Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач по справі її колишній чоловік, з яким вона зареєструвала шлюб 24.06.1989 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду 09.12.2010 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 12.03.2008 року спірна квартира належала їй, третім особам та відповідачу в рівних частинах. Згідно з договором дарування від 10.08.2009 року відповідач подарував належну йому 1/5 частину спірної квартири сину [PERSON] 11.12.2008 року відповідача було зареєстровано у квартирі, проте з дня реєстрації жодного дня він в квартирі не проживав, не цікавився нею, не сплачував комунальні послуги, ніяких його речей в квартирі немає. Протягом всього часу не проживання відповідача у спірній квартирі вона та члени її сім»ї змушені за свій рахунок сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири, що нараховуються на відповідача. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи належним чином за останнім відомим місцем проживання та реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала також позивач в судовому засіданні. Треті особи в судове засідання не з»явилися, в своїх письмових заявах просили проводити розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач та відповідач по справі зареєстрували шлюб 24.06.1989 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду 09.12.2010 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2008 року спірна квартира належала позивачу, третім особам та відповідачу в рівних частинах. Згідно з договором дарування від 10.08.2009 року відповідач подарував належну йому 1/5 частину спірної квартири сину [PERSON] Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки ф. 3 від 04.12.2015 року в квартирі зареєстровані позивач, відповідач та треті особи по справі. Відповідач по справі зареєстрований в спірній квартирі з 11.20.2008 року, проте з цього часу не проживає в ній, не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що відповідач з 2008 року в спірному житловому приміщенні не проживає та не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає, що підтверджується актами ЖЕД 310, що містяться в матеріалах справи. Судові виклики в судове засідання відповідачу також вручити не виявилося можливим в зв»язку з тим, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що часто бувають у квартирі [ADDRESS]. З моменту заселення в цей будинок, а це близько 8 років тому відповідача [PERSON] не бачили ні в квартирі ні біля будинку. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 487.20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved