Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження. На даний час діти проживають разом з матір`ю позивача у Тернопільській області, оскільки позивач за станом свого здоров`я не має змоги постійно доглядати за ними, а також з цієї ж причини не може покинути місце свого проживання (АР Крим), так як потребує періодичного стаціонарного лікування, медичного обстеження як на території АР Крим, так і за межами України. Позивач хоче, щоб влітку діти разом з її матір`ю на період канікул приїхали до неї у м. Джанкой, цього ж хочуть і самі діти, однак у зв`язку із тимчасовою окупацією АР Крим без письмової згоди відповідача або рішення суду зробити це неможливо. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на в`їзд дітей на територію АР Крим та виїзд з неї, проте останнім такі прохання проігноровані без пояснення причин. Посилаючись на викладене, просить суд надати дозвіл на в`їзд неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, на тимчасово окуповану територію України - АР Крим, м. Джанкой та виїзд з тимчасово окупованої території України - АР Крим, м. Джанкой, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] , або інших осіб уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до 31.08.2019. Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.04.2019 підсудність даної справи визначено Оболонському районному суду м. Києва. Ухвалою судді від 21.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України, заяв, відзиву суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 27.09.2003 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 15). 30.01.2006 в м. Джанкой АР Крим, Україна, народився [PERSON] , [INFO] Джанкой АР Крим, Україна, народився [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 16, 17). На даний час діти проживають в селі Залісся Тернопільської області разом з матір`ю позивача [PERSON] , про що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 26.10.2018, довідка виконкому Заліської сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 15.03.2019. Позивач зареєстрована та проживає в м. Джанкой АР Крим. За станом свого здоров`я (онкологічне захворювання) позивач не має змоги покинути місце свого проживання, оскільки проходить періодичні обстеження у медичних закладах, розташованих на території АР Крим та потребує частого стаціонарного лікування, що підтверджується відповідною медичною документацією. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст.ст. 1, 2 та 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Статтею 12 цього Закону свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Нормами ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Зазначений закон набув чинності 27.04.2014. 04.06.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» № 367 та затверджено відповідний Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Відповідно до п. 3 цього Порядку, в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Діти проживають разом з матір`ю позивача у Тернопільській області. Позивач на даний час проживає на території АР Крим та бажає, щоб діти приїхали до неї на період літніх канікул. У позасудовому порядку отримати у відповідача нотаріальну згоду на перетинання дітьми меж тимчасово окупованої території позивач не може, оскільки відповідач ігнорує її прохання. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.012.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору (а.с. 4). З викладеного,

Outcome: approved