Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], просить суд надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд її сина [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу (згоди) батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері або за супроводом довіреної особи до досягнення дитиною повноліття, тобто до 24 серпня 2017 року й надати дозвіл [PERSON], [INFO], або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], [INFO], оформлювати документи для тимчасового виїзду за межі України, або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем, який є батьком дитини, [PERSON] участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та її розвиток не надає. На неодноразові звернення позивачки до [PERSON] щодо вирішення питання про надання згоди на виїзд за кордон [PERSON] відповідач не реагував. З огляду на вказане [PERSON] не має можливості отримати від відповідача, в передбаченому законом порядку, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Суд у звязку з його неодноразовою неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву, в якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони до 28 квітня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції 28 квітня 2001 року, актовий запис № 128. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження, виданим 01 грудня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що зроблено актовий запис № 1203. Батьком дитини зазначений відповідач [PERSON]. Сторони по справі однією сім'єю не проживають, дитина проживає разом з матірю, яка вдруге одружилася й змінила прізвище на «Голотова» й знаходиться на її утриманні. У звязку з неможливістю отримати у встановленому порядку згоду батька дитини на її виїзд за кордон, позивач не може вивезти неповнолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Відповідно до листа Одеського коледжу компютерних технологій Одеського державного екологічного університету від 29 квітня 2016 року керівництвом вказаного закладу рекомендовано підготувати дозвіл для оформлення документів для виїзду закордон неповнолітньому [PERSON] для прийняття участі у культурно-освітньому проекті Україна-Польща у період з 20.06.2016 року по 30.07.2016 року. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з вимогами ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків. За правилом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту ч.2 ст. 155 СК України. Питання про надання дозволу для виїзду дитини за кордон має вирішуватися судом, виходячи з інтересів, в першу чергу, - дитини, а також з врахуванням інтересів його батьків. Під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України у супроводі матері чи супроводі уповноваженої на те посадової особи Одеського коледжу компютерних технологій Одеського державного екологічного університету під час проходження культурно-освітнього проекту Україна-Польща у період з 20.06.2016 року по 30.07.2016 року, суперечитиме інтересам дитини. При цьому, істотне значення для вирішення справи має той факт, що неповнолітня дитина проживає разом з матірю, та це належним чином не заперечене стороною відповідача. Під час розгляду судової справи також не встановлено ґрунтовних підстав для висновку, що виїзд дитини за кордон здійснюється виключно з метою зашкодити інтересам відповідача. Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». За положенням ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом не встановлено підстав або обставин, що могли бути витлумачені судом як такі, що є перешкодою для надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон; судом також не вбачається намагання позивача порушити права дитини або його батька у звязку з вірогідним виїздом дитини за кордон; суд також не вбачає передумов того, що дитина не повернеться в Україну за місцем свого постійного проживання тощо. Таким чином, враховуючи те, що сторони не перебувають у шлюбі та їх неповнолітня дитина постійно проживає з позивачкою, а також беручи до уваги той факт, що дитина потребує відпочинку, духовного та культурного розвитку, тому для недопущення порушення прав [PERSON] та можливості його належного фізичного, духовного та морального розвитку, суд вважає за можливе позов задовольнити та надати дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України без згоди його батька [PERSON] та оформлення відповідних для такого дозволу документів.

Outcome: partial