overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом де зазначає, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідачі тривалий час продовжують бути зареєстрованими в належному позивачу житловому будинку та в добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, чим порушують право власника розпоряджатися своїм майном. Вказує, що у житловому будинку не проживають понад 5 років, у зв'язку з чим, просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги викладені у позові підтримала повністю, наполягає на їх задоволенні. Вказує, що з моменту набуття нею права власності на вказаний житловий будинок, у ньому продовжують бути зареєстровані відповідачі, чим створюють певні труднощі позивачу у користуванні житловим будинком. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача є законним та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.10.2014 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Тим самим [PERSON] у відповідності до ст. 317 ЦК України набув право власності на вищевказане майно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі - [PERSON], [PERSON] зареєстровані [ADDRESS], але фактично там не проживають. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, довідкою Павлівської сільської ради від 28.10.2014 року відповідно до якої відповідачі в [ADDRESS] з 01.06.2009 року не проживають. Враховуючи, що ч.2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій запобігання такому порушенню, а також беручи до уваги вимоги ст. 405 ЦК України, якою визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом де зазначає, що вона є власником житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS]. Згідно пояснень позивача, у вказаному будинку був прописаний [PERSON] який був чоловіком позивачки та місце перебування якого на даний час невідоме, але продовжує бути зареєстрованими у ньому, чим порушує право позивача на користування та розпорядженням власним майном. У зв'язку з тим, що на даний час має намір укласти договір купівлі-продажу свого будинку, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зобов'язати УДМС в Херсонській області зняти останнього з реєстраційного обліку у належному позивачу будинку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Представник третьої особи - УДМС в Херсонській області, будучи своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача є законним та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером або у зв'язку з навчанням /учні, студенти, аспіранти тощо/ жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно вимог ст. 98 Житлового кодексу України, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сім»ї, які проживають разом з ним, зобов'язанні негайно звільнити приміщення, а вразі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що згідно рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 липня 2006 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Каховським бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 17.08.2006 року №11572216. Після придбання вказаного будинку позивачка з відповідачем уклала шлюб. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - [PERSON], зареєстрований [ADDRESS], але фактично там не проживає з 2011 року. Враховуючи, що ч.2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій запобігання такому порушенню, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де зазначає, що вона є власником земельної ділянки площею 5,07 га, розташованої на території Строганівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. 06 жовтня 2005 року позивач уклала договір оренди земельної ділянки терміном на 49 років з ТОВ «Вішва Ананда», який було зареєстровано 06.11.2006 року Херсонською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 4АА0018010673001818. Відповідно до укладеного договору відповідач повинен сплачувати позивачу за користування земельною ділянкою не пізніше 15 листопада кожного року орендну плату в натуральній формі в розмірі 1500 кг. зерна пшениці або ячменя. За користування земельною ділянкою у 2012-2015 роках відповідач не розрахувався взагалі. Позивач просить суд розірвати договори оренди земельних ділянок та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві . Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про місце і час слухання справи був повідомлена належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив слідуючі факти і відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,07 га, розташованої на території Строганівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. 06 жовтня 2005 року позивач уклала договір оренди земельної ділянки терміном на 49 років з ТОВ «Вішва Ананда», який було зареєстровано 06.11.2006 року Херсонською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 4АА0018010673001818. Відповідно до укладеного договору відповідач повинен сплачувати позивачу за користування земельною ділянкою не пізніше 15 листопада кожного року орендну плату в натуральній формі в розмірі 1500 кг. зерна пшениці або ячменя. За користування земельною ділянкою у 2012-2015 роках відповідач не розрахувався взагалі. Відповідно до п. д ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний рішенням суд, якщо одна із сторін не виконує обовязків передбачених умовами договору та Законом України «Про оренду землі».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати її шлюб з відповідачем, визначити їй післяшлюбне прізвище - [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати пов'язані з розглядом позовної заяви. Позов мотивує тим, що 06.08.1994 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що їх з відповідачем взаємовідносини значно погіршились, через взаємну втрату почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного. Вони з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, їх сім'я існує формально. На примирення з відповідачем не згодна. Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач вказав, що на розірвання шлюбу погоджується, строк на примирення просить не надавати. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6), яка після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, оскільки в питанні щодо місця проживання дітей сторони визначились самі. Згідно позовної заяви, шлюбні відносини між подружжям припинені, так як спільне життя у них не склалося через взаємну втрату почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного. Спору щодо поділу майна немає. Відповідач подав заяву, де вказав, що на розірвання шлюбу погоджується, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачка ат відповідач просять не надавати їм строк на примирення, вказавши, що вони не проживають разом. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то суд стягує з відповідача на користь позивачки 121,80 грн., у відшкодування сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем зареєстрований 18.02.1994 року відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №111. Позов мотивує тим, що 18.02.1994 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від подружнього життя дітей не мають. Зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося, відповідач з 1999 року має іншу сімю, спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. Понад 19 років проживають окремо, в різних містах, переконана, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та інтересам відповідача. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подав заяву, де вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, від шлюбу дійсно дітей не мають та спору про поділ майна не має. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя дітей не мають. Згідно з позовною заявою підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони понад 19 років мешкають окремо, в різних містах, відповідач з 1999 року має іншу сім'ю. Відповідач заперечень в частині розірвання шлюбу не надав, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому суд вважає, що вимоги позивачки щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як згідно позову, сторони припинили шлюбні стосунки та тривалий час проживають окремо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 03.08.2001 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню доньку Олександру, [INFO].\~ Зазначає, що їх спільне життя не склалося у звязку з втратою взаєморозуміння та різністю уподобань, втратою почуття, що колись були основою їх сімї. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено, спільне господарство вони не ведуть, більше трьох років проживають окремо, питання щодо місця проживання дитини між ними вирішене. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, де вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подала заяву, де просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від\~ спільного життя мають неповнолітню доньку Олександру, [INFO] (а.с.6). З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони втратили взаєморозуміння та почуття любові, що колись були основою їх сімї. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено, спільне господарство вони не ведуть, більше трьох років проживають окремо. Відповідач подала заяву, де вказала, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати, зазначаючи, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, де просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 31 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії Олександрійського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 482. Позов мотивує тим, що 31.10.2008 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Відповідач на розірвання шлюбу не погоджується, а тому вона звернулась до суду з даним позовом Зазначає, що подружні стосунки між нею та відповідачем припинено з липня 2014 року у зв'язку з тим, що в них з відповідачем повна несумісність характерів, різні погляди на життя та майбутнє, що призводить до сварок. Подальше спільне життя та ведення спільного домашнього господарства не можливе. На примирення з відповідачем не згодна. Позивач підтримала свої вимоги щодо розірвання шлюбу з підстав зазначених в позові, просить не надавати їм строк на примирення, так як у них було достатньо часу, щоб примиритись. Відповідач позов визнає, згоден на розірвання шлюбу, так як вважає що їх різниця у віці, призвела до того, що подружні стосунки між ними припинені. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Згідно позовної заяви та пояснень сторін, подружні відносини між подружжям фактично припинені з липня 2014 року, так як спільне життя у них не склалося через повну несумісність характерів, різні погляди на життя та майбутнє. Спору щодо поділу майна немає. Позивачка просить не надавати їм строк на примирення, вказавши, що вони не проживають разом. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, заяв про надання строку на примирення не подали. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить стягнути з відповідачів суму боргу за договором позики в розмірі 54036,00грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Приймаючи до уваги викладене, у відповідності до ст.224 ЦПК України , суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що згідно укладеного усного договору позики грошових коштів від 05.02.2013р., позивач передала а відповідачі одержали грошову суму у розмірі 18000,00грн. та 2600,00 доларів США, на розвиток пекарні, що підтверджується розпискою підписаною відповідачами 05.02.2013р. Відповідачі зобов'язувалися повернути позивачу одержану грошову суму протягом року в строк до 05.02.2014 р. Однак в зазначений строк відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання перед позивачем та не повернули одержану грошову суму. Ніяких пояснень з приводу невиконання договірних зобов'язань у встановлений строк відповідачі не надали. Згідно Національного банку України на день направлення позову до суду 03.09.2014р. встановлений офіційний курс долара США - 100,00 доларів США коштує 1300,86 грн., тобто 2600,00 доларів США коштує 36036,00грн. Загальна сума боргу складає (18000,00грн. +36036,00грн.) = 54036,00грн. Згідно ст. 11 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Outcome: approved