Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до його повноліття. А також 1/6 частину заробітку на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 03 грудня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні взаємини між ними припинені понад два місяці, дитина проживає разом з нею, а відповідач у добровільному порядку на її утримання матеріальної допомоги надавати не бажає. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Вказала, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому відповідно до ч.2 ст. 84 СК України також має право на утримання від чоловіка. Відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але в якому розмірі вона не знає. Ухвалою суду від 02 січня 2018 року вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідачу надано строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду, а третій особі надано строк, для подання суду пояснень разом з доказами щодо позову. Відзив на позовну заяву відповідачем як і пояснення третьою особою, суду не надано. Разом з цим сторонами подано клопотання про розгляд справи за їх участю, а в подальшому подано заяви, в яких останні просять розглядати справу за їх відсутності, при цьому позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає у повному обсязі. Причина неявки в судове засідання третьої особи, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, суду не відома. Згідно з положенням ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка сторін та третьої особи в судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 03 грудня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від спільного життя у них [INFO] народилася дитина [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с.4). Дитина проживає разом з матір'ю (а.с. 3). Згідно з довідками про доходи судом з'ясовано, що відповідач працює слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 4-го розряду ОКВП «Дніпро-Кіровоград», його заробітна плата за 2017 рік склала 49266 грн. 39 коп. Даних про те, що з нього стягуються аліменти довідки не містять (а.с. 11,12). Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Статтею 84 Сімейного Кодексу України передбачено що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. До того ж, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров'я відповідача, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін,погоджуючись зі способом визначення аліментів у частці, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до її повноліття. А також аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved