Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона являється власником будинку № 3, розташованого за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. Пролетарська. В даному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання відповідачів [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які не проживали за вказаною адресою, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки вони вимушені сплачувати комунальні послуги за мешканців, який фактично не проживають в будинку, та перешкоджає її праву на відчуження зазначеного будинку. Посилаючись на ст.ст. 391,405 ЦК України, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житлом. В судове засідання позивач та представник позивача зявилися, підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідачі в призначений час в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник 3- особи в судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі, вирішити спір на розсуд суду та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину серія ВКК 396973 від 15 квітня 2008 року, [PERSON] є власницею будинку № 3, який розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. Пролетарська. Відповідно до довідок Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 02-35/2360 від 29.11.2017 року, № 02-35/2359 від 29.11.2017, № 02-35/2358 від 29.11.2017 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO], але не проживають. Цей факт також підтверджується актом обстеження № 02-33/2226 від 25 жовтня 2017 року, актом віл 12.03.2018 року. Крім того, відповідно до висновку опікунської ради щодо можливості визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим приміщенням від 30 березня 2018 року встановлено, що малолітні діти формально були зареєстровані у житловому будинку за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. Пролетарська, 3, та ніколи там не проживали, у звязку з чим вважає за можливе здійснити зняття з реєстрації малолітніх дітей разом з матірю. Частиною першою статті 383 ЦК України, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2,3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що відповідачі більше як один рік відсутні за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідачів у будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими що втратили право користування вказаним житлом. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved