Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16.06.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №56, малолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а понесені нею судові витрати стягнути з відповідача. Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя, внаслідок чого у них зникла взаємоповага один до одного і почалися лайки та сварки в сім'ї. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім'єю. З початку літа 2018 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили. Спільного сімейного бюджету сторони не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення, з причинами розірвання шлюбу згідний, проти залишення малолітньої дочки [PERSON], [INFO], проживати з позивачкою не заперечує. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 16.06.2007 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №56. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, позивачем по справі. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають протилежні погляди на сімейне життя, внаслідок чого у них зникла взаємоповага один до одного і почалися лайки та сварки в сім'ї. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім'єю. З початку літа 2018 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили. Спільного сімейного бюджету не ведуть. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. Наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved