Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною заявою, яку мотивує тим, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Філіповою Л.П. 29.04.2005 року, і зареєстрованого у встановленому законом порядку. В квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який після розірвання між ними шлюбу і укладання договору дарування зібрав всі свої особисті речі та переїхав на інше постійне місце проживання, яке їй невідомо, з 2006р. і по теперішній час він в спірній квартирі не мешкає без поважних причин, його майна в квартирі не має, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює. Вона вимушена нести додаткові витрати у зв'язку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованого відповідача, не може вільно розпорядитися своєї власністю, що порушує її право власності, усунення яких вона має права вимагати в судовому порядку. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю і визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти розгляд справи у заочному порядку не заперечує. Відповідачв судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 74 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника третьої особи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П. 29.04.2005р., є власником житлової квартири [ADDRESS] (арк.5). Право власності на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку (арк..6). У вказаній квартирі на даний час зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та донька позивача [PERSON] (арк..9). 11.05.2006р. Хортицьким відділом РАЦС зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (арк..11). З травня 2006р. по теперішній час відповідач в спірній квартирі не мешкає без поважних причин, його місце знаходження невідомо, особистих речей в квартирі немає (арк..10). Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійснення власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно з ст..319 власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозв'язку і достатності, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, після укладання договору дарування квартири на користь позивачки і розірвання шлюбу між ними добровільно виїхав на інше місце мешкання,ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом не чинилось, тривалий час він ним не користується, його майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, чим чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Суд вважає, що за вказаних обставин відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved