Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Вказую, що з 21.07.2008 року по 11.02.2011 рік перебувала в шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з батьком, оскільки вона не мала можливості забезпечити дитину місцем проживання та нормальними умовами життя, однак відвідувала сина на надавала допомогу. В 17.07.2013 року Закставнівський районний суду відмовив в задоволенні позову [PERSON] до неї про позбавлення її батьківських прав. З вказаного рішення їй стало відомо, що рішенням суду від 14.04.2011 року визначено місце проживання сина [PERSON] з його батьком, відповідачем по справі [PERSON] Однак останній, відмовився від утримання та виховання їхнього сина. З моменту ухвалення вказаного рішення її життєві умови змінилися, а тому вона просить визначити місце проживання її сина з нею. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, підтвердивши викладені в позові обставини. Позивач до дала, що на сьогоднішній день вона перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, з яким має намір створити нову сім'ю, вона забезпечена житлом, для дитини створені нормальні умови для виховання та розвитку. Психологічний контакт з дитиною не розірваний, вона має прихильність до неї. Вона відвідує сина в садочку та постійно з ним спілкується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Представник третьої особи, органу опіки та піклування, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний час дитина проживає з дідом та бабою в с.Веренчанка, хоча законних підстав такого проживання не має. Позивач перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, забезпечена житлом, має доходи, для дитини створені всі умови. Крім того, комісія проводила акт обстеження умов проживання, а орган опіки та піклування дав позитивний висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. В судовому засіданні, третя особа без самостійних вимог [PERSON], яка є одночасно представником [PERSON], пояснила, що вона є бабусею [PERSON], останній проживає з ними протягом трьох років. Відповідач по справі [PERSON] є її сином, однак участі в утриманні та вихованні сина не бере та повністю самоусунувся від цього. Дитина перебуває на їх повному утриманні, забезпечені всім необхідним, здорова, відвідує дитячий садочок. Не заперечувала того факту, що на сьогоднішній день позивач, матір дитини, більше переймається умовами життя та виховання сина. Разом з тим, просила відмовити в задоволенні позову та залишити проживати онука [PERSON] з ними. Вислухавши думку позивача, представника органу опіки та піклування, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та обґрунтований, а тому є підстави для його задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2008 року по 31.01.2011 року. Дана обставина вбачається з рішення Заставнівського районного суду від 31.01.2011 року (а.с. 6). Під час проживання однією сім'єю у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 21). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.04.2011 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з його батьком, відповідачем [PERSON] (а.с. 7). З вказаного рішення також вбачається, що позивач [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.07.2013 року (а.с. 8-9) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо сина [PERSON] та попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання сина. З заяви [PERSON] від 11.12.2012 року (а.с. 10) вбачається, що він відмовляється від своїх батьківських прав з виховання та утримання сина [PERSON], а також не заперечує проти передачі дитини на усиновлення. Факт того, що відповідач не займається вихованням свого сина більше одного року також не заперечувала в судовому засіданні третя особа [PERSON] З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 04.03.2014 року (а.с. 11) вбачається що вона проживає з співмешканцем та його батьками в смт.Кострижівка Заставнівського району Чернівецької області, ведуть спільне господарство, мають в користуванні земельну ділянку. Позивач характеризується по місцю свого проживання з позитивної сторони, що підтверджується характеристикою (а.с. 12). [PERSON] здорова та не перебуває на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра (а.с. 14). 27.03.2014 року органом опіки та піклування Заставнівської РДА дано висновок про доцільність зміни місця проживання малолітнього [PERSON] та визначення місця проживання з матір'ю [PERSON] В ньому йдеться зокрема про те, що позивач отримала двокімнатне помешкання в гуртожитку смт.Кострижівка, де проводить ремонт. Вона має можливість забезпечити сину нормальні умови проживання. Всі члени сім'ї позивача позитивно відносяться до прийняття в родину дитини. Також в судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] на даний час проживає в с.Веренчанка Заставнівського району разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON], що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.12.2013 року (а.с. 22). Даний факт також визнається сторонами. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд також виходить з того, що визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері відповідає принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р.: малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. При вирішенні даного спору суд виходить також з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків (ст. 141 СК України), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Суд приймає до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, а саме те, що тато дитини [PERSON] повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні та утриманні сина. Зважає також суд на наявність психологічного контакту між дитиною та матір'ю, особисту прихильність дитини до кожного з них, малолітній вік дитини, потребу материнського догляду, стан її здоров'я. Суд також враховує моральні якості матері, її бажання виховувати сина в повноцінній сім'ї, наявність у неї умов для проживання. Вона не має постійної та стабільної роботи, однак має джерела на існування, оскільки за кордоном перебуває її матір, яка надає їй допомогу, та працює чоловік з яки вона перебуває у фактичних шлюбних стосунках. Судом також враховується та обставина, що дід з бабою, з якими проживає дитина не зверталися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з ними, підстави для подальшого проживання дитини з ними відсутні. Все викладене дає можливість зробити висновок про те, що на даний час істотні умови в житті позивача [PERSON] змінилися і буде доцільним визначити місце проживання її сина [PERSON] разом з нею. За таких обставин суд приходить до висновку про законність позовної вимоги позивача.

Outcome: approved