Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила що вона є власником житлового приміщення - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1994 року, виданого згідно наказу совхоза «Новоспасовський» від 01 лютого 1994 № 3. В належній їй квартирі з травня 2017 року зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка фактично там ніколи не проживала. Таким чином, позивач є власником зазначеної квартири, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач з зареєстрована в її житлі, і хоча відповідач є її донькою, але не приймає участі в утриманні квартири, сплаті комунальних платежів і взагалі житлом не цікавиться. Донька весь час фактично проживала в м. Луганськ та на теперішній час проживає за межами України - в Ізраілі , при цьому добровільно пройти процедуру знаття з реєстрації не бажає, на відповідні прохання позивача не реагує, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою - [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу совхоза «Новоспасовський» від 01 лютого 1994 № 3 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 18 лютого 1994 року було видане Свідоцтво про право власності на житло, яким підтверджується факт приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказаними особами житла, а саме: квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , із записом в реєстровій книзі за № 2.11. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 жовтня 1979 року, виданого Біловодським РАЦС Ворошиловградської області, актовий запис № 54, вбачається, що батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 грудня 1996 року, виданого Плугатарською сільською радою Біловодського району Луганської області за актовим записом №13, підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 березня 2018 року, виданого Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області за актовим записом № 123, слідує, що [PERSON] помер [INFO] . Копією рішення Біловодського районного суду Луганської області від 10 жовтня 2016 року по справі № 2/408/1313/16-ц (категорія-48) підтверджується, що шлюб, раніше зареєстрований 21 листопада 1998 року Бараниківською сільською радою Біловодського району Луганської області за актовим записом № 12, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. З копії рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 березня 2019 року по справі № 408/5980/18-ц вбачається, шлюб, раніше зареєстрований 15 травня 2017 року Виконавчим комітетом Щастинської міської ради, актовий запис № 15 між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Довідкою №265, виданою виконавчим комітетом Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області 24 липня 2020 року, підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача, дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично з дня реєстрації і по цей час за вказаною адресою не проживає. Згідно Акту від 27 липня 2020 року б\\н, складеного депутатом Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області Червяк С.В. за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі позивача фактично ніколи не проживала та натепер також не проживає, з весни 2018 року виїхала до Ізраілю. Позивач, вертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] є членом його сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в квартирі позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання житла і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved