Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 січня 2000 року. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 16 жовтня 2001 року. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя. Постійні сварки з часом призвели до припинення шлюбних відносин, проте на даний час подружжя проживає разом. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати та розглядати справу без її участі.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просила суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу їй не відновлювати, понесені нею судові витрати з відповідача не стягувати. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, позовні вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні, про що надав суду відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2000 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с.6). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 16 жовтня 2001 року (а.с.5). Сторони однією сім'єю не проживають, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. \~\~Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства, що з часом призвели до припинення шлюбних відносин. \~ \~ \~ \~За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про залишення їй прізвища «Левченко», тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем. \~\~\~\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved