Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Харківської обласної державної адміністрації, третіх осіб: Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області про поновлення порушеного права, посилаючись на те, що вона з 29.12.1982 року по 15.04.1992 рік працювала у колгоспі ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області. 16.04.1992 року вона була звільнена з членів колгоспу у звязку з переходом в Райно, про що в трудовій книжці було вказано «Звільнена з членів колгоспу з збереженням пайового фонду», але в списках на отримання земельних паїв вона не була внесена. З цього приводу вона зверталася до керівництва КСП ім. Свердлова, але їй в цьому було відмовлено та розяснено, що в Орільській селищній раді Лозівського району Харківської області відсутні нерозподілені паї. Крім цього вона зверталася з даним проханням до Лозівської РДА, але їй також було відмовлено та розяснено, що на даний момент земля, що передавалася підприємству у колективну власність розподілена, а тому дане питання можливо лише за рахунок земель запасу або резерву Орільської селищної ради. Тому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Свердлова Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області у розмірі 5,65 умовних кадастрових гектарів та зобовязати Харківську обласну державну адміністрацію виділити їй із земель запасу на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, визнавши причину пропущення строку позовної давності поважною. 27 жовтня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Свердлова Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області у розмірі 5,65 умовних кадастрових гектарів та зобовязати Харківську обласну державну адміністрацію виділити їй із земель запасу на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, визнавши причину пропущення строку позовної давності поважною. 19 листопада 2015 року позивач знов уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Свердлова Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області у розмірі 5,65 умовних кадастрових гектарів та зобовязати Харківську обласну державну адміністрацію виділити їй із земель запасу на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, Лозівського району, Харківської області, визнавши причину пропущення строку позовної давності поважною. 12 березня 2015 року позивач в черговий раз уточнила свої позовні вимоги та просила визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім. Свердлова на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, а саме площею 5,65 умовних кадастрових гектарів. Крім цього просила зобовязати Головне Управління Держгеокадастру в Харківській області виділити їй земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) по КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, а саме площею 5,65 умовних кадастрових гектарів на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області із земель запасу (або резерву). Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить винести рішення на підставі наданих доказів. Представник позивача адвоката [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила слухати дану цивільну справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім цього просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити по даній справі заочне рішення, проти якого вона не заперечує. Представник відповідача [PERSON] Управління Держгеокадастру в Харківській області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності представника з урахування раніше наданих письмових заперечень. Так, представником відповідача в запереченнях на уточнену позовну заяву зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач на час отримання Державного акту на право колективної власності КСП ім.. Свердлова вже не була членом КСП, а тому в списку громадян-членів КСП, який є додатком до державного акту її прізвище не вказано. Крім цього зазначено, що позивач при звільненні із членів колгоспу отримала майновий сертифікат на майновий пай у КСП ім.. Свердлова, тому останньою було реалізовано її право на отримання пайового фонду у КСП. Також вказав, що станом на 01.07.2015 року земельні ділянки (рілля), які не надані у власність та користування на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області не обліковуються. Тому вважає, що вимоги позивача є непереконливими, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Представник третьої особи Лозівської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в судове засідання не зявився, 31 березня 2016 року надав суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності представника, заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що саме Головне Управління Держгеокадастру в Харківській області є органом, уповноваженим згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення у власність чи у користування для всіх потреб у межах Харківської області. Представник третьої особи Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області в судове засідання не зявився, але раніше надавав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить уточнений позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, в статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність чи користування або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач, починаючи з 29 грудня 1982 року по 15 квітня 1992 року працювала у колгоспі ім. Свердлова Лозівського району Харківської області, що підтверджується копією трудової книжки серія УКР № 0308744. Згідно протоколу загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу за 1982 рік № 16 від 29 грудня 1982 року позивач була прийнята в члени колгоспу імені «Свердлова» Лозівського району Харківської області з 29 грудня 1982 року, що підтверджується архівною довідкою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області за 01-350 від 30.10.2014 року. Працювала в господарстві, проживає на території Орільської селищної ради Лозівського району, Харківської області. На підставі рішення загальних зборів (протокол № 3 від 13.11.1992 року) колгосп ім.. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, яке в 2004 році у звязку з реформуванням аграрного сектора економіки, КСП ім.. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області було визнано банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура, що підтверджується архівною довідкою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області за 01-151 від 30.10.2014 року. 15 квітня 1992 року [PERSON]А була звільнена з колгоспу ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області на підставі протоколу № 10 від 16.04.1992 року загальних зборів членів колгоспу імені «Свердлова», що підтверджується копією трудової книжки серія УКР № 0308744 та архівною довідкою Лозівської районної державної адміністрації Харківської області за 01-350 від 30.10.2014 року. У 2000 році позивачу був виданий майновий сертифікат серії ХА-ХХ № 1404410 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, яким їй було надано право на пайовий фонд майна КСП ім. Свердлова відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників. Крім цього, позивачу при звільненні було гарантовано право на отримання земельного паю, про що було зазначено в трудовій книжці при звільненні, а саме було зазначено, що звільнена з членів колгоспу з збереженням пайового фонду», але при паюванні земель вона не була включена до списку громадян членів КСП імені Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай). Державний акт на право колективної власності на землю по КСП ім. Свердлова Лозівського району Харківської області серії ХР-20-00-000659 було отримано 05.01.1996 року. Даний Державний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 19 березня 1996 року за № 16. Розмір земельної частки (паю) по КСП складає 5,65 умовних кадастрових гектарах, [PERSON] в списках додатках до державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Свердлова не числиться і сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не видавався, що вбачається з довідки Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області № 22-20.04-0.3-1031/2-15 від 18.12.2015 року. Крім цього, відповідно до вищевказаної довідки, при перевірці книг реєстрації сертифікатів по КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району Харківської області [PERSON] не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай). Також в даній довідці зазначено, що відповідно до державної статистичної звітності 6-зем станом на 01.07.2015 року земельні ділянки (рілля), які не надані у власність та користування, на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області не обліковуються. Згідно довідки виконкому Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області від 21.08.2015 року № 02-25/665 на території Орільської селищної ради розташовано 6 нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок, загальною площею 34,2306 га. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивача помилково не було включено до списку громадян членів КСП імені Свердлова смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), що позбавляє її права на отримання у приватну власність земельної частки (паю). Так, згідно протоколу № 2 загальних зборів уповноважених членів КСП «Свердлова» Лозівського району, Харківської області від 05 лютого 2000 року значиться список членів КСП ім. Свердлова, смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області у відповідності до поданих заяв виділити земельні паї (частки) в натурі та майнових (паїв) часток згідно структури майнового фонду, в списку під № 711 значиться [PERSON] (так у документі), що підтверджується довідкою № 01-320 від 18 листопада 2015 року, виданою архівним відділом Лозівської районної державної адміністрації Харківської області. Судом не береться до уваги посилання відповідача у своїх запереченнях той факт, що до майнового фонду майна членів підприємства включалась вартість основних виробничих і оборотних фондів, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств, вважаючи при цьому, що земля не входить до пайового фонду, так як земля КСП є часткою пайового фонду підприємства, про що свідчить Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», сертифікати також видавались на право на земельну частку (пай). Так, станом на час звернення позивача до суду рішення загальних зборів уповноважених членів КСП ім.. Свердлова Лозівського району Харківської області від 05 лютого 2000 року стосовно виділення [PERSON] земельної частки (паю) не відмінено, не змінено і має законну силу. Строк позовної давності для його виконання не встановлено, окрім того, приватизація землі в Україні не завершена. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З вищевказаного суд робить висновок, що на момент отримання КСП імені Свердлова Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП позивач мала право на земельну частку (пай). Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю. Згідно п. «а» частини 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва Пунктом «б» частини 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);\~\~ приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. «а» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив з наступного. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи позивач, починаючи з 1991 року тяжко хворіла, перенесла декілька операцій, в звязку з чим в 1994 році отримала 2 групу інвалідності, а починаючи з 2015 року отримала 3 групу інвалідності, про що свідчить довідка МСЕК серії 10ААВ № 656731 від 04 березня 2015 року. Крім цього позивач в серпні 2015 року дізналася про існування 6 нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок, загальною площею 34,2306 га, про що свідчить довідка Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області № 02-25/665 від 21.08.2015 року. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач є особою матеріально не забезпеченою, на протязі певного часу не мала можливості отримати документ на право на земельну частку (пай) з незалежних від неї причин, а саме хвороби, тому суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, а тому не мала можливості захистити своє порушене право. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач надав належні та допустимі докази того, що не внесення її до списку громадян членів КСП імені Свердлова смт. Орілька, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), її конституційні права були порушені, а тому суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved