Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб: [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є головним квартиронаймачем трикімнатної квартири, розташованої за адресою: смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, м-н, б. 3, кв. 3. В даній квартирі крім неї зареєстровані її доньки та онуки, а також колишній чоловік відповідач по справі [PERSON], шлюб з яким було розірвано 22.01.2015 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2005 року, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла, не приймає участі у спільному побуті. В звязку з реєстрацією відповідача вона несе додаткові витрати по оплаті квартирної плати, що перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: за адресою: Харківська область, Лозівського району, смт. Краснопавлівка, м-н, б. 3, кв. 3. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала та просила задовольнити позов в повному обсязі на підставі наданих доказів. Крім цього просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Треті особи в судове засідання не зявилися, але надали суду телефонограми в яких просили розглянути дану справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81\~ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], м-н, б. 3, кв. 3. Підставою для її проживання за вищевказаною адресою є ордер № 956 від 21.04.1997 року на жиле приміщення, виданий на імя [PERSON] зі складом сімї три чоловіка. На даний час квартира має статус державної. В даній квартирі крім позивача зареєстрований - відповідач по справі [PERSON] та треті особі по справі. Відповідач по справі починаючи з квітня 2013 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час разом зі своєю родиною. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з 2005 року в квартиру не зявлявся. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. \~ \~ \~ \~Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сімї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved