Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом , мотивуючи тим, що за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.10.2010 року між нею та гр. [PERSON] було розірвано шлюб, який був зареєстрований 15.10.2006 року Ладижинським міським відділом РАЦС Вінницької області, за актовим записом № 177. Після розірвання шлюбу вона залишила собі дівоче прізвище - « [PERSON] ». Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка з моменту розлучення і на даний час постійно проживає з нею Зважаючи на те, що з моменту розлучення батько дитини [PERSON] жодним чином не брав участі у вихованні та матеріальній підтримці своєї доньки, в 2016 році вона вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1250,00 грн. (одну тисячу двісті п`ятдесят гривень) щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття, а саме з 29.08.2016 року. Дане рішення набуло чинності та видано виконавчий лист, який було подано та на даний час перебуває на примусовому виконанні Немирівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Згідно з інформацією Немирівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, станом на 01.05.2018 року заборгованість зі сплати відповідача аліментів на утримання дитини за період з 29.08.2016 року по 01.05.2018 року становить 16 170,96 грн. (шістнадцять тисяч сто сімдесят гривень дев`яносто шість копійок). Протягом трьох років, [PERSON] , знаючи фактичне місце проживання та навчання своєї доньки [PERSON] , жодного разу фактично не бачився з нею. Відповідач [PERSON] не проявляв та не проявляє жодних спроб у спілкуванні із дитиною, її вихованні або зацікавленості в її розвитку. При цьому вона як мати дитини, не чинить жодних перешкод у спілкуванні дитини з її батьком. На даний час дитина навчається в Загальноосвітній школі № 29 Вінницької міської ради та відвідує ряд навчально-виховальних гуртків. За весь час навчання дитини в школі та відвідування різноманітних гуртків, відповідач жодного разу не відвідував їх, не поцікавився ні успіхами навчання дитини та не підтримав матеріально. Наведене підтверджується Довідкою-характеристикою КЗ «НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів - гуманітарно-естетичний колегіум № 29 Вінницької міської ради, згідно якої за період навчання дитини у закладі батько жодного разу не відвідував батьківських зборів, навчанням та вихованням доньки не цікавився, не приймав участі у загальношкільних та класних заходах. Дитину зі школи не забирав. Згідно Характеристики наданої викладачем англійської мови школи іноземних мов «Wizard», починаючи з 11.09.2017 року [PERSON] є ученицею цієї школи. За весь період навчання [PERSON] приводила та забирала лише мати. [PERSON] жодного разу школу не відвідував, успішністю дитини не цікавився. Також, відповідно до Характеристики наданої зі Студії танців «Venye Pole Dance» (м. Вінниця) яку відвідує донька, підтверджено факт відсутності приймання участі та зацікавленості у навчанні дитини її батька - [PERSON] . Таким чином, наведене вище свідчить про фактичне ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] . Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно нори ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступудо культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактории, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є., в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій просить справу розглядати в її відсутність, проти позовних вимог не заперечувала, надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки, утриманням та вихованням її не займається, станом її здоров`я не цікавиться. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З роз`яснень викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З висновку органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 19.03.2019 року № 01-00-011-13271, дослідженому у судовому засіданні, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, навчанню і вихованню неповнолітньої дочки та захищаючи інтереси неповнолітньої [PERSON] , є підстави до позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає вимогу про позбавлення батьківських прав [PERSON] , як обґрунтованою, оскільки він не приділяє належної уваги доньці, не створює належних умов для її проживання, не забезпечує раціонального харчування, не слідкує за станом її здоров`я, не цікавиться її навчанням. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела докази факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо батьківського піклування відносно неповнолітнього [PERSON] , та потребує у позбавленні дитини батьківського піклування, враховуючи інтереси останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до п.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню в мінімальних межах передбачених законом. З огляду на те, що, відповідач зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає за можливе збільшити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно до досягнення донькою повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтями 27, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підтверджені необхідними доказами, позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову , а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а також в користь держави з відповідача слід стягнути 704,8 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167, 180-183 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року

Outcome: approved