Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовну заяву тим, що 28.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №2253. Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки, внаслідок чого шлюб існує формально. Шлюбні відносини фактично між сторонами припинено з лютого 2016 року. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Справу просила розглядати у її відсутність та судові витрати просила покласти на відповідача. Після розірвання шлюбу прізвище залишити « [PERSON] ». Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов в частині вимог щодо розірвання шлюбу слід задовольнити з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2253 (а.с. 5). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки, внаслідок чого шлюб існує формально, а тому його збереження буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявила таке бажання, суд вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн., що підтверджено документально (а.с. 1). Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., то вона задоволенню не підлягає з таких підстав. За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Разом з тим, на виконання вимог вказаної вище статті, позивачем не було долучено до позовної заяви документів якими підтверджується представництво адвокатом інтересів позивача, зокрема довіреність або ордер. В акті прийому-передачі наданих послуг вказано, що між позивачем та адвокатом Гребенюком В.О. 28.11.2019 року було укладено договір про надання правової допомоги. Проте, ні позивачем, ні її представником не було долучено даний договір до матеріалів справи. Таким чином, суд позбавлений можливості дослідити правову підставу представництва інтересів позивача - адвокатом Гребенюком В.О. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Крім того, наведеним актом визначено, що вартість наданої професійної правничої допомоги становить 1000,00 грн. Проаналізувавши даний акт, суд звертає увагу, що адвокатом було надано консультацію по двом питанням, а саме щодо припинення шлюбу та поділу майна подружжя. При цьому, предметом розгляду даної справи є лише розірвання шлюбу. Належних доказів вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу відносно питання про розірвання шлюбу, суду не надано. З квитанції до договору про надання правової допомоги вбачається, що позивачем було оплачено гонорар адвоката однією сумою за два питання в розмірі 1000,00 грн. З огляду на це, суд позбавлений можливості визначити розмір гонорара адвоката за надання позивачу правової допомоги у справі про розірвання шлюбу, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial