Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В мотивування позовних вимог зазначила, що 17.01.2008 року уклала шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №34. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між сторонами відсутні почуття любові, поваги та щирості, постійно виникають сварки, нарікання на систематичне приниження людської гідності, що унеможливлює подальше спільне життя як подружжя. Також, позивач вказала, що шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. На думку позивача, сім'я розпалася остаточно та примирення є неможливим. Також, заявник зазначила, що про необхідність отримання аліментів. В зв'язку з чим, позивачка, з урахуванням заяви від 17.04.2014 року, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з наведених у ньому підстав та просила позов задовольнити з урахуванням заяви від 17.04.2014 року. Відповідач в судовому засіданні обгрунтування позову заперечив, однак погодився на розірвання шлюбу та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 17.01.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 17.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №34. (а.с. 4). Сторони по справі мають малолітню дитину (сина) [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2068. (а.с. 5). Дитина проживає з позивачкою. Сторони з червня 2013 року не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, не проживають разом, втратили почуття любові та поваги. За час окремого проживання подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, суд приходить висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім'я розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Згідно ст.112 СК України, суд розриває шлюб, якщо можливості примирення подружжя вичерпані і сім'я розпалась остаточно. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Згідно ст.ст.181-184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в разі ненадання допомоги з них за рішенням суду стягуються аліменти у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітнього - [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобов'язані його утримувати. Оскільки на утримання дитини потрібна допомога, відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до його повноліття, тому вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, відповідач має сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При встановленні розміру аліментів, суд виходить з матеріального становища сторін і враховує те, що відповідач працює та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідач інших утриманців не має. На підставі ст.ст. 112, 180 - 184 ст. 191 СК України, ст.ст. 10,11,15,60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд , -

Outcome: approved