Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO],у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною двадцяти трирічного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком їхньої повнолітньої дитини, який у теперішній час навчається на денній формі навчання в ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» на 3 курсі і потребує матеріальної допомоги. Через навчання син заробітку не має, а відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина на період навчання не надає. Позивач вказує, що вона отримує мінімальну заробітну плату, тому не має можливості повною мірю забезпечувати сина всім необхідним для його повноцінного навчання та розвитку, тому змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явилася, але від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження /а.с.6/. Відповідно до довідки ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» № 299 від 17.09.2018 року, [PERSON] є студентом 3 курсу денного відділення, спеціальності «обробка металів» ДВНЗ «Мелітопольського промислово-економічного коледжу». Період навчання з 01.09.2016 року до 30.06.2020 року (а.с.7). Відповідно до довідки голови Новобогданівської сільської ради № 2132 від 09.10.2018 року, [PERSON], [INFO] мешкає разом з матір'ю у с. Відродження Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, по вул. Чарівна, 16 (а.с.8). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує мінімальну заробітну плату, тому не має можливості повною мірю забезпечувати сина всім необхідним для його повноцінного навчання та розвитку, що також підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою про доходи [PERSON] (а.с.9). Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Суд вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу суду надано не було, тому він може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв'язку з цим її потребує. На думку суду, розмір аліментів, заявлений позивачем, є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення його навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved