Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.12.2013 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS], 19.12.2013 року вона подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], за життя її батько склав заповіт на імя позивачки на все належне йому майно, надати нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру вона не може, оскільки всі документи знаходяться у відповідачки, постановою нотаріуса від 12.06.2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом із-за відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно, тобто, оформити свої спадкові права у нотаріуса вона не має можливості. А тому позивач просила суд визнати за нею право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 11.12.2013 року. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач та її представник позов не визнали, відповідач пояснила, що заповіт від імені [PERSON] підписаний не ним, вона сумнівається у достовірності цього заповіту, а тому не погоджується з позовом. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді даної справи, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 357/7664/14-ц 2/357/2741/14, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 11.12.2013 року помер [PERSON] батько позивачки та чоловік відповідачки [PERSON], з яким остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31.12.1991 року, що стверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с.5/, копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.77/, не заперечується особами, які беруть участь у справі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло № 20302 від 14.11.1997 року, яке було видано на підставі розпорядження голови виконкому Білоцерківської міської ради від 14.11.1997 року № 1-3-529, що слідує з копії цього свідоцтва в матеріалах цивільної справи № 357/7664/14-ц 2/357/2741/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту /а.с.18/, співвласником іншої 1/2 частини цієї квартири є відповідач по справі. Згідно довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 01.04.2015 року № 695 /а.с.94/, право власності на вказану вище квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним на підставі свідоцтва про право власності № 20302 від 14.11.1997 року /реєстр № 10898 книга № 94/. В судовому засіданні також встановлено, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт на все належне йому майно на імя [PERSON], який було посвідчено 30.09.1987 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-4058, що стверджується копією цього заповіту, яку надано на запит суду Київським обласним державним нотаріальним архівом /а.с.122-123/; 12.09.2014 року [PERSON] видано дублікат цього заповіту замість втраченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області, в.о. завідувача Київського обласного державного нотаріального архіву [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-355, що стверджується копією дубліката заповіту /а.с.6/, в тексті дубліката заповіту зазначено про те, що примірник заповіту зберігається у справах Київського обласного державного нотаріального архіву. Вказаний заповіт по даний час є чинним, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/ від 19.12.2013 року /а.с.71/. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON], подавши 19.12.2013 року заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], заяву про прийняття спадщини подала 29.01.2014 року дружина спадкодавця [PERSON] Наведені обставини стверджуються матеріалами спадкової справи № 44/2013, копію якої надано приватним нотаріусом [PERSON] /а.с.63-107/. Отже, позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 12.06.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON], оскільки вона не надала правовстановлюючого документу на спадкове майно, що слідує з копії вказаної постанови /а.с.9/. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, право власності спадкодавця на 1/2 частину квартири [ADDRESS] було зареєстровано згідно діючого на той час законодавства у Білоцерківському МБТІ, на що вказано вище в рішенні. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець набув право власності на вищенаведене нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, а позивач набула права на спадкування майна після смерті [PERSON] В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як вказано вище, позивач не має можливості оформити своє право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки нотаріусом ій відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А згідно ч.2 ст.16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. визнання права. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідач [PERSON] дружина спадкодавця, на час його смерті була непрацездатною за віком, тобто, вона має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Так, спадщину прийняли два спадкоємці за законом позивач та відповідач, їх частки у спадщині за законом є рівними, тобто, по 1/4 частині кожній /1/2 : 2/, тоді розмір обовязкової частки буде становити 1/8 частину /1/4 : 2/, отже, частка [PERSON] у спадщині за мінусом обовязкової частки становить -3/8 частини спадкового майна. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON], якому належала на праві власності 1/2 частина даної квартири. Згідно з п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. При вирішенні спору судом не можуть прийматися до уваги посилання відповідача з приводу того, що заповіт на імя позивача спадкодавець не підписував, оскільки цей заповіт не визнаний недійсним. З матеріалів цивільної справи № 357/7664/14-ц 2/357/2741/14, яка оглядалася в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2014 року в задоволенні позову було відмовлено, рішення набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 24.11.2014 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін. А тому посилання відповідача є необґрунтованими, тоді як за положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 562 грн.20 коп.

Outcome: approved