Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на житловий будинок [ADDRESS] , та земельні ділянки з кадастровими номерами 6311500000:02:003:0114, 6311500000:02:003:0115, встановивши, що позивачу та відповідачу належить по 1/2 частці. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі з 07.10.1977 по 1997 рік. Шлюб було розірвано рішенням Первомайського міського суду Харківської області від 27.11.1997 р. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте право власності на нерухоме майно. Так, позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.1982 р., набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Придбавши зазначений житловий будинок, позивач зареєструвала своє місце проживання у ньому. А відповідач на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 10.07.1996 р. Харківською товарною біржою «Слобада», набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 3 1997 року після розірвання шлюбу питань щодо спільного майна не поставало. Позивач у 2004 році отримала державні акти на земельні ділянки, що розташовані під будинком та відповідно біля будинку. Наприкінці жовтня 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса з питанням здійснити відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Приватний нотаріус повідомив, що без згоди колишнього чоловіка [PERSON] відчуження будинку не можливо здійснити, оскільки він придбаний під час перебування у шлюбі та як наслідок є спільною сумісною власністю подружжя. 19.11.2019 представник позивача надіслав заяву-пропозицію про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя від 18.11.2019 на адресу відповідача [PERSON] , але останнім не було отримано листів. Правовідносини набуття спільного майна подружжя виникли до 01.01.2004 р., тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, тому порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює. Відзив на позов відповідач не надав але його представник [PERSON] надала заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що відповідач з позовними вимогами не згоден у повному обсязі. Так, не оспорюючи факт набуття спірного майна у власність подружжя під час шлюбу, та підтверджуючи той факт, що він фактично проживає та користується спірною квартирою, а позивач проживає та користується спірним житловим будинком із спірними земельними ділянками, вважає, що за 20 років окремого володіння майном він жодним чином не вчиняв жодних дій, які могли б порушити майнові права позивача на наявне у неї майно, і кожен з них окремо жодного разу за ці 20 років не заявляв прав на майно, придбане у шлюбі і не створювали перешкод у його вільному одноособовому володінні. В зв`язку із чим вважає, що у позові повинно бути відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Представник позивача [PERSON] надав заперечення на заяву відповідача, в якій зазначив, що позивачем не пропущений строк позовної давності, враховуючи обставини, на які позивач посилається у позові зокрема, звернення до нотаріуса в зв`язку із бажанням продати будинок, направлення відповідачу пропозиції про врегулювання питання в досудовому порядку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. \~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі з 07.10.1977 р. Рішенням Первомайського міського суду Харківської області від 27.11.1997 р. шлюб було розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте право власності на нерухоме майно. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.1982 р., зареєстрований в реєстрі за №1193, [PERSON] набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . З довідки КП «ХМ БТІ» від 28.10.2019 р. вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 10.07.1996 р. Харківською товарною біржою «Слобада» №Н26-6153 набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . У 2004 році [PERSON] отримала державні акти на земельні ділянки, що розташовані під будинком та відповідно біля будинку. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на земельну ділянку від 05.10.2004 серії ХР №009668 позивач отримала на підставі рішення Первомайської міської ради Харківської області від 26.05.1993 №134. Земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1000 гектар, кадастровий номер земельної ділянки 6311500000:02:003:0114. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на земельну ділянку від 05.10.2004 серії ХР №009669 позивач отримала на підставі рішення Первомайської міської ради Харківської області від 26.05.1993 №134. Земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0647 гектар, кадастровий номер земельної ділянки 6311500000:02:003:0115. В своєму позові позивач зазначила, що наприкінці жовтня 2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса з питанням здійснити відчуження житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Приватний нотаріус повідомив, що без згоди колишнього чоловіка [PERSON] відчуження будинку не можливо здійснити, оскілки він придбаний під час перебування у шлюбі та як наслідок є спільною сумісною власністю подружжя. 19.11.2019 представник [PERSON] [PERSON] надіслав заяву - пропозицію про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя від 18.11.2019 р. на адресу [PERSON] , а саме, за відомим місцем реєстрації: [ADDRESS] , та відомим місцем фактичного мешкання: [ADDRESS] , але відповідачем не було отримано листів, що підтверджується роздруківками з веб-сайт Укрпошти. З роздруківок вбачається, що листи були повернуті до відділення відправника, як наслідок отримані відправником. Правовідносини набуття спільного майна подружжя виникли до 01.01.2004 р., тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, тому порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює. Відповідно до ст. 22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 23 КпШС, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Статтею 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно ст. 112 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент набуття права власності), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Враховуючи визнання відповідачем факту набуття спірного майна подружжям в період шлюбу у спільну сумісну власність суд, вважає, що є підстави для задоволення позову та визначення часток у спільній сумісній власності у майні подружжя, а саме по 1/2 частині за кожним на квартиру [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , та земельні ділянки з кадастровими номерами 6311500000:02:003:0114, 6311500000:02:003:0115 При цьому, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Так, неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу (ст. 72 СК України), за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова ВСУ від 30.05.2018 р. справа №441/1224/15-ц). Докази які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте майно, суду не надано. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача\~сплачений нею судовий збір у розмірі 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved