Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 71667,28 грн, яка визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого за один робочий день становить 279,21 грн, починаючи стягнення з 26 травня 2020 року, який станом на 13 листопада 2020 року становить 33505,20 грн, який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 10 квітня 1986 року позивача було прийнято на роботу до відповідача до відділу головного технолога на посаду інженер-системотехнік. 01 липня 2019 року позивача було переведено у інженерно-технологічний центр на посаду інженер-програміст І кат. Починаючи з квітня 2019 року відповідач не виплачує позивачу заробітну плату. За період з 01 квітня 2019 року по березень 2020 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 56376 грн без урахування податків та зборів, а з податками та зборами сума заборгованості складає 71667,28 грн. Довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та компенсації за невикористану відпустку відповідач позивачу не надає. У зв`язку з тривалою затримкою виплати заробітної плати, 25 травня 2020 року позивачем подано відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням. Однак за розглядом заяви позивача наказ про звільнення не приймався, заборгованість по заробітній платі позивачу не сплачено, повний розрахунок з позивачем не здійснено. Відповідач видав позивачу трудову книжку на його прохання, але запис про звільнення в ній відсутній. Розрахунок заборгованості по заробітній платі згідно розрахункових листів відповідача за період з квітня 2019 року по березень 2020 року включно: 5632 грн (з/п за квітень 2019 року) + 0 грн (з/п за травень 2020 року, повністю сплачена відповідачем) + 5699 грн (з/п за червень 2019 року) + 2000 грн (з/п за липень 2019 року 4905 грн - 2905 грн було сплачено відповідачем = 2000 грн) + 6360 грн (з/п за серпень 2019 року) + 6549 грн (з/п за вересень 2019 року) + 5141 грн (з/п за жовтень 2019 року) + 5598 грн (з/п за листопад 2019 року) + 5764 грн (з/п за грудень 2019 року) + 4533 грн (з/п за січень 2020 року) + 5263 грн (з/п за лютий 2020 року) + 3837 грн (з/п за березень 2020 року) = 56376 грн. Також оскільки у позивача відсутній розрахунковий лист за квітень 2020 року, розрахунок середнього заробітку вирахуваний позивачем за два місяці роботи, які передували звільненню та за які позивачу відомий розмір нарахованої заробітної плати, а саме: нарахована заробітна плата у лютому 2020 року - 6620,48 грн та нарахована заробітна плата у березні 2020 року - 4827,05 грн. Вказує, що середній заробіток вираховується за формулою: (6620, 48 грн (нарахована заробітна плата за лютий 2020 року) + 4827,05 грн (нарахована заробітна плата за березень 2020 року) / (20+21 робочі дні за лютий та березень 2020 року) = (11447,53/41) = 279,21 грн - середній заробіток за 1 робочий день (з урахуванням податків та зборів). Вважає, що суд повинен стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 279,21 грн за 1 робочий день, починаючи нарахування з 26 травня 2020 року (день звільнення 25 травня 2020 року) по 13 листопада 2020 року включно (дата подання позовної заяви), що становить 33505,20 грн (279,21 грн * 120 робочих днів), з урахуванням податків та зборів. Однак розмір середнього заробітку буде збільшено, оскільки він має бути розрахований починаючи з 26 травня 2020 року по день ухвалення рішення суду чи фактичного розрахунку відповідача з позивачем. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог на підставі статті 183 ЦПК України повернуто без розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 10 квітня 1986 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем (а.с.12-13). 25 травня 2020 року позивач подав голові правління Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АГРЕГАТНИЙ ЗАВОД» заяву про звільнення за власним бажанням (а.с.16). З наданих позивачем копій розрахункових листків, а також його розрахунків з вирахування виплаченої частини заробітної плати, вбачається, що заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу складає: за квітень 2019 року - 5632 грн, за червень 2019 року - 5699 грн, за липень 2019 року - 2000 грн, за серпень 2019 року - 6360 грн, за вересень 2019 року - 6549 грн, за жовтень 2019 року - 5141 грн, за листопад 2019 року - 5598 грн, за грудень 2019 року - 5764 грн, за січень 2020 року - 4533 грн, за лютий 2020 року - 5263 грн, за березень 2020 року - 3837 грн (а.с.14-15). Відповідно до довідки, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі по позивачу станом на 11 січня 2021 року складає 56453 грн: за квітень 2019 року - 5632 грн, за червень 2019 року - 5699 грн, за липень 2019 року - 2000 грн, за серпень 2019 року - 6360 грн, за вересень 2019 року - 6549 грн, за жовтень 2019 року - 5141 грн, за листопад 2019 року - 5598 грн, за грудень 2019 року - 5764 грн, за січень 2020 року - 4533 грн, за лютий 2020 року - 5263 грн, за березень 2020 року - 3837 грн, за жовтень 2020 року - 77 грн (а.с.60). Середня заробітна плата позивача складає 344,80 грн за один робочий день (а.с.71). З відомостей наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вбачається, що відповідачем за спірний період було нараховано позивачу наступний розмір заробітної плати: за квітень 2019 року - 7083,70 грн, за червень 2019 року - 7169,04 грн, за липень 2019 року - 6169,30 грн, за серпень 2019 року - 8000,61 грн, за вересень 2019 року - 8237,20 грн, за жовтень 2019 року - 6466,22 грн, за листопад 2019 року - 7041,39 грн, за грудень 2019 року - 7250,28 грн, за січень 2020 року - 5702,40 грн, за лютий 2020 року - 6620 грн, за березень 2020 року - 4826,67 грн, за жовтень 2020 року - 78,44 грн, що разом становить 74645,25 грн (а.с.65-67). Також судом враховується, що за липень 2019 року відповідачем було виплачено позивачу частину заробітної плати у розмірі 2905 грн. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з квітня 2019 року по березень 2020 року складає 71740,25 (74566,81 - 2905 грн - частина виплаченої заробітної плати). З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з квітня 2019 року по березень 2020 року включно в межах пред`явлених позовних вимог, що складає 71667,28 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 33505,20 грн (станом на 13 листопада 2020 року) і по день ухвалення рішення суду суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідальність за затримку розрахунку, яка передбачена статтею 117 КЗпП України, настає у випадку невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Тобто, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковими умовами для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум є обставини звільнення працівника та непроведення з ним розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 761/1812/16-ц. Позивачем належних та допустимих доказів його звільнення суду не надано, з копії трудової книжки вбачається, що запис про звільнення позивача відсутній (а.с.12-13), з довідок відповідача та Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області встановлено, що позивачу в жовтні 2020 року, тобто після вказаної на думку позивача дати його звільнення, ще була нарахована заробітна плата (а.с.60,65-67), а тому підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України не виникли. Нормами закону не передбачено відповідальності роботодавця за затримку термінів виплати заробітної плати у вигляді сплати на користь працівника (що продовжує працювати на підприємстві) середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33505,20 грн (станом на 13 листопада 2020 року) і по день ухвалення рішення суду задоволенню не підлягають. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення заробітної плати з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у розмірі 4445,97 грн (6524,50*71667,28/105172,48) (а.с.19-24). Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу судом враховується, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами,від представника відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися.

Outcome: partial