Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 21.05.2013 року відповідач зобовязаний був виплачувати аліменти на її користь на період навчання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів свого заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно починаючи з 04.02.2013 року по 30.06.2014 року, про що судом їй було видано виконавчий лист № 2/357/1214/13, який нею предявлено до примусового виконання до відділу ДВС Таращанського районного управління юстиції Київської області, відповідач працює в СВК «Чумак» с. Попружна Ставищенського району Київської області, але тільки в грудні 2014 року він надав державному виконавцю відповідну довідку, аліменти за судовим рішенням відповідач не сплачував жодного разу, внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 5940 грн.63 коп. На підставі ст.196 СК України позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 26 852 грн.72 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач та його представник позов не визнали, пояснили, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, оскільки місце роботи він не приховував, на виклики державного виконавця зявлявся та надавав необхідні документи, виконавчий лист не приймався до виконання відділом ДВС з незалежних від відповідача причин, тільки в березні місяці 2015 року за місцем роботи відповідача надійшла постанова державного виконавця про відрахування із його заробітної плати 50 % на погашення заборгованості по аліментах. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали даної справи, цивільну справу № 357/1750/13-ц 2/357/1214/13 за позовом [PERSON] про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження /а.с.8/, поясненнями сторін. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, на період його навчання з 04.02.2013 року по 30.06.2014 року, що слідує з матеріалів цивільної справи № 357/1750/13-ц 2/357/1214/13. В судовому засіданні також встановлено, що на підставі вказаного рішення Білоцерківським міськрайонним судом 21.05.2013 року видано [PERSON] виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, із заявою про прийняття цього виконавчого листа до виконання стягувач звернулася до відділу ДВС Таращанського районного управління юстиції Київської області 27.05.2013 року, оскільки у виконавчому листі вказано місце проживання відповідача вулиця Таращанська,24 с. Чапаєвка Таращанського району, а 28.05.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Таращанського РУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38174497, що стверджується копією цієї постанови /а.с.45/ та копією виконавчого листа /а.с.9/. Згідно матеріалів вказаного виконавчого провадження, наданих на запит суду, 18.06.2013 року боржник зявився до відділу ДВС, що слідує з копії його заяви, в якій він вказав місце своєї роботи /а.с.46/, після чого виконавчий лист було передано до відділу ДВС Ставищенського РУЮ Київської області за місцем роботи відповідача. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист неодноразово направлявся з одного відділу ДВС до іншого /Таращанського та Ставищенського РУЮ/ з різних причин /а.с. 36-39, 45-57/, 26.12.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Таращанського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача, оскільки боржник працює в СВК «Чумак» смт. Ставище, а 06.04.2015 року начальником ВДВС Ставищенського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з відповідача. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 26.12.2014 року, проведеного державним виконавцем відділу ДВС Таращанського РУЮ, за весь час до квітня 2015 року аліменти не стягувалися, заборгованість по сплаті аліментів за період з 04.02.2013 року по 30.06.2014 року становить 5940 грн.63 коп., що стверджується довідкою-розрахунком /а.с.12/. Як вбачається з довідки СВК «Чумак» від 21.04.2015 року, із заробітної плати відповідача за березень 2015 року були утримані аліменти в сумі 614 грн.45 коп. /50%/ в погашення богу в сумі 5940 грн.63 коп., аліменти надіслані на імя позивачки згідно квитанції від 09.04.2015 року /а.с.34-35/. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно норм цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України , а суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». За ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліметами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Як вказано вище, аліменти на користь позивача на утримання сина сторін [PERSON] стягнуті з відповідача за рішенням суду, на підставі якого судом виписано виконавчий лист, який позивач подала до відділу ДВС для примусового виконання, державним виконавцем нараховано суму заборгованості по аліментах, сторони в суді цю суму не оспорювали. При вирішенні спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Так, згідно зі ст.ст.68,69 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Ці підприємства, установи тощо здійснюють відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу у звязку із зміною боржником місця роботи, проживання або з інших причин підприємства, установи не пізніш як у триденний строк повідомляють державному виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання, якщо воно відоме. Посадові особи, винні у ненаданні таких відомостей без поважних причин, можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом. А за положеннями ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків. У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. З матеріалів оглянутої судом цивільної справи № 357/1750/13-ц 2/357/1214/13 за позовом [PERSON] про стягнення аліментів вбачається, що відповідач був присутнім в судовому засіданні, позов про стягнення аліментів визнав, крім того, відповідач також знав про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів за виконавчим листом, оскільки він надавав до відділу ДВС Таращанського РУЮ довідки про розмір його заробітної плати, йому було також відомо про наявність заборгованості по аліментах, оскільки починаючи з 04.02.2013 року аліменти з його заробітної плати не відраховувалися, але за весь період ним не було вжито жодних заходів для зменшення розміру заборгованості по аліментах. Верховним Судом України в ухвалі від 15.06.2011 року викладено правову позицію, відповідно до якої нормами СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітніх дочку, сина на період навчання за певних умов, у ст. 196 СК закріплено відповідальність за прострочення сплати аліментів, і що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобовязань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Крім того, факт наявності такої заборгованості та її розмір відповідач не оспорював. А тому суд вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З врахуванням вищенаведеного розмір пені судом розраховується наступним чином за період з 04.02.2013 року по січень 2015 року /період вказаний в позовній заяві/: за лютий 2013 р. 3,07 грн. /1% від суми аліментів/ х 728 днів прострочення за вказаний вище період =2234,96 грн.; березень 2013 р.-3,44 грн. /1%/ х 703 дн.=2418,32 грн.; квітень 2013 р. -3,44 грн. /1%/ х 672 дн. =2311,68 грн.; травень 2013 р. -3,44 грн. /1%/ 642 дн.=2208,48 грн.; червень 2013 р. -3,44 грн. /1%/ х 611 дн. =2101,84 грн.; липень 2013 р.-3,44 грн. /1%/ х 581 дн.= 1998,64 грн.; серпень 2013 р. -3,44 грн. /1%/ х 550 дн.=1892,00 грн.; вересень 2013 р.-3,44 грн. /1%/ х 519 дн.=1785,36 грн.; жовтень 2013 р.-3,44 грн. /1%/ х 489 дн.=1682,16 грн.; листопад 2013 р.-3,44 грн. /1%/ х 458 дн.=1575,52 грн.; грудень 2013 р.-3,44 грн. /1%/ х 428 дн.=1472,32 грн.; січень 2014 р.-3,65 грн. /1%/ х 397 дн.=1449,05 грн.; лютий 2014 р. -3,65 грн. /1%/ х 366 дн.=1335,90 грн.; березень 2014 р.-3,65 грн. /1%/ х 337 дн.=1230,05 грн.; квітень 2014 р.-3,65 грн. /1%/ х 306 дн. =1116,90 грн.; травень 2014 р.-3,65 грн. /1%/ х 276 дн.=1007,40 грн.; червень 2014 р. -3,65 грн. /1%/ х 245 дн.=894,25 грн., всього 28 714 грн.83 коп. Як вказано вище, за приписами ст.196 СК України суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в СВК «Чумак» на посаді водія з 4-х-годинним робочим днем з оплатою 0,5 ставки і його заробітна плата складає в середньому біля 700 грн., що стверджується довідкою про його доходи /а.с.14/, нерухоме майно, транспортні засоби, інші види доходів у відповідача відсутні, що вбачається з інформаційних довідок, наданих на запит державного виконавця при проведенні перевірки майнового стану платника аліментів /а.с.38-39/, інших доказів про майновий стан відповідача суду не надано. В матеріалах оглянутої судом цивільної справи № 357/1750/13-ц 2/357/1214/13 є довідка виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Таращанського району, згідно якої [PERSON] проживає [INFO], склад сімї: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] [INFO], що слідує також з копії свідоцтва про народження дитини /а.с.40/. Отже, на утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька. А тому суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яка має стягуватися з відповідача, враховуючи його матеріальний та сімейний стан, встановивши її в розмірі 6000 грн. на рівні заборгованості по аліментах. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 268 грн.53 коп.

Outcome: partial