Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати нікчемним договір купівлі - продажу квартири від 05.01.2008 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; витребувати у [PERSON] вищезазначену квартиру та передати їй; визнати за нею право власності на вищевказану квартиру та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 000 грн. Позов мотивує тим, що [INFO] року у м. Олександрії померла [PERSON], яка доводилася їй двоюрідною сестрою та постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Сестра мешкала одна і не мала інших родичів, крім позиваки. Позивач зазначає, що вона мешкає у м. Запоріжжі та підтримувала постійні родинні зв'язки з померлою до квітня 2012 року, які втратила через перенесену у квітні 2012 року операцію. У липні 2012 року їй стало відомо про те, що [PERSON] померла в червні 2012 року. У жовтні 2012 року вона приїхала до м. Олександрії, де знайшла місце поховання сестри та навідалася до вищезазначеної квартири, яка була зачинена. Після цього, вона звернулася до Олександрійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа № 53490217. З довідки Олександрійського КМБТІ № 010619 від 13.12.2012 року їй стало відомо, що квартира за адресою: [ADDRESS] - не зареєстрована за померлою на праві власності, а з 13.02.2008 року була зареєстрована за відповідачем [PERSON] та з квітня 2008 року по цей час зареєстрована за відповідачем [PERSON] Позивач вважає, що вказані особи незаконно заволоділи вищезазначеною квартирою, так як не входили до кола родичів спадкодавця, а також не були членами її сім'ї; в квартирі вони не були зареєстровані та ніколи там не мешкали; не сплачували за комунальні платежі, оскільки не переоформили особовий рахунок на своє ім'я після набуття права власності на квартиру; а також з метою унеможливити повернення квартири здійснили декілька правочинів щодо відчуження спірної квартири. В лютому 2013 року вона звернулася до прокурора м. Олександрії з заявою про внесення відомостей до ЄРДР щодо незаконного заволодіння спірною квартирою. На час звернення до суду, їй відомо, що кримінальне провадження відкрите та здійснюється досудове розслідування. Зазначає, що право власності на квартиру відповідач [PERSON] отримав шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу від 05.01.2008 року, який не пройшов державної реєстрації та був визнаний дійсним рішенням Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 14.01.2008 року. Надалі зазначене нерухоме майно [PERSON] передав своєму сину [PERSON] на підставі договору дарування від 16.04.2008 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач зазначає, що рішення Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 14.01.2008 року було нею оскаржене до Олександрійського міськрайонного суду. Посилаючись на ст., ст. 215, 220, 388, 640, 657, 1212, 1213, 1218, 1219 ЦК України, позивач просить її вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 28.03.2014 року провадження у справі відносно відповідача [PERSON] в частині визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], де сторонами договору зазначені - [PERSON] та [PERSON] було закрите в зв'язку зі смертю [PERSON] (т.1 а.с.208). Відповідач [PERSON] та третя особа - приватний нотаріус [PERSON] на розгляд справи не з'явилися, про день, час та місце розгляду повідомлялись належним чином, від нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність даних осіб. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених в позові. Вважають, що оскільки договір купівлі - продажу квартири є нікчемним через невідповідність вимогам закону, то і не потребує визнання його таким судом. [PERSON] не набув у встановленому законом порядку права власності на спірну квартиру, то через це і не мав права на її відчуження шляхом дарування сину. Посилається на те, що в п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що майно може бути витребуване у особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ст.388 ЦК. А крім того, згідно ч.3 ст.388 ЦК України - якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Крім того, в правовій позиції судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в справі № 6-25 цс 12 від 11.07.2012 року чітко зазначено - не може бути застосована норма ч. 1 ст. 216 цього Кодексу щодо повернення майна (реституції), переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Оскільки в матеріалах цивільної справи є документи, що підтверджують, що [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], а спірна квартира на час укладення договору купівлі - продажу від 05.01.2008 року належала її сестрі [PERSON], що не заперечується сторонами, то відповідно до ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Спірна квартира вибула з володіння [PERSON] поза її волею, бо рішення третейського суду, яким було визнано дійсним договір купівлі - продажу спірної квартири від 05.01.2008 року та визнано право власності на дану спірну квартиру за [PERSON] - скасовано, а тому немає необхідності визнавати в подальшому недійсним договір дарування укладений між [PERSON] та його сином [PERSON], так як в цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, з підстав передбачених статтею 388 ЦК України, про що зазначено і в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, надав письмово викладену промову в судових дебатах (т.2 а.с. 9), заперечує проти позову, вважає, що неможливо визнати право власності на спірну квартиру, так як договір від 05.01.1008 року не є нікчемним, а є неукладеним, а тому застосування відносно нього наслідків нікчемності правочину судом є неможливим. Оскільки [PERSON] на момент розгляду справи помер, тому до [PERSON]Г не можуть бути пред'явлені зазначені позовні вимоги, він є добросовісним набувачем і не порушував прав позивачки. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON] (т.1 а.с.121 - 123), яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та доводилась двоюрідною сестрою позивачки [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи (т.1 а.с. 104 - 150) та не оспорюється сторонами. 04.10.2012 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] (т.1 а.с. 106). Таким чином, позивач є спадкоємцем після померлої [PERSON] за правом представлення. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено. З довідки Олександрійського КМБТІ № 010619 від 13.12.2012 року - позивачці стало відомо, що спірна квартира, де проживала та була зареєстрована на день смерті її сестра [PERSON] - не зареєстрована за померлою на праві власності (т.1 а.с. 19). За рішенням Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 14.01.2008 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 05.01.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на вищезазначене нерухоме майно та зареєстровано в Олександрійському МБТІ (т.1 а.с.10 - 13, 15). 16 квітня 2008 року між батьком та сином було укладено договір дарування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] тобто між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] (т.1 а.с.14). Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 22.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 10.07.2014 року, було повністю скасовано вищезазначене рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 14.01.2008 року (т.1 а.с.228 - 235). Крім того, суддю третейського суду було обвинувачено у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, що підтверджується ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 27.02.2014 року (т.1 а.с.204) За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] не набув права власності на спірну квартиру, так як рішення Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 14.01.2008 року, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири між ним та [PERSON] - скасовано. Оскільки в подальшому відповідач [PERSON] подарував вказану спірну квартиру своєму синові - [PERSON], то право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягає захисту в судовому порядку. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Зі змісту вказаної статті слідує, що право на захист, відповідно до глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування майна, має не тільки власник, а й особа, яка має речове право на майно. Таким чином, оскільки спірна квартира від імені [PERSON], яка являлась її власницею, була відчужена поза її волею, то вона мала б право домагатися відновлення свого права на неї. Але [INFO] року [PERSON] померла. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач [PERSON], яка 04.10.2012 року подала до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.106), як спадкоємиця за правом представлення, з часу відкриття спадщини набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, і право на захист цих прав. Таким чином, у позивачки виникло право на захист свого порушеного права шляхом звернення до суду із даним позовом. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як вже зазначалося вище, [PERSON] набув право власності на спірну квартиру на підставі рішенням Третейського суду при Асоціації «Українських виробників обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» від 14.01.2008 року, яке було скасовано Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 22.05.2014 року та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 10.07.2014 року; але в подальшому - 16 квітня 2008 року подарував спірну квартиру своєму сину - [PERSON] Таким чином, між позивачкою, яка прийняла спадщину та відповідачем [PERSON] - виникли речово-правові відносини. А відповідно до норм ЦК України захист права володіння та користування спадковим майном можливий лише шляхом звернення з віндикаційним позовом, оскільки між сторонами виникли речово - правові відносини, то до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту, а саме пред'явлення позову з використанням правового механізму передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. В постанові від № 6-164 цс 12 від 23.01.2012 року Верховний Суд України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, висловив правову позицію, згідно якої - в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки про витребування майна, а саме спірної квартири у [PERSON], підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати понесені позивачкою підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Outcome: approved