Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Грушівської сільської ради про визнання права власності. До участі у справі у якості співвідповідача судом залучено [PERSON]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в березні 2006 року вона дізналася від мешканця [INFO] [PERSON] про те, що в селі є будинок, розташований по вул. Зелена, № 50, власник якого [PERSON] помер у 2005 році, і в будинку ніхто не проживає. Вона хотіла мати для проживання власний будинок, тому разом зі своєю матірю [PERSON] познайомилася з матірю померлого [PERSON] [PERSON], з якою вони домовилися про купівлю вказаного будинку за 1000 грн. Також вони домовилися, що [PERSON] віддасть їм документи на будинок після отримання грошей. З дозволу [PERSON] вона заселилася у вказаний будинок та почала в ньому проживати, робити ремонт, тому вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном. Навесні 2006 року вона поїхала на роботу в м. Дніпро . Її мати [PERSON] передала кошти за будинок [PERSON], але розписки не брала. В травні 2006 року вона повернулася додому і хотіла зареєструватися у спірному будинку, але їй відмовили у реєстрації в звязку з відсутністю свідоцтва про право власності на будинок. Вона звернулася до [PERSON] за документами, але та їй повідомила, що документи втрачені. На вказаний будинок претендує [PERSON], яка є рідною сестрою померлого [PERSON], і яка повідомила, що документи знаходяться у неї і вона їх не віддасть. Після смерті [PERSON]Ф спадщину ніхто не оформляв. За час проживання у будинку, належному [PERSON], вона в повному обсязі виконувала всі обовязки власника будинку: будинок відремонтовано, сплачуються комунальні послуги та податки, що свідчить про те, що вона відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном, тому на підставі ч.1 ст.344 ЦК України просить визнати за нею право власності на домоволодіння, що розташоване в с. Грушівка по вул. Зелена, № 50, Апостолівського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] просить позов задовольнити, оскільки позивач набула право власності на вказаний будинок, так як володіє ним з 2006 року. Відповідач виконком Грушівської сільської ради до судового засідання не з»явився, подав відзив на позов, в якому зазначив про розгляд справи без участі представника відповідача, щодо заявлених позовних вимог просить суд вирішувати справу на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів щодо сплати коштів за будинок [PERSON], також не надано технічної документації на будинок, що унеможливлює визначити кількісний та якісний склад домоволодіння, наявність самовільного будівництва. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, причину неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Позивач згідно даних паспорту 14.11.2008 року зареєстрована в [INFO]. З акту депутатського обстеження від 08.08.2016 року встановлено, що в с. Грушівка по вул. Зелена, 50, з 2006 року не зареєстровані, але проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] 01.10.2013 року позивач уклала договір з КП «Патріот» щодо надання їй послуг за адресою: с. Ленінське, вул. К. Маркса, 50, з холодного водопостачання та вивозу побутового сміття:; 01.01.2010 року позивач уклала договір про надання послуг з водопостачання з ПП «Будівник Кривбасу» за вищевказаною адресою. З листа КП «Апостолівське БТІ» від 21.10.2016 року встановлено, що будинок № 50, що розташований в с. Грушівка (Ленінське), вулиця Зелена ([PERSON]), Апостолівського району, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 13.09.1990 року, посвідченого секретарем виконкому Ленінської сільської ради за р.213. Належність спірного будинку [PERSON] підтверджується копією договору дарування жилого будинку від 13.09.1990 року та копією запису в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконкому Ленінської сільської ради Апостолівського району за 1990 рік. [PERSON] помер 11.09.2005 року, що підтверджується копією актового запису про смерть № 71 від 14.09.2005 року. Матір»ю померлого є [PERSON], яка померла 08.10.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 21.02.1961 року та копією актового запису про смерть № 98 від 11.10.2010 року. З листа виконкому Грушівської сільської ради від 30.10.2017 року встановлено, що [PERSON] є матір»ю померлого [PERSON], [PERSON] є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] Ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст.16, 328 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до\~ст.344 ЦК України\~визначається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном\~протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про це зазначено в ч.1 ст.344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає, хто є його власником. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що право власності на спірний будинок, розташований в с. Грушівка, вул. Зелена, 50, Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстровано за [PERSON], який помер 11.09.2005 року. Спадкоємиця померлого [PERSON] [PERSON] у 2006 році продала вказаний будинок позивачці, при цьому договір купівлі продажу будинку не було оформлено у встановленому законом порядку. Також судом встановлено, що позивач вселилася до спірного будинку за згоди [PERSON], що свідчить про те, що позивач заволоділа спірним будинком з волі власника [PERSON], тобто позивач не може вважатися незаконним володільцем спірного майна в розумінні ч.1 ст.344 ЦК України. Оскільки власник майна [PERSON] у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.346, ст. 347 ЦК України не відмовилася від права власності на належне їй спірне майно, позивач володіє спірним майном з волі його власника, суд приходить до висновку про відмову позивачу у позові в повному обсязі в звязку з відсутністю у позивача законних підстав для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки не можна вважати володіння позивачем спірним будинком без титульним та добросовісним.

Outcome: dismissed