення позову не заперечила. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 14 березня 1997 року Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим секретарем Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області 26 жовтня 1988 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 92. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50341912 від 19 грудня 2017 року, яку приєднано до матеріалів спадкової справи, даний заповіт є чинним. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно положень ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно правил ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може також бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (техничного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставині за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Встановлено, що спадщину після смерті матері [PERSON] позивач прийняла фактично. Доказом вступу у спадщину є наявність у неї ощадної книжки ПАТ Державний ощадний банк України, філіал № [NUMBER], виданої на ім'я спадкодавця. Вказану книжку позивач надала нотаріусу. Такі обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи померлої [PERSON] 19 грудня 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області із заявою, в якій повідомила про факт прийняття нею спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадковим майном є житловий будинок під номером [ADDRESS]. Встановлено, що позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 25 січня 2018 року № 25/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під номером [ADDRESS] є відсутність документів, є відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, які повинні бути зареєстровані за законодавством на момент виникнення права власності відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 258/2017. Той факт, що право власності на спадковий будинок не зареєстровано за померлою [PERSON], підтверджується довідкою директора КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 113 від 15 січня 2018 року. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Будинок має виготовлений 05 січня 2018 року КП КОР Білоцерківське «Південне БТІ» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних. Згідно відомостей технічного паспорту приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: погріб з шийкою, колодязь питний. Будинок має загальну площу 53,40 кв.м, жилу площу 19,40 кв.м, допоміжну площу 34,00 кв.м. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером [ADDRESS] був побудований у 1920 році на земельній ділянці, призначеній для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. Вказані обставини підтверджуються довідкою Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області № 129 від 12 лютого 2018 року. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги - документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім'ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. Відповідно до записів погосподарського обліку Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області з 1964 року до дня смерті [INFO] року головою домогосподарства під номером [ADDRESS], була [PERSON]. Вказана обставина підтверджена даними довідки виконкому Владиславсько сільської ради Миронівського району Київської області № 128 від 12 лютого 2018 року. Запис [PERSON] в книгах погосподарського обліку Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору підтверджує факт належності житлового будинку під номером [ADDRESS] саме їй. Даним будинком померла [PERSON] володіла та користувалася на праві власності. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером [ADDRESS] не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно перевірено судом при розгляді справи та підтверджено Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № [NUMBER] від 02 травня 2018 року. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Будучи спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю документа, що підтверджує його право власності на житловий будинок. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт належності спадкодавцю [PERSON] до дня смерті майна у виді житлового будинку під номером [ADDRESS]. Як спадкоємець, що прийняла спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. На підставі викладеного, ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 1297 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,

Outcome: approved