Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист прав споживачів. Свій позов мотивує тим, що є власником кредитної картки№[NUMBER] ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно з умовами користування кредитнимми коштами пільговий період складав 30 днів. Однак, з невідомих їй підстав 31.05.2013 року відповідачем було нараховано додатковий платіж у розмірі 415,29 грн. Згідно роз'яснень банку пільговий період та строки внесення обов'язкових платежів були змінені без її відома і погодження з березня 2013 року. Вказує на те, що істотні зміни обставин на момент підвищення банком відсоткової ставки були відсутні. А тому, просила зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитній карті та скасувати нараховані відсотки в розмірі 415,29 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Суду пояснив, що сума в розмірі 415,29 грн. була нарахована до оплати за перевищеного кредитного ліміту на залишок боргу. Нарахування відсотків за перевищення ліміту коштів не має ніякого відношення до пільгового періоду. Залишок коштів на рахунку позивача постійно був мінусовий. Крім того, вказував на те, що банк не підвищував процентної ставки, а навпаки, з 01.01.2013 року базову відсоткову ставку за картковим кредитом було зменшено з 3% до 2,5% в місяць, пільговий період було збільшено з 30 днів до 55 днів, чим значно покращено умови кредитування для споживача. Вважає вимоги позову безпідставними. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 08.11.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з первинним кредитним лімітом 5000 грн., базовою відсотковою ставкою 3% в місяць (а.с.27-28). Разом з тим, умовами кредитування передбачено відсоткову ставку в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування в розмірі 4,5%. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що кредитний ліміт на кредитці позивача станом на 2013 рік збільшився в становить 13 000 грн. Збільшення кредитного ліміту позивачем не оспорювалося. З наданого в судовому засіданні стороною відповідача витягу з наказу по ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.10.2012 року вбачається, що з січня 2013 року по карті «Універсальна» було змінено тарифний план з 30 днів на 55 днів, та зменшено базову відсоткову ставку з 3% до 2,5 % в місяць. А тому, покликання сторони позивача на неправомірне підвищення відсоткової ставки відповідачем є безпідставними. Такі зміни в тарифному плані не є істотними в розумінні ч.1 ст.652 ЦК України, оскільки покращують становище споживача, не порушують співвідношення майнових інтересів і не позбавляють споживача того, на що він розраховував при укладенні договору. Про зміну тарифної політики банку клієнти банку повідомлялися шляхом направлення СМС-повідомлень та розміщення інформаційних врізок в Приват-24, банкоматах і терміналах самообслуговування. Покликання сторони позивача, що такі зміни до тарифного плану були внесені банком без її відома і згоди не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.6.3 Умов і правил надання банківських послуг саме на клієнта покладено обов'язок щомісячного отримання виписок про стан карткового рахунку і про проведені операції. Крім того, як вбачається з банківської виписки по картковому рахунку, позивач протягом 2013 року здійснювала операції з карткою, в тому числі в касах відділень банку, в терміналах самообслуговування. Тобто, з січня 2013 року позивачу була доступна інформація про зміни в тарифному плані, однак заяви про розірвання договору в зв'язку зі змінами тарифу, як це передбачено п.6.4 Умов і правил, вона не подавала. З виписки по картковому рахунку [PERSON] (а.с.4-5) вбачається, що протягом 2013 року сума використаних клієнтом коштів постійно перевищувала суму залишку коштів на рахунку (мінусовий залишок коштів на рахунку), в лютому 2013 року нараховувався штраф за прострочку та відсотки за прострочений кредит, в квітні-травні 2013 року мало місце несанкціоноване перевищення кредитного ліміту, в зв'язку з чим було нараховано 2,5% на залишок боргу в розмірі 415,29 грн., що відповідає умовам договору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено обставин порушення відповідачем її прав як споживача, натомість стороною відповідача в судовому засіданні повністю спростовано доводи позовної заяви, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed