Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 15.11.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Приблизно з лютого 2019 року між нею та відповідачем припинені шлюбні стосунки, з цього ж періоду вони не ведуть спільного господарства. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що розірвання шлюбу в адміністративному порядку неможливо у зв`язку з ухиленням відповідача від відвідування органу ЗАГС. У період шлюбу ними було придбано різноманітне майно, що є їх спільною сумісною власністю, однак ніяких суперечок з приводу поділу майна між ними не виникає. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між ними повністю втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає, що надання строку для примирення, а також збереження шюбу буде протирічити моральним засадам суспільства. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 206 та залишити їй прізвище [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак раніше подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглядати без її участі та залишити їй прізвище [PERSON] , вказує, що спір про поділ майна подружжя відсутній (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, спір про поділ майна подружжя відсутній (а.с. 34). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 11 квітня 2019 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 206 (а.с. 6, 22). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана, повага і довіра один до одного, подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON] . Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved