Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 24 листопада 1998 року між нею та [PERSON] був укладений договір міни, за яким [PERSON] передала домобудівлю з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у власність [PERSON], а остання передає 38/100 частин домобудівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] Зазначений договір від 24.11.1998 року був зареєстрований Херсонською товарною біржою «Ізумруд» 24.11.1998 р. за № 4571. 24.03.1999 року зазначений договір був зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 551. Умови укладеного договору були повністю виконані сторонами, оскільки об'єкти нерухомості були передані відповідно до договору, з часу укладення договору позивач вільно та безперешкодно користується вказаним будинком та господарськими спорудами. Позивач звернулася до нотаріуса з метою віджучення будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] та дізналася, що договір міни, укладений на Херсонській товарній біржі «Ізумруд», не підтверджує право власності на будинок, оскільки відсутнє нотаріальне посвідчення договору. Відповідач у справі ухиляється від нотаріального посвідчення договору міни, що унеможливлює оформлення права власності на вищевказане нерухоме майно, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права та просить суд визнати дійсним договір міни 38/100 частин домобудівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на домобудівлю, розташовану у [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Херсонською товарною біржою «Ізумруд» від 24 листопада 1998 року, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований за вищевказаною адресою. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву, в якій просили справу розглядати без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Херсонської товарної біржи «Ізумруд» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору міни від 24.11.1998 року, зареєстрованого на Херсонській товарній біржа «Ізумруд» у журналі реєстрації за №4571, [PERSON] передала домобудівлю з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON], а остання передала 38/100 частин домобудівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] 24.03.1999 року договір міни № 4571 було зареєстровано в ХДБТІ, про що в реєстраційній книзі №2 зроблено відповідний запис за № 551. На теперішній час позивач має намір здійснити розпорядження вказаним домоволодінням, але не має правовстановлюючих документів, які підтверджують її право власності на вказане нерухоме майно, нотаріальне посвідчення договору міни неможливе, оскільки відповідач ухиляється від його посвідчення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди міни майна, вчиненої у листопаді 1998 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу 1963 року. Згідно ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), яка діла на момент виникнення правовідносин, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору відповідно до стаття 47 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до положень ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 154 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Статтею ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) визначено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору міни вбачається, що після підписання Договору, сторони виконали свої зобов'язання щодо обміну об'єктів нерухомості, після чого позивач [PERSON] почала ним користуватися, тобто, під час укладання договору були обумовлені всі істотні умови міни: предмет договору, порядок передачі майна та інші, тому суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було повністю виконано всі істотні умови договору міни. Відповідно до ст. 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення даного договору, угода, зареєстрована на біржі, не підлягала нотаріальному посвідченню і вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином суд дійшов висновку, що договір міни є укладеним та виконаним, позивач фактично набув права власності на домоволодіння, проте не посвідчив угоду в порядку, передбаченому ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), в зв'язку з чим вбачається достатньо підстав для визнання дійсним договору міни та визнання за позивачем права власності на нього. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений останнім судовій збір в розмірі 640 грн.. На підставі викладеного, ст. ст.47, 128, 153,154, 224, 227, 241, 242 ЦК УРСР, ст. 5 ЦК України,

Outcome: approved