Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із [PERSON] уклала шлюб 22 грудня 2015 року. Від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON] , народження [INFO] . Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони виявилися абсолютно різними людьми, мають різні життєві цінності та спосіб життя. Кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач зазначає, що відповідач в останні два роки з родиною фактично не проживає, так як в пошуках роботи поїхав до м. Київ, до дитини приїздить рідко. Відносини за цей час ще більше погіршилися, зникло взаєморозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже тривалий час кожен живе окремим життям та своїми інтересами, сім`я фактично припинила своє існування. Подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть. Спору щодо проживання дитини не має, як і спору щодо поділу спільного майна. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просила суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу їй не відновлювати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, позовні вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні, про що надав суду відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.5). Сторони однією сім`єю не проживають, сім`я фактично розпалась, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося через різні життєві цінності та спосіб життя, різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, що з часом призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про залишення їй прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved