Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 07.06.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №3003. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалось через те, що чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, поводився у побуті агресивно по відношенню до позивача. Після закінчення післяпологового лікарняного позивач змушена була відразу вийти на роботу. При цьому, їх сином опікувалася її мати та баба, в той час коли батько дитини відпочивав та грав у комп`ютерні ігри. В наслідок чергової неконтрольованої поведінки відповідача, 20 січня 2019 року позивач вимушена була піти з дитиною з будинку. На той час їх спільному сину не виповнилося і року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.02.2019 року і до досягнення повноліття. Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця відкрито провадження та зобов`язано боржника погасити заборгованість та надати декларацію про доходи. [PERSON] розуміє, що її син потребує уваги як батька, так і матері, тому в жодному разі зі своєї сторони не перешкоджає і не буде перешкоджати побаченням відповідача із дитиною. Однак, виключно в інтересах сина, дитина має проживати з позивачем. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про визначення місця проживання дитини визнав в повному обсязі та не заперечив щодо задоволення позову, про що надав суду заяву. Представник Служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю за місцем її проживання та не заперечила проти задоволення позову. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 07.06.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1150 (а.с. 8). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2019 року, справа №127/4333/19, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2019 року і до досягнення повноліття (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного вище судового наказу, старшим державним виконавцем Центрального ВДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження, про що свідчить постанова ВП № 58569914 від 11.03.2019 року (а.с. 11). З довідок про склад сім`ї № 462, 463 від 06.05.2019 року, виданих виконавчим комітетом Козинецької сільської ради вбачається, що позивач та її син - [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23, 24). Відповідно до характеристики наданої Козинецькою сільською радою Липовецького району Вінницької області №02-15/66 від 05.04.2019 року, жителька [ADDRESS] , [PERSON] за період проживання на підвідомчій території характеризується позитивно. Проживає у власному житловому будинку. Турботлива, ввічлива, активна у громадському житті села, користується авторитетом серед односельчан, виховує малолітнього сина [PERSON] . В даний час на період ремонтних робіт в житловому будинку тимчасово проживає у будинку соєї баби - [PERSON] по [ADDRESS] . Приватний підприємець - ФОП по наданню послуг з розробки програмного забезпечення компанії «4 ХайТек». Компрометуючих матеріалів відносно [PERSON] сільська рада немає (а.с. 21). Згідно висновку № 01-19/1528 від 02.04.2019 року, Липовецька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, важає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2019 року, справа №127/9532/19, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 77). Частинами 2, 3, 8 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно із ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проаналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, враховуючи визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що місцем проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з матір`ю [PERSON] . Судові витрати розподілено відповідно до вимог 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved