Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить виділити їй в натурі кімнату № 1, площею 17,6 кв.м., відповідачу виділити кімнату № 2, площею 11,8 кв.м., лоджію, площею 1,6 кв.м., частину коридору, що веде у кімнату № 2, площею 4,65 кв.м. Місця спільного вжитку, а саме: кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор між ними залишити у спільному користуванні та поділити між власниками особові рахунки комунальних послуг. Вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування частини квартири від 08.11.2008 року належить ? частина квартири [ADDRESS]. [PERSON] є власником ? частини зазначеної квартири. У вказаній квартирі проживає її тітка, [PERSON], яка являється пенсіонеркою та потребує стороннього догляду, оскільки вона самостійно не пересувається. Також у квартирі проживає син відповідача. Позивач зазначає, що у них з відповідачем неприязні стосунки, що призводить до того, що виражається в образах з боку останньої та перешкоджанні у відвідуванні нею [PERSON] для надання їй допомоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2016 року до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору зареєстровану у спірній квартирі [PERSON] (а.с. 56). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги і обставини викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з посиланням на надуманість та безпідставність вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Позивач є власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 7645 (а.с. 6). Власником ? частини вищевказаної квартири [ADDRESS] являється відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1842 (а.с. 25). Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як убачається з даних технічного паспорта, квартира [ADDRESS] має загальну площу 51,7 кв.м., житлову площу 29,4 кв.м. та складається із: двох окремих кімнат, які мають площі 17,6 кв.м. та 11,8 кв. м.; кухні площею 7,2 кв.м., вбиральні - 1,5 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., коридору - 9,3 кв.м. та лоджії - 1,6 кв.м. на яку є вихід з обох кімнат (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За нормою ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Позивач суду пояснила, що порядок користування квартирою не визначався, на даний час у спірному житлі проживають [PERSON], яка займає велику кімнату, та син відповідача у меншій кімнаті. Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Враховуючи, що сторони по справі є власниками по ? частці кожний спірної квартири, належні їм частки квартири складають по 14,7 кв.м. житлової площі (29,4 : 2). У відповідності до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивач просить виділити їй в натурі кімнату № 1 в цілому, площею 17,6 кв.м., а відповідачу виділити кімнату № 2 в цілому, площею 11,8 кв.м., лоджію, площею 1,6 кв.м., частину коридору, що веде у кімнату № 2, площею 6,65 кв.м.; місця спільного вжитку, а саме: кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор між ними залишити у спільному користуванні. Позивачем не доведено можливості виділу в натурі квартири на двох співвласників у рівних частинах, що потребує переобладнання та перепланування житла, отримання відповідних дозволів і необхідності обопільної згоди співвласників на це, та як убачається із поверхового плану квартири, виділ приміщень в натурі не являється можливим з технічних причин, а заявлений варіант виділу в натурі площ тягне за собою фактично перепланування квартири. Виходячи з пояснень позивача та її представника, в дійсності заявляються вимоги про встановлення порядку користування житловими приміщеннями. Разом з тим, як зазначено вище, кімнати у спірній квартирі не відповідають розмірам ідеальних часток сторін, як співвласників спільної часткової власності. При виділенні у користування [PERSON] кімнати площею 11,8 кв.м. порушиться право відповідача на користування належної їй 2,9 кв.м. житлової площі, що є суттєвим порушенням прав відповідача. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про виділ майна в натурі задоволенню не підлягають. Вимоги у частині поділу особових рахунків є похідними від основних вимог про виділ майна в натурі, тому задоволенню також не підлягають. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed