Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,в якому зазначила,що в травні 2015 року вона успадкувала житловий будинок № 43 по вул. Івана Франка в м. Андрушівка. Після реєстрації речового права на нерухоме майно вона звернулася до Андрушівської міської ради з метою отримати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього житлового будинку.Але міській раді їй повідомили, що вона не може отримати у власність зазначену земельну ділянку,оскільки рішенням Андрушівської міської ради № 26 їй передано у власність земельну ділянку площею 0,1287 га. по вул. Будьонного 17а. Але в даний час вона не є власником вищевказаного будинку,оскільки він проданий [PERSON] Дана ситуація позбавляє її права на приватизацію земельної ділянки біля будинку,який перебуває в моїй особисті власності, а [PERSON] не має змоги оформи право власності на земельну ділянку біля свого будинку. Законодавець передбачив можливість відмови від земельної ділянки з подальшою передачею територіальні громаді. Вказана процедура регламентована ст.142 ЗК України, яка передбачає можливість припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою власника до відповідного органу , а органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Здійснити регламентовану законом передачу не представляється можливим,оскільки вона державний акт на право власності на спірну земельну ділянку не виготовила. Просила рішення виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 26.01.2001 року № 26 скасувати. Позивач в судове засідання не зявилася,направила заяву про розгляд справи у її відсутність,зазначила,що позов підтримують в повному обсягу. Відповідач в судове засідання не зявився,направив заяву про розгляд справи у його відсутність,зазначив,що позов визнає в повному обсягу. Третя особа та її представник в судове засідання не зявилися,направили заяву про розгляд справи у їх відсутність,зазначили,що позов визнають в повному обсягу. Дослідивши матеріали справи,суд встановив: рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 26.01.2001 року № 26 позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку 17-а по вул. Будьонного в м.Андрушівка та земельну ділянку площею 0,0287 га. для ведення особистого підсобного господарства за адресою : буд. 17-а по вул. Будьонного в м.Андрушівка (а.с.7-9).Згідно договору дарування власником квартири в багатоквартирному будинку 17-а по вул. Будьонного в м.Андрушівка є [PERSON] (а.с.10). Зазначені обставини визнанні відповідачем,підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України. При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Ст.120 ЗК України визначає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ч.1 ст. 11 ЗК України визначено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у справі № 18-рп/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), в п. 1 якого суд зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в ч.1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином, з наведеного вище положення рішення Конституційного суду України випливає, що основними ознаками наявності інтересу в певної особи, в тому числі субєкта господарювання, є наступні чинники: «будь-який інтерес повинен бути реально спрямований на отримання матеріальних або ж нематеріальних благ, а також мета якого повинна бути спрямована на задоволення індивідуальних чи колективних потреб, при цьому інтерес, як такий, не повинен суперечити Конституції і законом України та мати справедливий і добросовісний характер». У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Згідно п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку. Таким чином суд прийшов до висновку,що на момент звернення до суду з позовом порушується охоронюваний законом інтерес позивача щодо способу набуття права власності на земельну ділянку, яка передана у власність третій особі.\~ Виходячи з викладеного суд задовольняє позов та скасовує рішення виконавчого комітету Андрушівської міської ради №26 від 26.01.2001 року в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,0287 га. для будівництва та обслуговування цього житлового будинку 17-а по вул. Будьонного в м.Андрушівка

Outcome: approved