Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розділ спільного майна подружжя. Свої вимоги в процесі розгляду справи уточнила та остаточно просить визнати за нею право власності на ? частину об'єкту незавершеного будівництва з готовністю 80%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 173,6 м.кв., кадастровий номер земельної ділянки 3211000000:01:065:0018 та на ? частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 73,10 м.кв. Також просила стягнути із відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач позов визнав у повному обсязі, зробивши усну заяву про це. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони заявили суду про те, що не існує будь-яких обставин, які б впливали на суть спору; жодних судових рішень, що стосуються предмету спору, а також будь-яких незавершених судових проваджень, що стосуються предмету спору не існує. Судом встановлено, що за [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2008 № 18600814 зареєстровано право власності на об'єкт незавершеного будівництва з готовністю 60%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 3211000000:01:065:0018 на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2008, реєстровий № 689. Згідно довідки про готовність незавершеного будівництва об'єкта майна, що видана ТОВ «Едванс-Інформ» від 05.08.2014 №396, готовність цього об'єкта складає 80%. Відповідно до складеного технічного паспорта на цей об'єкт його загальна площа складає 173,60 м.кв. За [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.03.2010 № 25487199 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.06.2008. Відповідно до складеного технічного паспорта на цей об'єкт його загальна площа складає 73,10 м.кв. 27 червня 1992 року між сторонами було укладено шлюб, котрий вони розірвали 09.08.2013 за нормами КпШС України, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, що видане [PERSON] 14.01.2014. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. За нормою ст. 44 цього Кодексу шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. За нормою ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою статті 60 СК України визначено, що вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до приписів ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодеком та іншими нормативно-правовими актами. Тобто, до правовідносин між сторонами слід застосовувати відповідні норми ЦК України, що регулюють особисті майнові відносини осіб та право власності. Позивач не заявляла вимоги про поділ (розділ) майна в натурі, а лише просила визнати за нею право на ? частину спільного майна подружжя. Право спільної власності регулюється нормами глави 26 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою частини першої статті 370 ЦК України сторони мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Такої вимоги сторони в суді не заявляли. Натомість є вимога про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя. За приписами ст. ст. 355, 356, 357 та 372 ЦК України суд дійшов до висновку, що за сторонами слід визнати право спільної часткової власності (по ? частині за кожним) на спірне майно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за максимальною ставкою, виходячи з суми позову, а також сплачено 121 грн. 80 коп. за заяву про забезпечення доказів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved