Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 17.09.2007 року [PERSON], та [PERSON] набули у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS]. В межах виконавчого провадження № 30466576 щодо примусового виконання за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 01.11.2011 року № 2-5827/2010 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 747 181 грн., 40 коп. державним виконавцем міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловським Д.С. було накладено арешт на нерухоме майно, яке було власністю позивача, а саме : на 1/2 частину вказаної квартири. 30.03.2012 року державним виконавцем Міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ Орловським Д.С. в межах виконавчого провадження № 30466576 винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої [PERSON] призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна, складеного ТОВ «Українська експертна група» в особі [PERSON], ринкова вартість нерухомого майна- 1/2 частини квартири, станом на 15.05.2012 р. визначена в 82 838 грн. 00 коп. Згідно договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 14.08.2012 р., Міський відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ передав організатору прилюдних торгів - ПП «СП Юстиція» для продажу на прилюдних торгах 1/2 частину квартири. Відповідно до акту державного виконавця про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 05.11.2012 р. 1/2 частина квартири була придбана переможцем торгів, [PERSON] за 70 600 грн. У 2016 - 2017 роках на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області перебував обвинувальний акт в кримінальному провадженні №12015110030002520 від 22.06.2015 р. по обвинуваченню [PERSON] Олександровича у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 384 Кримінального кодексу України. В межах даного кримінального провадження [PERSON] обвинувачувався, зокрема, в тому, що він, виконуючи роботу експерта-оцінювача з незалежної оцінки об'єктів в матеріальній формі, умисно склав завідомо неправдивий звіт з незалежної оцінки майна: 1/2 частини квартири, власником якого була позивач. Внаслідок неправомірних дій [PERSON], які виразились у значному зниженні ним вартості об'єкту оцінки, було спричинено істотну шкоду правам та інтересам позивача, які виразилась у позбавлені її можливості погасити свої боргові зобов'язання перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повній мірі від реалізації 1/2 частини квартири на прилюдних торгах на загальну суму 62 246 гривень. Крім того, [PERSON] обвинувачувався в тому, що перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Українська експертна група» 15.05.2012 р., достовірно знаючи про допущені ним порушення під час складання вказаного звіту, завірив своїми підписами та печаткою ТОВ «Українська експертна група» висновок та звіт про оцінку нерухомого майна- 1/2 частини квартири. У вищезазначеному кримінальному провадженні позивач [PERSON] пред'явила цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України, однак ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2017 р. у справі № 357/9475/16-к обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 384 КК України в зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та було залишено без розгляду цивільний позов [PERSON] Позивач звернулася до суду з даним позовом та просила суд стягнути з рахунок відшкодування майнової шкоди 62246 грн. - різниця від між реальною вартістю 1\\2 частини квартири і визначеною вартістю цього ж майна експертом, а також, позивач просила стягнути з відповідача 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач - ТОВ «Українська експертна група» не направив в судове засідання свого представника, вкотре подали суду заяву з проханням відкласти розгляд справи, при цьому не надали доказів поважності причин неприбуття в судове засідання представника відповідача. Одночасно, відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно. Згідно ст.. 280 ЦПК України, з урахуванням думки сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що 17.09.2007 року [PERSON], та [PERSON] набули у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О.В. 17.09.2007 р. Встановлено, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2012 р., було розірвано шлюб між [PERSON], та [PERSON] , та прізвище позивача було змінене з «[PERSON]» на «[PERSON]». 10.11.2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області 10.11.2018 р. В судовому засіданні, також, встановлено, що в межах виконавчого провадження № 30466576 щодо примусового виконання за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 01.11.2011 року № 2-5827/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 747 181 грн., 40 коп. державним виконавцем міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловським Д.С. було накладено арешт на нерухоме майно, яке було власністю боржника [PERSON], а саме: 1/2 частину квартири. 30.03.2012 року державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Орловським Д.С. в межах виконавчого провадження № 30466576 винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якої [PERSON] призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні № 30466576. Відповідно до даної постанови [PERSON] доручено надати міському відділу ДВС служби Білоцерківського МРУЮ письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питання вартості описаного майна - 1/2 частини квартири, яка належала позивачу. Згідно висновку з незалежної оцінки майна, складеного ТОВ «Українська експертна група» в особі [PERSON], ринкова вартість нерухомого майна - 1/2 частини квартири, станом на 15.05.2012 р. становить 82 838 гривень. Згідно договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна № 233/12/БЦМ-а від 14.08.2012 р., Міський відділ ДВС Білоцерківського МРУЮ передав організатору прилюдних торгів - ПП «СП Юстиція» для продажу на прилюдних торгах 1/2 частину квартири. Прилюдні торги, призначені на 14.09.2012 р., не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців. 02 жовтня 2012 року державним виконавцем було складено акт про переоцінку майна боржника, відповідно до якого вартість 1/2 частини квартири була зменшена на 15%. Таким чином, вартість вказаного майна склала 70 412 грн. 30 коп. 26.10.2012 року відбулись прилюдні торги з реалізації належної [PERSON] частини квартири. І відповідно до Акту державного виконавця про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 05.11.2012 р. 1/2 частина квартири була придбана переможцем торгів, [PERSON] за 70 600 грн. Встановлено, що на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області перебував обвинувальний акт в кримінальному провадженні №12015110030002520 від 22.06.2015 р. по обвинуваченню експерта [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 384 КК України. Так, в межах даного кримінального провадження [PERSON] обвинувачувався, зокрема, в тому, що він, виконуючи роботу експерта-оцінювача з незалежної оцінки об'єктів в матеріальній формі, умисно склав завідомо неправдивий звіт з незалежної оцінки майна: 1/2 частини квартири. В ході проведення оцінки вказаного нерухомого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в невстановлений слідством час в період з 05.04.2012 р по 15.05.2012 р. [PERSON] особисто виготовив та видав завідомо неправдивий звіт з незалежної оцінки майна, власником якого була позивач, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про вартість оцінюваного об'єкта нерухомості в розмірі 82 838,00 грн., що не відповідало дійсності, завідомо знаючи, що вартість вказаного об'єкта нерухомості є значно вищою. Так, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8941/16-42 від 12.07.2016 р., проведеної в межах досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, вартість нерухомого майна - 1/2 квартири, станом на дату його оцінки експертом ТОВ «Українська експертна група» [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 30466576, тобто на 15.05.2012 р., становила 145 084 гривень. Крім того, [PERSON] обвинувачувався в тому, що перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Українська експертна група»,15.05.2012 р., достовірно знаючи про допущені ним порушення під час складання вказаного звіту, завірив своїми підписами та печаткою ТОВ «Українська експертна група» висновок та звіт про оцінку нерухомого майна - 1/2 частини квартири. Різниця між реальною вартістю 1/2 частини квартири, визначеною відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8941/16-42 від 12.07.2016 р. на дату складання та затвердження звіту про оцінку від 15.05.2012 р. [PERSON], та їх вартістю, вказаною в складеному ним звіті складає 62 246 гривень. Зазначену суму позивач розцінює, як майнову шкоду, заподіяну експертом навмисно, а тому просить стягнути дані кошти з відповідача. Встановлено, що у вищезазначеному кримінальному провадженні позивачем було пред'явлено цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України, відповідно до якого вона просила стягнути з ТОВ «Українська експертна група» на свою користь 112 246 гривень, з яких 62 246 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] Встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2017 р. у справі № 357/9475/16-к обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 384 КК України в зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цією ж ухвалою було залишено без розгляду цивільний позов та роз'яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Представник позивача суду пояснив, що як встановлено під час досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні, внаслідок неправомірних дій [PERSON], які виразились у значному зниженні ним вартості об'єкту оцінки, було спричинено істотну шкоду правам та інтересам позивача, яка виразилась у позбавлені її можливості погасити свої боргові зобов'язання перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повній мірі від реалізації 1/2 частини квартири на прилюдних торгах, оскільки, у разі складання [PERSON] належного звіту та висновку про вартість 1/2 частини квартири її борг перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зменшився б на вказану суму. Таким чином, розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вчинення злочинів, складає 62 246 грн. Крім того, вказаним злочином позивачу було завдано і моральної шкоди, оскільки вона вперше стала потерпілою від кримінального правопорушення, була позбавлена можливості погасити свої боргові зобов'язання перед банком, це завдало їй моральних страждань. Щодня позивач змушена міркувати про те, які ще джерела використовувати для погашення свого боргу, розмір якого фактично не був зменшений на вищезазначену суму. Крім того, представник позивача вказує, що моральні страждання [PERSON] внесли й інші негативні зміни в її життя: тривога, втрата почуття довіри до експертних компаній, органів Державної виконавчої служби, а також довіри до будь-яких кредитних правовідносин. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди оцінено в 50 000 гривень. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. Відповідності до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадження, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Пункти 8, 9 4.2 ст.16 ЦК України передбачають, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, частиною 1 ст. 1172 ТІК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових. (службових) обов'язків. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р. відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Враховуючи той факт, що при проведенні експертної оцінки майна, а саме визначення вартості 1/2 частини квартири, підписанні та скріпленні печаткою висновку та звіту з оцінки нерухомого майна експерт [PERSON] вчиняв ці дії, не як самозайнята особа, а як посадова особа ТОВ «Українська експертна група», відповідальність за дії свого працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків має нести саме ТОВ «Українська експертна група». Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування положення про строки позовної давності до даних позовних вимог, то суд вважає таке клопотання не обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, позивач в рамках кримінального провадження звернулася з цивільним позовом про стягнення майнової та моральної шкоди із заподіювача шкоди. Позов було подано в межах строку позовної давності. Отже, позивач не є такою, що пропустила строк позовної давності, оскільки вона вчиняла активні дії щодо захисту своїх порушених прав та інтересів і в незалежних від неї причин цивільний позов [PERSON] було залишено без розгляду, оскільки [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 384 КК України в зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1989 р. за №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Таким чином, в даному випадку, строк обчислення строку для звернення позивача до суду з цим позовом розпочався 31.08.2017 року, тобто з моменту залишення її цивільного позову без розгляду, а не з моменту вчинення експертом [PERSON] злочину. Згідно п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року № 12, закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Таким чином, при постановленні ухвали 31.08.2017 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження було встановлено, що діяння, яке постановлено вказаній особі за провину, дійсно мало місце, що це діяння містить склад злочину і зазначені особа винна в його вчиненні. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Що ж стосується вимог позивача про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, то згідно ст. 1167 ЦК України, моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину, також підлягає відшкодуванню. При цьому розмір моральної шкоди визначається судом з врахуванням характеру та ступеню діяння, особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи _розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди '' розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 50 000,00 грн. підлягає задоволенню. Представником позивача обґрунтовано розмір цієї шкоди. Відповідачем не подано жодного заперечення чи належного доказу в підтвердження заперечень заявленим позовним вимогам. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Відповідно до ст.ст.140, 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., а також, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави розмір судових витрат /судовий збір/ в сумі 1921 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved