Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 2002 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку (пай) та право на майновий пай. За життя померлий [PERSON] заповідального розпорядження не склав, тому спадкоємство здійснювалося за законом. Спадкоємцями першої черги є позивач, відповідач та [PERSON] (батько померлого). У встановлений законом строк ніхто з спадкоємців до держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. На день смерті [PERSON], позивач проживала та була зареєстрована разом з батьком, тому після смерті останнього [PERSON] фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 04 жовтня 2016 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача адвоката [PERSON], в якій він просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують. Відповідач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, надала суду заяву, відповідно до якої вона не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 28 жовтня 2002 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку (пай) та право на майновий пай. За життя померлий [PERSON] заповідального розпорядження не склав, тому спадкоємство здійснювалося за законом. Спадкоємцями першої черги є позивач, відповідач та [PERSON] (батько померлого). У встановлений законом строк ніхто з спадкоємців до держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. На день смерті [PERSON], позивач проживала та була зареєстрована разом з батьком, тому після смерті останнього [PERSON] фактично вступила в володіння та управління спадковим майном. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 04 жовтня 2016 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимоги, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого [PERSON], а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлого [PERSON] на спірне спадкове майно, спадкоємцем якого є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved