Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 липня 2014 року Виконавчим комітетом Винниківської міської ради м. Львова Львівської області актовий запис № 45. Ухвалою від 05 травня 2018 року прийнято позовну заяву до рогляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем 28.07.2014 року уклали шлюб, від якого народився син - [PERSON], [INFO] Однак спільне життя не склалось, відсутнє взаємопорозуміння, мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, формальне перебування у шлюбі є недоцільним та не бажаним, суперечитиме їхнім інтересам та інтересам дитини. Просить позов задоволити. У підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задоволити з підстав наведених вище. Відповідач та його представник позов визнали, не заперечили проти розірвання шлюбу та підтвердили викладені у позовній заяві мотиви. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4), шлюб між сторонами зареєстровано 24 липня 2014 року Виконавчим комітетом Винниківської міської ради м. Львова Львівської області, актовий запис № 45. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Згідно із ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства вони не ведуть, примирення та збереження їх сім'ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, поясненнями сторін даними у судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально,що сімейні відносини між сторонами фактично припинені, вони не бажають надалі їх підтримувати та зберігати шлюб, а подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін, а тому такий слід розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Встановлено, що позивачем понесено витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн., а тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків вищезгаданої суми, що становить 352,40 грн., а решту судових витрат стягнути з відповідача.

Outcome: approved