Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зобов'язання Державної міграційної служби України ГУ ДМС України у Львівській області зняти [PERSON], [INFO]., з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що являється власником квартири [ADDRESS], в яку, без жодної на те домовленості та наданої згоди, зареєструвалась [PERSON], що вбачається з довідки ЖБК №61 від 10.07.20114р. № 00060. З метою зняття відповідачки з реєстрації за належною їй квартирою, 17.07.2014р. звернулась до Сихівської міграційної служби ГУ ДМС України у Львівській області з відповідною заявою, проте 07.08.2014р. отримала від міграційної служби відповідь-відмову з посиланням на Наказ МВС України № 1007 від 22.11.2012р. В добровільному порядку відповідач до цього часу не знялися з реєстрації місця проживання у належній їй квартирі. Факт реєстрації відповідача призводить до певних труднощів при сплаті комунальних послуг та оформленні інших юридичних документів. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Державної міграційної служби України ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутності, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що стверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 32680064 від 26.12.2011р. (право власності на квартиру набуте на підставі договору дарування Р.№ 873 від 09.12.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]). Згідно довідки ЖБК №61 за № 00060 від 10.07.2014р. з місця проживання, в належній позивачу - [PERSON] квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] (тітка) та [PERSON], [INFO]. (піднаймач). Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] самостійно, без будь-якою на те згоди власника, зареєструвалась у вищевказану квартиру, як на постійне місце проживання та в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстраційного обліку, що порушує її права, як власника квартири. Як вбачається з довідки ЖБК № 61 за № 00104 від 23.12.2014р., договір найму, піднайму між гр.[PERSON] та гр.[PERSON] - не укладався і не реєструвався. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таким чином, відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує права та законні інтереси останньої, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. А відтак, позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на квартиру [ADDRESS], має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача. Згідно п.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником зазначеної квартири, а реєстрація в ній відповідачки є порушенням прав позивача, який змушений нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: approved