Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, обґрунтовуючи позов тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] рокуПротягом 2014-2017 р. р. позивач неодноразово зверталася до відповідача з усними та письмовими проханнями надати такий дозвіл на виїзд дити за кордон , проте, жодної відповіді не отримала, відповідач мешкає в АР Крим.Вважає , що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими обов'язками. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала , просила надати дозвіл на виїзд з України неповнолітньому [PERSON], [INFO] у супроводі матері, без згоди і супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO], на відпочинок та оздоровлення до тимчасово окупованої території України - Автономної республіки Крим на термін не більше 90 днів за одну поїздку щороку до досягнення дитиною 16 річного віку, а саме до [INFO] та дозвіл на тимчасовий виїзд з України - неповнолітньому [PERSON], [INFO] у супроводі матері, без згоди і супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], на короткостроковий відпочинок та оздоровлення до Болгарії, Турції, Єгипту, а також до країн Шенгенської угоди, на термін не більше 30 днів за одну поїздку щороку до досягнення дитиною 16 річного віку, а саме до [INFO]. Відповідач в судове засідання не з»явився , про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в особі органу опіки та піклування [PERSON] підтримала позов.. Заслухавши пояснення представника позивача, 3-ї особи , дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 4.03.2008р. було розірвано шлюб, який був зареєстрований між сторонами 22.07.2006 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Як встановлено із фактичних обставин у справі, дитина на час розгляду справи проживає разом із матір'ю, позивачем по справі, відповідач мешкає в АР Крим, останній раз надавав погодження на в»їзд дитини на територію Криму 1.10.2010р. В позовній заяві позивачка вказує , що її батьки мешкають в м.Красноперекопськ (АР Крим). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того в ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Поряд з цим, відповідно до п. З Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367 визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16- річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися складні неприязні стосунки, які на даний час та в подальшому впливатимуть на інтереси дитини, так як суд не побачив прагнення батька надати дозвіл матері на виїзд за кордон дитини на відпочинок та оздоровлення. Тому суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров'ю та розвитку, а також, у зв'язку із тим, що існують ризики того, що в подальшому позивачу буде важко знайти відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, з метою оздоровлення та відпочинку, суд вважає за доцільне надати дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд дитини до тимчасово окупованої території України - Автономної республіки Крим на термін не більше 90 днів за одну поїздку до 1 вересня 2018року. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в цій частині. Крім того, жодних протипоказань на виїзд сина до Криму на відпочинок і оздоровлення не має. Звернувшись до суду із вимогами про надання дозволу позивачу здійснювати тимчасові поїздки за кордон (необмежена кількість) з дитиною, без згоди та супроводу батька дитини позивачка не зазначила напрямок поїздки або країну в яку планується поїздка, початок та термін поїздки , або наявність обставин які дають підстави для визначення періодичних поїздок. З огляду на зазначене , суд знаходить вимоги позивача в частині надання дозволу на виїзд дитини до Болгарії, Турції, Єгипту, а також до країн Шенгенської угоди, на термін не більше 30 днів за одну поїздку щороку до 13.01.2023 р. безпідставними. При таких обставинах позов відлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 640грн. при подачі позовної заяви.

Outcome: partial