Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошовий борг у сумі 106 464 грн. 58 коп., що еквівалентно 3910,99 доларів СШП по курсу Національного банку України (3500 доларів США основного боргу, 350 доларів штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 60,99 доларів США річних) та судові витрати у сумі 1064 грн.65 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 30 вересня 2018 року уклала у письмовій формі з відповідачем [PERSON] договір позики грошових коштів, за яким віддала йому готівкою у цей день у позичку 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США. Відповідно до пункту 1.1 вказаного вище договору позики вона передала у власність позичальнику [PERSON] 30 вересня 2018 року готівкою грошові кошти у сумі 3500 доларів США, а відповідач (позичальник) зобов`язався повернути їх як позикодавцю протягом 365 днів. Факт передачі готівкою у позичку грошових коштів у сумі 3500 доларів США позивачем відповідачу 30 вересня 2018 року може також підтвердити свідок [PERSON] , проживаючий у [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4.1 договору позики строк повернення мені грошових коштів встановлений для відповідача протягом одного року з моменту надання суми позики. Тобто термін повернення їй грошових коштів відповідачем настав 01 жовтня 2019 року. Але відповідач з 01 жовтня 2019 року по теперішній час мені грошові кошти не повернув і повертати їх не збирається. У пункті 6.1 договору позики від 30 вересня 2018 року вказано про те, що позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10% від неповерненої суми позики при простроченні повернення грошового боргу. Розрахунок суми штрафу складає 3500 доларів США : 100 х 10 = 350 доларів США = 9527,67 гривень (із розрахунку 27,2219 гривень за 1 долар США по курсу Нацбанку України станом на 16 квітня 2020 року). Як вказано у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити позикодавцю три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок суми річних: термін прострочення виконання зобов`язання відповідачем складає з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року (31+30+31+31+29+31 + 30 = 212 днів). 3500 :365 : 100 х 3% = 0,2876712 долара США за один день прострочення. 0,2876712 долара США х 212 днів = 60,99 доларів США - 1660, 16 гривень по курсу Нацбанку станом на 16 квітня 2020 року 27,2219 гривень за один долар США. Таким чином, станом на день подачі позову відповідач повинен повернути позивачу 106 464, 58 гривень (3500 доларів основного боргу + 350 доларів (нарахування штрафу) + 60,99 доларів (нарахування річних за ст. 625 ЦК України) = 3910,99 доларів США (що на день подання позову складає 106 464 гривень 58 копійок із розрахунку 27,2219 гривень за 1 долар США по курсу Нацбанку України станом на 16 квітня 2020 року). Ухвалою судді від 15 травня 2020 року відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін була направлена позивачу та відповідачу. У встановлений судом строк відповідач не надав відзив на позовну заяву. Дана справа є незначної складності, тому при відкритті провадження вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 7 ст.277 ЦПК України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України, договір укладається у письмовій формі. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 30 вересня 2018 року позивач , [PERSON] та відповідач, [PERSON] уклали у письмовій формі договір позики грошових коштів, за яким позивач віддала готівкою у цей день у позичку 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, що підтверджується копією договору безпроцентної позики. (а.с.5-7). Відповідно до п.1.1 вказаного договору позика позивач передала у власність позичальнику [PERSON] 30 вересня 2018 року готівкою грошові кошти у сумі 3500 доларів СШПА, а відповідач (позичальник) зобов`язався повернути їй їх як позикодавцю протягом 365 днів. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті Цивільного кодексу України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц). Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконує взяті на себе за договором позики зобов`язання, а саме: зобов`язався повернути позикодавцю грошові кошти у розмірі 3500 доларів США протягом 365 днів. У пункті 6.1 договору позики від 30 вересня 2018 року вказано про те, що позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10% від неповерненої суми позики при простроченні повернення грошового боргу. Розрахунок суми штрафу складає 3500 доларів США : 100 х 10 = 350 доларів США = 9527,67 гривень (із розрахунку 27,2219 гривень за 1 долар США по курсу Нацбанку України станом на 16 квітня 2020 року) Відповідно до п.4.1 договору позики строк повернення позикодавцю грошових коштів встановлений для відповідача протягом одного року з моменту надання суми позики. Тобто термін повернення грошових коштів відповідачем настав 01 жовтня 2019 року. Але відповідач з 01 жовтня 2019 року по теперішній час грошових коштів не повернув., тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку, з урахуванням суми річних : термін прострочення виконання зобов`язання відповідачем складає з 01 жовтня 2019 року по 30 квітня 2020 року (31+30+31+31+29+31 + 30 = 212 днів). 3500 :365 : 100 х 3% = 0,2876712 долара США за один день прострочення. 0,2876712 долара США х 212 днів = 60,99 доларів США - 1660, 16 гривень по курсу Нацбанку станом на 16 квітня 2020 року 27,2219 гривень за один долар США. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового боргу за договором позики підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1064,65 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved