Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди батька протягом року до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, надати дозвіл їй або офіційному представнику на оформлення документів для тичасового виїзду або супроводу дитини за кордон без згоди батька. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 по 1.05.2009. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере. Безпідставно чинить перешкоди у виїзді дитини за межу України для оздоровлення чи то розширення свого світогляду. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала. На запитання суду щодо уточнення вимог позивач пояснила, що не може зазначити конкретну країну та період, на який просить дозволити виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки вона мала можливість та наміри відправити дитину до Чехії, Турції чи Єгипту, тощо, з метою туристичної поїздки чи на оздоровлення, на що не надав згоду відповідач, а також має можливість відпустити дитину з дідусем до Російської Федерації, звідки він родом. Відповідач в судове засіданні не зявився, повідомлений належним чином. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів постановити заочне рішення. Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання не зявилася. просить розглядати справу у відсутності представника з врахуванням інтересів дитини. Проти задоволення позову заперечує, оскільки позивачем не визначений період та країна, до якої має виїздити дитина. Заслухавши доводи позивача, враховуючи позицію органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 по 1.05.2009. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 457 від 10.05.2016. Відповідно до п.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог позивача суд виходив з того, що позивач фактично просить дозволити виїзд дитини за кордон без згоди батька у її супроводі чи офіційного представника без зазначення країни, конкретного періоду та мети виїзду. Зазначені вимоги позивача суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, відповідно до яких дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу. Крім того чинним законодавством України не передбачено захист права особи, яке можливо буде порушено у майбутньому. За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, з урахуванням припущення позивача, що батько не надасть своєї згоди на виїзд дитини до будь-якої країни в майбутньому чинним законодавством не передбачено. Судові витрати, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 8, 141, 152, 154, 155, 157, 158 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»,

Outcome: dismissed