Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.07.1990 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сімейне життя не склалося, оскільки відповідач почав зловживати спиртними напоями, вчиняти сварки та бійки, внаслідок чого між ними склалися неприязні стосунки, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, яка є інвалідом другої групи від загального захворювання, з січня 2016 року вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду представником позивача надано письмову заяву щодо розгляду справи без участі позивача, в якій вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 28.07.1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб, довідкою про склад сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Згідно копії висновку Білоцерківського відділу поліції від 10.03.2016 року, копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2016 року, відповідач [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння за місцем проживання по [ADDRESS] неодноразово вчиняв сварки з дружиною [PERSON] та донькою, ображав їх нецензурною лайкою, намагався затіяти бійку, за що його було піддано адміністративному стягненню на підставі ст.173-2 КУпАП за насильство в сім'ї. Відповідно до характеристики з місця проживання відповідача, наданої ОСББ «П.Запорожця,195», [PERSON] проявив себе з негативної сторони, пиячить, порушує громадський порядок, на зауваження не реагує. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Крім того, судом враховується і поведінка відповідача, на що вказано вище, яка виключає можливість спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві позивач просить суд залишити їй прізвище -[PERSON]. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 551 грн.20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved