Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона з відповідачем мають двох синів. Згідно рішення суду з відповідача стягувалися аліменти на утримання їхніх дітей, але відповідач взагалі не сплачує аліменти і станом на 31.03.2017 року заборгованість по аліментах складає 48 215 грн., а за розрахунком пеня з 25.07.2013 року по день звернення до суду становить 13 604,77 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначений розмір неустойки. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, вказав, що надавав дітям матеріальну допомогу, але не повідомляв при цьому державного виконавця, що і призвело до виникнення боргу. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Дане підтверджено свідоцтвами про народження (а.с.5). Встановленим є те, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.10.1997 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей на користь позивача в розмірі 1091 грн. щомісяця. Дане підтверджено копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 13.11.2013 року (а.с.9). Згідно ч.3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановленим є те, що відповідач не сплачує аліменти та станом на 31.03.2017 року має заборгованість в сумі 33711 грн. 90 коп., що підтверджено довідкою Білоцерківського міського відділу ДВС від 04.05.20-17 р. за № 316 (а.с.10). При вирішенні спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. З встановлених судом обставин вбачається, що відповідач був обізнаний про порядок, спосіб стягнення з нього аліментів, знав про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів за виконавчим листом, також, відповідачу відомо про наявність заборгованості по аліментах, але аліменти не сплачував, не надав жодного доказу про перерахунок дітям коштів в рахунок виконання рішення суду про стягнення аліментів. А тому, суд вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. Верховним Судом України в ухвалі від 15.06.2011 року викладено правову позицію, відповідно до якої нормами СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітніх дочку, сина на період навчання за певних умов, у ст. 196 СК закріплено відповідальність за прострочення сплати аліментів, і що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобовязань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідач не заперечив розрахунок, тобто саме обчислення пені, а заперечив сам факт нарахування цієї пені. Позивач надала суду свій розрахунок неустойки по аліментах за період з першого дня стягнення аліментів, тобто з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, однак суд не може погодитися з таким розрахунком пені, оскільки рішення суду про стягнення аліментів було винесене 13.11.2013 року та з листопада 2013 року розпочалося примусове виконання рішення суду по справі № 357\\10613\\13-ц, а отже, саме з цього часу слід розраховувати неустойку, оскільки одержувач аліментів має право на неустойку у разі порушення боржником зобовязання, а у відповідача виникло зобовязання по сплаті аліментів після винесення рішення суду про стягнення аліментів. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пня за прострочення сплати аліментів в розмірі 12 273 грн. 75 коп. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача витрачені позивачем та підтверджені документально (а.с.1) судові витрати по справі в сумі 640 грн.

Outcome: partial