Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказуючи, на те що 25 вересня 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем . З 2010 року сторони припинили проживати однією сім*єю та відповідач з 2010 року не проживає в [ADDRESS], особистих його речей в будинку не має. 26 грудня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано . 03 липня 2013 року згідно договору купівлі-продажу будинку позивач придбав у відповідача будинок [ADDRESS] . Відповідач в усній формі пообіцяв позивачу знятися з реєстрації з вказаного будинку , який належить позивачу на праві приватної власності , але до теперішнього часу відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знявся та відмовився це зробити. У зв*язку з чим, позивач просить усунути перешкоду у користуванні будинком [ADDRESS],який належить їй на праві приватної власності, визнати відповідача втративши право користування цим будинком та зняти останнього з реєстрації з вказаної адреси. До судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність , на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, до судового засідання від відповідача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність з позовними вимогами позивача згоден повністю. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Артемівського міськрайонного суду від 26 грудня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до довідки адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Донецькій області від 05 червня 2014 року відповідач значиться зареєстрованим за адресою : [ADDRESS] з 02 жовтня 2001 року. Згідно акту Сіверської міської ради від 22 травня 2014 року відповідач з 2010 року не проживає за адресою : : [ADDRESS] , про що не заперечував відповідач, погодившись з позовними вимогами позивача. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В своєму позові позивач просить [PERSON] визнати втративши право користування жилим будинком [ADDRESS], так як він не проживає у вказаному будинку з 2010 року. Але суд не може погодитися з вимогами позивача в цій частині, оскільки 03 липня 2013 року позивач придбала у відповідача будинок [ADDRESS] та зареєструвала право на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , що підтверджується витягом № 5871630 від 08 липня 2013 року та договором купівлі - продажу будинку, тому відповідач до продажу будинку , а саме до 03 липня 2013 року був власником цього будинку. Тому суд , вважає , що відповідач втратив право користування жилим будинком [ADDRESS] з 04 липня 2013 року т.т. понад один рік, що буде відповідати положенням ч.2 ст. 405 ЦК України ,згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також позивач просить, зняти відповідача з реєстрації за адресою будинку [ADDRESS], але пунктом 34 постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Узагальнюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині усунення перешкод позивачу у користуванні будинком [ADDRESS] та визнанні відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком [ADDRESS] .

Outcome: partial