Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що [PERSON] являється її батьком, який постійно мешкав в с.Таврійське (Кірове) Оріхівського району, який помер [INFO] . За час смерті [PERSON] належало наступне майно: - Земельна ділянка площею 7,7999 га, розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 162247 ; - Земельна ділянка площею 6,7658 га, розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 014014 ; - Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року; - земельна ділянка площею 0,1277 га, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699716 . Після смерті батька відкрилася спадщина на вказане майно. Вона, як дочка спадкодавця належить до спадкоємців першої черги. Зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала, а прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Оріхівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 77/2015, крім неї до спадкодавців першої черги належать [PERSON] - дочка померлого та [PERSON] - мати померлого. Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивач звернулася до Оріхівської нотаріальної контори з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і вказано, що спадкоємець [PERSON] надала заповіт, за яким [PERSON] заповів все своє майно їй. Вказаний заповіт посвідчений 07.11.2008 року секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району [PERSON] Позивач зазначає, що вказаний заповіт перешкоджає їй, спадкоємцю за законом першої черги отримати спадщину. Заповіт від 07.11.2008 року посвідчений особою, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій. Згідно ст.38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а)власні (самоврядні) повноваження і б) делеговані повноваження. До делегованих виконавчим органам сільських, селищних, міських рад відповідно до пп.5 п.б ст.38 Закону належать вчинення нотаріальних дій з питань, , віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Кіровська сільська рада Оріхівського району не делегувала жодних повноважень виконавчому комітету. Тож, виконавчий комітет мав право виконувати лише власні (самоврядні) повноваження, передбачені п.а ст.38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказане підтверджується листом відділу архіву та цивільного захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області № 15-05/Ж від 14.02.2019 року відповідно до якого в протоколах сесії Таврійської (Кіровської) сільської ради за 2006-2008 рр. рішення про делегування повноважень виконавчому комітету сільської ради або сільському голові відсутні. Оскільки сільська рада не делегувала жодних повноважень виконавчому комітету, рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 145 від 25.12.2006 року, яким на секретаря виконавчого комітету Скубіна О.В. покладено відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану є незаконним, прийнятим з перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень. 21.03.2008 року голова сільської ради виніс розпорядження № 8, відповідно до якого призначив відповідальною особою по вчиненню нотаріальних дій та реєстрації актів громадського стану секретаря сільської ради [PERSON] , а ЗУ «Про місцеве самоврядування В Україні», у ст.42 визначає коло повноважень сільського голови. Зі змісту вказаної норми права вбачається, що призначення відповідальної особи по вчиненню нотаріальних дій та реєстрації актів громадянського стану не входить до повноважень сільського голови. Таким чином, зазначене розпорядження сільського голови також є незаконним, прийнятим з перевищенням наданих голові сільської ради повноважень. [PERSON] зазначає, що за викладених обставин вбачається, що існують два документи (рішення виконкому та розпорядження сільського голови), якими на [PERSON] покладено обов`язок вчиняти нотаріальні дії, однак жоден з цих документів не є законним, оскільки прийнятий з грубим порушенням законодавства. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровська сільська рада Оріхівського району Запорізької області обов`язок по вчиненню нотаріальних дій покладено на секретаря виконавчого комітету сільської ради, а відповідно до розпорядження сільського голови - на секретаря сільської ради. Зазначені посади є різними, з різним колом повноважень, що є загальновідомим фактом. З документів Таврійської (Кіровської) сільської ради Оріхівського району Запорізької області та виконавчого комітету Таврійської сільської ради вбачається, що відповідно до рішення сесії п`ятого скликання від 26.04.2006 року за № 6 обрано секретарем Кіровської сільської ради [PERSON] на строк повноважень ради та на неї покладено функції секретаря виконавчого комітету сільської ради. Однак обидві посади [PERSON] не надавали їй право вчиняти нотаріальної дії, в тому числі посвідчувати заповіти. За вказаних обставин заповіт від імені [PERSON] від 07.112008 року не відповідає положенням ЦК України, нормам ЗУ «Про нотаріат» та приписам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Ради народних депутатів і тому є недійсним. Спадкоємець за заповітом - відповідач [PERSON] отримала в Оріхівській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON] , а саме на 5/6 частин житлового будинку, на 5/6 частин земельної ділянки площею 0,1277 га, на 5/6 частин земельної ділянки площею 7,7999 га, на 5/6 частин земельної ділянки площею 6, 7658 га, про отримання яких позивач дізналася з матеріалів цивільної справи за її позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним у зв`язку з тим, що на її думку заповідач не підписував складений від його імені заповіт. Провадження у зазначеній справі було відкрито ухвалою від 21.11.2017 року. 04.12.2017 року вона заявила клопотання про витребування з Оріхівської державної нотаріальної контори спадкової справи після смерті [PERSON] Після надходження документів до суду, в лютому 2018 року дізналась про оформлення відповідачем спадщини на її ім`я. За цих обставин позивач вважає, що не пропустила строк позовної давності для оскарження вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих Оріхівською державною нотаріальною конторою [PERSON] У зв`язку з недійсністю заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом підлягають визнанню недійсними, а за нею належить визнати право власності на 1/3 частку спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] за законом. Оскільки після смерті [PERSON] є три спадкоємці за законом, а саме, вона. Як донька померлого, відповідач [PERSON] - мати померлого та третя особа - [PERSON] - дочка померлого і позивач не може отримати у позасудовому порядку свідоцтво про право на спадщину на належне їй спадкове майно, вважає, що за нею належить визнати в судовому порядку право особистої приватної власності на спадкове майно на 1/3 частини. Позивач прохає визнати недійсним заповіт, посвідчений 07.11.2008 року секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 496 за змістом якого [PERSON] заповідає належне йому майно [PERSON] , визнати недійсним з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 730, видане 29.09.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області [PERSON] на 5/6 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 472, видане 14.07.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою [PERSON] на 5/6 частин земельної ділянки площею 0.1277 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 471, видане 14.07.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області [PERSON] на 5/6 частин земельної ділянки площею 7,7999 га на території Таврійської сільської ради; визнати недійсним з моменту видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 473, видане 14.07.2015 року Оріхівською державною нотаріальною конторою Запорізької області [PERSON] на 5/6 частин земельної ділянки площею 6, 7658 га на території Таврійської сільської ради. Визнати за позивачем право особистої приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на 1/3 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS], 1/3 частку земельної ділянки площею 6,7658 га, 1/3 частки земельної ділянки площею 7,7999 га, що розташовані на території Таврійської сільської ради та на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1277 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, проохає задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача, відповідач заперечують проти позовних вимог, прохають відмовити в їх задоволенні. Представник третьої сторони Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області заперечує проти позовних вимог, прохає відмовити в задоволенні. Представник Оріхівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, до суду надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Третя сторона [PERSON] в судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, судовою повісткою з повідомленням, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (повторне свідоцтво про смерть [NUMBER] від 10 квітня 2015 року), про що зроблений відповідний актовий запис № 63. Після його смерті відкрилась спадщина яка складається з житлового будинку з: - земельної ділянки площею 7,7999 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 162247 ; - земельної ділянки площею 6,7658 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 014014 ; - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року; - земельної ділянки площею 0,1277 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699716 . Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами частини другої статті 1221 ЦК. У відповідності до ст. 1235 ЦК України померлий [PERSON] призначив спадкоємцем свою дружину - [PERSON] , про що вбачається із заповіту від 07.11.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 496. Після його смерті, [PERSON] у встановлені ст. 1270 ЦК України строки звернулася до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець за заповітом, і у відповідності до ст. 1297 ЦК України отримала: - свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14 липня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 472, на 5/6 часток земельної ділянки площею 7,7999 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 162247 . - свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14 липня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 471, на 5/6 часток земельної ділянки площею 0,1277 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 699716 . - свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14 липня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 472, на 5/6 часток земельної ділянки площею 6,7658 га, що розташована на території Таврійської (Кіровської) сільської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 014014 . - свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29 вересня 2015 року і зареєстровано в реєстрі за № 730, на 5/6 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.09.2008 року. Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 504617 виданої 05.11.2013 року, позивач по справі - [PERSON] є інвалідом ІІ-ї групи. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Непрацездатність повнолітніх дітей може зумовлюватися наявністю інвалідності, а тому позивач по справі, що є інвалідом ІІ-ї групи, спадкує незалежно від змісту заповіту від 07.11.2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 496, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом, тобто 1/6 частину. І як вбачається з матеріалів справи, а саме витребуваної належним чином посвідченої спадкової справи №77/2015, з урахуванням положень ст. 1241 ЦК України відповідачу по справі [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на 5/6 часток спадкового майна, а на 1/6 частину спадкового майна (обов`язкової частки [PERSON] ) свідоцтва про право власності на спадщину не видавалися, які (свідоцтва про право власності на спадщину) можуть бути отримані позивач після подачі відповідної заяви нотаріусу. Поданий позов є наслідком невірного розуміння розподілу спадщини (визначення обов`язкової частки спадщини). Так розмір обов`язкової частки спадщини визначається виходячи з того, що розмір всієї спадщини приймається умовно за одиницю, а розмір частки спадкоємця за законом визначається шляхом поділу всієї спадщини на кількість спадкоємців за законом, що закликаються до спадкування (n). Тоді обов`язкова частка буде дорівнювати: 1/nх 1/2 = 1/2n, де n=3 (кількість спадкоємців за законом), тому обов`язкова частка позивача буде становити 1/3х 1/2 = 1/6 (ідеальна частка). Крім того, статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, з огляду на вказані правові норми, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом недійсним, якщо особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але в даному випадку, як про те зазначає в позові сам позивач [PERSON] є рідною матір`ю померлого [PERSON] , тобто у відповідності до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Тому, навіть у випадку визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину, розмір частки що спадкується за законом не зміниться, а тому вимоги про визнання права власності на 1/3 частки спадкового майна є необґрунтованими та незаконними, до того ж у відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право на звернення до суду на визнання права власності на спадщину виникає у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, але позивачу не відмовлялося нотаріусом в оформленні права на спадщину. До всього наведеного, як вбачається з ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особо відповідного органу місцевого самоврядування. Аналогічне цій нормі положення зазначене у ст. 37 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яке існувало на час посвідчення оскаржуваного заповіту, за якою на вчинення деяких нотаріальних дій, у тому числі посвідчення заповіту, уповноважують посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. При посвідченні заповітів такі особи мають керуватися «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, що діяла на час посвідчення оскаржуваного заповіту. До того ж, як вбачається з абзацу 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції, яке існувало на час посвідчення оскаржуваного заповіту, делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад. Тому, посвідчення заповітів виконавчому комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області надані законом, який (виконавчий комітет) у свою чергу рішенням № 145 від 25 грудня 2006 року відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, де відсутній нотаріус, поклав на секретаря виконавчого комітету [PERSON] Таким чином, діюче законодавство України на час посвідчення оскаржуваного заповіту, обов`язки з посвідчення заповітів в населених пунктах де відсутній нотаріус, покладалися на посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а тому у відповідності до рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 145 від 25 грудня 2006 року відповідальність за вчинення нотаріальних дій та реєстрацію актів цивільного стану в с. Кірове Оріхівського району запорізької області, де відсутній нотаріус, було покладено на секретаря виконавчого комітету [PERSON], що не протиріччить положенням ст. 1251 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5. Між тим, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно такими, що не підлягають задоволенню. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства.

Outcome: dismissed