Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 08 квітня 2016 року - на земельну ділянку, кадастровий номер 1223286000-01-009-0230, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,020 га, яка розташована на території Попасненської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП № 001717, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації, № 190 від 04 березня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01:03:126:00964. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 вересня 2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Попасненської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 71 за яким заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,020 га, яка розташована на території Попасненської сільської ради, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ДП № 001717, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 190 від 04 березня 2003 року [PERSON]. 08 квітня 2016 року [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, але у звязку із тим, що у неї був відсутній оригінал документа державного акту на право власності на земельну ділянку, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Означену відповідь позивач вважає неправомірною, внаслідок чого звернулася з позовом до суду. Позивач до суду не з'явилася. Згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача до суду не з'явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 001717, виданого 16 грудня 2003 року, зареєстрованого в Книгу записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 190 від 04 березня 2003 року передано у власність земельну ділянку, площею 6,020 га, яка розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час державної реєстрації 01 грудня 2015 року земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1223286000:01:009:0230. При цьому, на копії державного акту, наданого суду кадастровим номером вказано 1223286000:01:001:0230, водночас Витяг з ДЗК про земельну ділянку НВ-1205013502017 від 17 липня 2017 року містить інформацію про кадастровий номер земельної ділянки 1223286000:01:009:0230. 17 вересня 2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Попасненської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 71 за яким заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,020 га, яка розташована на території Попасненської сільської ради, належну на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ДП № 001717, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 190 від 04 березня 2003 року [PERSON]. 08 квітня 2016 року [PERSON] померла. 22 квітня 2016 року [PERSON], як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини за заповітом на земельну ділянку. Постановою нотаріуса від 04 липня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав ненадання оригіналу державного акту на спадкове майно. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя нерухомого майна, яке остання набула у власність, здійснила його державну реєстрацію, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу у позивача, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом саме на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved