Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво серії САС №151693, видане [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS] та рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 р. за № 449 про оформлення за нею права власності на цю квартиру, а також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що 07.12.2005 року між ПП «Піраміда», як підрядником та СПД ФО [PERSON], як забудовником, було укладено договір підряду № 7/п-05 на будівництво будинку, відповідно до якого замовник доручав, а підрядник зобовязувався виконати відповідно до умов договору будівництво будинку по вул. Лінтура, 8, у м. Ужгороді. 13.01.2006 року між позивачем, ПП «Піраміда та СПД ФО [PERSON], було укладено договір про дольову участь у будівництві цього житлового будинку, де позивач мала отримати 3-х кімнатну квартиру № 15. Згідно п. 4.1, 4.2., Договору квартиру мали передати протягом 30-ти днів з моменту здачі будинку в експлуатацію, про що мав бути складений акт прийому-передачі, підписаний позивачем, СПД ФО [PERSON] та представником ГІП «Піраміда. Вартість квартири визначена договором становила в еквіваленті 76 895 дол. США, і з яких 5% вказаної суми необхідно було сплатити як аванс, а решту суми протягом 60-ти календарних днів з моменту здачі квартири в експлуатацію. На виконання умов договору, позивачем сплачено 34 000 дол. США. Проте, квартира не була передана, акт не підписаний. Зазначає, що дія зазначеного договору не припинена, він не розірваний і не визнаний недійсним. 16.12.2011 року на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради за № 449 від 08.12.2011 року, - свідоцтво серії САС № 151693 про право власності на вказану квартиру було видано відповідачу [PERSON], яка зареєструвала за собою таке право власності на цю квартиру. Для оформлення права власності за [PERSON] на спірну квартиру у виконкому не було жодних правових підстав, [PERSON] не приймала дольової участі в будівництві будинку, в якому знаходиться спірна квартира, не сплачувала жодних коштів для ведення цього будівництва, не отримала цю квартиру на підставі будь-якого правочину, квартиру оформили на праві власності за [PERSON] без будь-яких правових підстав. Відтак, свідоцтво про право власності на вказану квартиру видано з порушенням чинного законодавства, а тому ця квартира має бути передана по акту позивачу, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на квартиру та реєстрацією такого права. В судовому засіданні позивач вимоги в частині вимог скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] залишила без розгляду, решту вимог підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. В судове засідання відповідачі не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, а також письмові заперечення. У письмових запереченнях відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначила, що вимоги позивача є надуманими, безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права. Зазначила, що позивач неодноразово зверталася до суду, зазначені вимоги вже розглядалися, рішення набрали законної сили. Так, предмет спору у цій справі №308/13219/15-ц був предметом спору у справі №308/4321/13-а за адміністративним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, за участю третіх осіб - субєкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON], приватного підприємства «Піраміда», КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 449 від 08.12.2011 року. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2013року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 449 від 08.12.2011 року в частині скасування реєстрації за [PERSON] права власності на обєкт нерухомого майна та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії ЯЯЯ №777325 від 20.02.2008 року на квартиру [ADDRESS]. Водночас, в частині щодо визнання незаконним та скасування пункту 4 рішення виконавчого комітету 8 грудня 2011 року № 449, яким комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» доручено внести відповідні зміни до реєстру прав власності та об'єкти нерухомого майна, підготувати свідоцтва про право власності замість раніше виданих документів та зареєструвати за власниками відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Крім того, зазначила, що є ряд судових рішень, що набрали законної сили, згідно тексту і матеріалів справ яких [PERSON] достовірно знала ще в серпні 2012 року про рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна» щодо видачі свідоцтва відповідачу САС №151693 про право власності на квартиру [ADDRESS] та проведення державної реєстрації, а тому позивач звернулася з даними вимогами поза строками позовної давності. Крім того, відповідач по справі - виконком Ужгородської міської ради, приймаючи рішення від 08.12.2011 № 449 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» здійснив тільки оформлення та видачу їй свідоцтва серії САС № 151693 про право власності від 16.12.2011 року на квартиру [ADDRESS] та проведення державної реєстрації згідно витягу КП «БТІ м. Ужгорода» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 32684109 від 26.12.2011 року, і у даній справі, не перебуваючи з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги оскарження рішення і свідоцтва про право власності на квартиру, яке виконком як сторона у цій справі не оспорює та не претендує на таке право. Так само, не оспорює та не претендує на таке право третя особа КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», що проводило державну реєстрацію її законно набутої квартири [ADDRESS]. Представник третьої особи субєкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] [PERSON] заперечував проти позову, зокрема, зазначив, що у вересні 2015 року ФОП [PERSON] звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Виконкому, із залученням в якості третьої особи [PERSON], про захист права власності, у якому також просив скасувати як незаконні теж саме видане [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру та теж саме рішення Виконкому від 08.12.11 № 449 ПРО ОФОРМЛЕННЯ ЗА [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.12.15 у задоволенні даного позову відмовлено повністю. Однак, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.16, це рішення суду першої інстанції скасовано, позов ФОП [PERSON] задоволено, визнано незаконним і скасовано рішення Виконкому від 08.12.11 № 449 в частині оформлення за [PERSON] права власності на квартиру та визнано недійсним і скасовано видане [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру. Дана постанова суду апеляційної інстанції одразу набула законної сили у відповідності до ст. 105 Господарського кодексу України. Окрім того, на даний час державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру вже скасована, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 58007498 від 23.04.2016. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Інші учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Дослідивши та оцінивши надані суду докази, встановлено наступне. З договору підряду № 7/п-05 від 07.12.2005 року та Договору про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: м. Ужгород, Словянська набережна позиція за генеральним планом 201 від 13.01.2006 року судом встановлено, що між сторонами склалися договірні відносини, відповідно до яких позивач взяла дольову участь у будівництві житлового будинку по вул. Лінтура, 8, у м. Ужгород, і набула право на отримання трикімнатної квартири у цьому будинку. Оскільки, у судовому засіданні сторонами не надано доказів розірвання, визнання припиненим чи недійсним зазначеного договору, він приймається судом як чинний. З витягу з рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 449 від 08.12.2011 року, вбачається, що п. 3 цього рішення скасовано реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №777325 від 20.02.2008 року на квартиру [ADDRESS] [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.09 р. та вирішено видати свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 125,3 кв.м. З реєстру прав власності на нерухоме майно комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород» Ужгородської міської ради Закарпатської області, витяг номер 33736816, вбачається, що власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON], підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності САС № 151693 від 16.12.2011 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вбачається, що відомості про право власності на квартиру за адресою м. Ужгород, вул. П.Лінтура, 8/15 відсутні. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог [PERSON] про скасування п. 3 і 2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 «Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна» в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та свідоцтва від 16.12.2011 про право власності на цю квартиру, скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015 року, яким було відмовлено у задоволенні позову, та прийнято нове, яким визнано незаконним та скасовано п. 3 і 2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 «Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна» в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та визнано недійним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16.12.2011 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради [PERSON] на квартиру №15, загальною площею 125,3 кв.м., житлова площа 66,8 кв.м., три кімнати, по вул. Лінтура Петра, 8, в. м. Ужгород. Постанова набрала законної сили. У судовому засіданні позивачем не заперечувалася наявність зазначеної постанови, набрання нею законної сили та того факту, що на сьогоднішній день рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 «про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна» в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] скасовано, а також скасовано і свідоцтво про право власності САС № 151693 від 16.12.2011 року. Разом з тим, позивач наполягаючи на розгляді даних позовних вимог, зазначила, що ці вимоги відрізняються від позовних вимог, які вирішені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року, згідно до якої визнано незаконним та скасовано спірне рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, а спірне свідоцтво визнано недійсним та скасовано. Зазначає, що свідоцтво не визнавалося незаконним, а визнавалося недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Враховуючи обставини даної справи, положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, досліджені в судовому засіданні докази , що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав його необгрунтованості. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд констатує, що на час розгляду справи по суті, рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 р. за № 449 про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, в частині видачі [PERSON] свідоцтва на право власності квартиру [ADDRESS] та свідоцтво серії САС №151693, видане [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS] та скасовані постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року, що фактично призвело до задоволення позовних вимог позивача та свідчить про відсутність предмету спору та відсутність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача. Із заявлених позивачем вимог та наданих пояснень в судовому засіданні вбачається не наяність спору, а незгода позивача з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року в частині підстав, за яких було задоволено позовні вимоги та скасовано рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та свідоцтво на право власності, тобто, фактично позивач оскаржує постанову Львівського апеляційного господарського суду, якому суд першої інстанції не вправі надавати оцінку. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. З огляду на викладене, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні необґрунтованого позову. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 14 грудня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 19 грудня 2016 року.

Outcome: dismissed