Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, в якому вказала, що від зареєстрованого шлюбу у позивача та відповідача [INFO] народилася дитина - [PERSON] Спільне життя не склалося, тому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2012 шлюб між сторонами було розірвано. З народження дитина поживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Вказала, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Проте станом на 01.01.2016 відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки з моменту присудження аліментів минув значний період часу, а гроші знецінилися, фактично просила збільшити розмір аліментів, які визначені рішенням суду у розмірі 1000 грн. щомісячно до 2000 грн. щомісячно. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, не утримує дитину, не забезпечує її потреби, не спілкується з донькою, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 2 000,00 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення повідомлення про виклик до суду. Надав до суду відзив, у якому вказав, що не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а позивач своїми діями перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною. Просив відмовити у задоволенні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] та про збільшення розміру аліментів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Крім того, при винесенні рішення просив врахувати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності усіх учасників процесу. Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 24.06.2009 Хоростківською міською радою Гусятинського р-ну Тернопільської обл. (а.с. 8). Згідно Доповідної записки №20 від 18.09.2017, виданої Дошкільним навчальним закладом ясла-садок №8/3 за період відвідування дитиною [PERSON] батько жодного разу не з'являвся, вихованням та навчанням дитини не цікавився (а.с. 73). У Характеристиці учениці 2-А класу ліцею №100 «Поділ» [PERSON] зазначено, зокрема, що мати дитини є активною учасницею батьківських зборів, на яких вона отримує рекомендації фахівців з питань освіти і виховання дитини, встановлення у сім'ї міцних морально-етичних зв'язків між дорослими та дітьми, атмосфери взаєморозуміння та співпраці. [PERSON] бере активну участь у всебічному розвитку та вихованні доньки, систематично контролює її успіхи та опікується її шкільним життям. Натомість батько учениці [PERSON] за період навчання жодного разу не зявився на батьківські збори, не брав участі у вихованні доньки та не виявляв зацікавленості у подальшій долі дитини (а.с. 71-72). Відповідно до Довідки №100 від 09.03.2016 року, виданої ПП «Клініка Медіком» [PERSON] обслуговується у медичному центрі з 2014 року, дитина часто хворіє з довготривалим терміном одужання. Зі слів медичного персоналу дитину під час відвідування лікарів супроводжує мати [PERSON] (а.с. 75). Згідно висновку Оболонської РДА в м. Києві як органу опіки та піклування №104-913 від 30.01.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування рекомендує позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 83-85). З висновку №237 від 22.11.2018 психологічного обстеження дитини убачається, що «[PERSON] про батька взагалі не говорить, у діагностичних матеріалах не відображає, вона тримає дистанцію до нього, дитині важко відповідати на запитання про нього: «Я не хочу про нього говорити, у нас зараз чудова, щаслива сім'я, ми гарно всі живемо …», а в сімейному оточенні позицію батька займає дідусь Ігор, що можна інтерпретувати, як відсутність емоційного зв'язку з рідним батьком. В соціальних та емоційних взаємовідносинах дідусь для неї є батьком, він цілком задовольняє потребу [PERSON] у наявності дорослого чоловічої статі» (а.с. 193-194). Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В матеріалах справи відсутні докази невинуватості відповідача у невиконанні ним своїх батьківських обов'язків, що свідчить про його винні дії. Доказів про те, що відповідачу чиняться перешкоди у спілкування з дитиною, матеріали справи не містять. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійсно не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню його малолітньої дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти а утримання дитини [PERSON] у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Довідки-розрахунку, виданої Старокостянтинівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 17.03.2017 відсутня (а.с. 143). За приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що у сторін змінився матеріальний або сімейний стан з моменту ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів, або наявні інші обставини, які б свідчили про можливість прийти до висновку про необхідність збільшення раніше визначеного розміру аліментів, то суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині збільшення встановленого рішенням суду розміру аліментів не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: partial