Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 09 грудня 2015 року вона за трудовою угодою № 1 від 08.12.2015 року була прийнята на роботу на посаду вихователя Центру раннього розвитку дитини «Осьміножки», що підтверджується відповідним записом у її трудовій книжці. 25 березня 2016 року вона була звільнена за власним бажанням згідно її заяви від 25 березня 2016 р., про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. За умовами вище вказаної трудової угоди роботодавець зобовязався сплачувати їй щомісячну заробітну плату у розмірі мінімальної заробітної плати, яка станом на грудень 2015 р. - березень 2016 р. становила 1378 грн. Вона сумлінно виконувала свої трудові обовязки згідно трудової угоди. Натомість, відповідач не виплачував їй заробітну плату, що фактично і стало причиною її звільнення. Відповідач не нараховував і не виплачував їй заробітну плату до дня звільнення та не здійснив з нею розрахунок при звільненні, не повідомив про нараховані суми зарплати. На її вимоги про розрахунок відповідач не реагує, тому вона вимушена звертатись до суду за захистом свого права на одержання розрахунку при звільненні. Таким чином, з відповідача на її користь підлягає стягненню заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі: 1378 грн. х 4 місяці = 5512 грн. Вважає, що має також право на невикористану щорічну відпустку терміном 7 днів: 24 дні : 12 місяців х 3,5 відпрацьованих місяців = 7 днів. За змістом ч.1 ст.83 КЗпП України: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Так, з відповідача підлягає стягненню на її користь компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі: 7 днів відпустки х 1378 грн. : 24 дні = 401,92 грн. Загальний розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку становить: 5512 грн. + 401,92 грн. = 5913,92 грн. До цього часу відповідач не провів розрахунок при звільненні. На її думку, з відповідача підлягає стягненню на її користь середній заробіток за час затримки по день розрахунку (з 25 березня 2016 р. по 25 червня 2016 р.) у розмірі: (1378 грн. + 48,23 грн.) + 1378 грн. + 1378 грн. = 4182,23 грн. Просить суд стягнути з відповідача по справі на її користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5913 гривень 92 копійки, середній заробіток за час затримки по день розрахунку у розмірі 4182 гривні 23 копійки, а всього 10096 гривень 15 копійок. В ході розгляду справи представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог. А саме, у звязку з тим, що відповідач до цього часу не провів розрахунку по заробітній платі, у суму середнього заробітку за час затримки його виплати має бути включено також суму середнього заробітку за час затримки у період з 26.06.2016 року по 03.05.2017 року. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5913 гривень 92 копійки, середній заробіток за час затримки по день розрахунку у розмірі 20187 гривень 70 копійок, судові витрати (витрати на правову допомогу) у розмірі 2000 гривень, а всього 28101 гривню 62 копійки. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в повному обємі підтримали позовні вимоги та факти, викладені у позові. Представник позивача [PERSON] також зазначила, що доказ, а саме ксерокопія журналу про нібито отриману заробітну плату, подана представником відповідача, не можна брати до уваги і не є достовірним, оскільки оригіналу цього журналу для огляду в судовому засіданні так надано і не було. Також зазначила, що цей журнал є лише журналом обліку, а не відомістю про нарахування та виплату заробітної плати. В подальші судові засідання не зявилися, на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять позов задоволити, з урахуванням раніше поданої заяви про збільшення позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] займається із її донькою фортепіано. Протягом грудня 2015 року та січня-лютого 2016 року, коли вона приходила забирати доньку із занять, вона була свідком, як [PERSON] на початку, або в кінці місяця, розраховувалася з якоюсь дівчиною-працівником на імя [PERSON]. Як вона розуміла, [PERSON] таким чином виплачувалася заробітна плата, але достовірно їй це невідомо. Прізвища цього вихователя не знає, також не знає ніяких імен інших вихователів, а також ніколи не бачила щоб відповідач розраховувалася з кимось іншим. Про те, що ця [PERSON] є вихователем і [PERSON] виплачувала останній заробітну плату, є лише її припущення. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не зявлялася, про день та час розгляду справи повідомлена у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, шляхом вручення рекомендованого повідомлення, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи установлено, що згідно витягу із трудової книжки АЕ № 448814 [PERSON] прийнята на роботу на посаду вихователя до ФОП у відповідності до трудової угоди № 1 від 08.05.15 р. Згідно відмітки у цій трудовій книжці [PERSON] звільнена за власним бажанням 25.03.2016 року, у відповідності до заяви від 25.03.2016 року. Згідно висновку № 2620, складеного Уманським ВП ГУНП в Черкаській області, [PERSON] повідомлена про те, що було проведено перевірку за її заявою щодо невиплати їй заробітної плати та встановлено, що у вказаному випадку мають місце цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку цивільного судочинства. Згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу (додаток до постанови Кабміну України від 17.06.2015 року № 413) [PERSON] була прийнята на роботу до [PERSON] і з грудня 2015 року по лютий 2016 року їй нараховувалася і виплачувалася заробітна плата, з починаючи березня 2016 року заробітна плата лише нараховувалася. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідка [PERSON] та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Ст.43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітною платою є грошова винагорода, яку власник виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну та погодинну норму праці (обсяг робіт). Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про оплату праці»: заробітна плата виплачується працівником регулярно, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16-ти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за яким здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч.1 ст.116 КЗпП України). Відповідно до ч.2 ст.79 КЗпП України тривалість щорічної відпустки визначається пропорційно до відпрацьованого часу. Тривалість щорічної та додаткових відпусток не повинна бути меншою, ніж 24 календарних дні (ч.4 ст.83 КЗпП України). У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходам відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в том числі, заробітну плату (грошове забезпечення). Відповідно до абзацу 3 п.п.2 п.ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р.: «середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час». Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 р. компенсація втрати частини заробітку через порушення строків його виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрат частини заробітної плати через порушення строків її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1427 від 20 грудня 1997 р., така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівнику за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на 1%. Індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги в березні становив 101%, а у квітні 103,5%, що підтверджує його зростання більше, ніж на 1%, тому за квітень розмір інфляційних виплат становить: (1378 грн. х 103,5%) 1378 грн. = 48,23 грн. Виходячи з вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 р., з 1 січня 2001 р. така компенсація провадиться на підставі цього Закону в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України N 159 від 21 лютого 2001 р. Згідно із п. 3 зазначеного Порядку компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни на території України в гривнях і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата. Середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи (лютий-березень), що передували звільненню, становить: (1378 грн. + 1378 грн.) : 2 місяці = 1378 грн. За вказаних обставин суд вважає, оскільки розмір середньомісячної заробітної плати у період з лютого по квітень 2016 року становив 1378 гривень, розмір заробітної плати за день становив 68,90 грн., тому середній заробіток за час затримки по день розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20187 гривень 70 копійок. Із урахуванням зазначеного, позивач має право на невикористану щорічну відпустку терміном 7 днів, а тому загальний розмір заробітної плати, що підлягає стягненню, з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 5913 гривень 92 копійки. Оскільки позивач при зверненні до суду поніс певні витрати, повязані з оплатою витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, відповідач має сплатити їх на користь позивача. Суд також вважає, що при задоволенні позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved