Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1987 року та проживала однією сім`єю. 23 лютого 2016 року їх шлюб було розірвано, однак вони не припинили шлюбних відносин і продовжували проживати однією сім`єю в будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок до 2004 року належав по праву власності Ѕ частки їй і Ѕ частки її матері, а в 2004 році мати подарувала їй свою Ѕ частку будинку, і таким чином з 2004 року право власності на будинок належить їй. З чоловіком вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, взаємні витрати та придбання, вели спільне господарство, тобто в розумінні ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України складали сім`ю по день його смерті. Факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю встановлений рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року. З 2002 року [PERSON] страждав деформуючим остеоартрозом колінних суглобів з вираженим порушенням функції переміщення, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Проте з кожним днем стан його здоров`я погіршувався і він не працював, доходів не мав і потребував сторонньої матеріальної допомоги. Відповідачі, як його діти ухилялися від виконання свого обов`язку і [PERSON] перебував повністю на її утриманні. В 2011 році [PERSON] була встановлена 2 група інвалідності безстроково, він перебував у безпорадному стані і постійно потребував сторонньої допомоги. Вона як його дружина постійно з 2002 року і до дня його смерті піклувалась про нього, утримувала його, надавала йому необхідну допомогу в проведенні туалету тіла, одягала та роздягала його, надавала допомогу при переміщенні. В 2012 році та 2014 році він проходив лікування австрійським медпрепаратом «Сінекром», на придбання якого в 2012 році вона витратила 4800 гривень, а в 2014 році - 10200 гривень. В 2016 році в м. Києві [PERSON] була проведена хірургічна операція по заміні колінного суглобу на штучний, вартість якого становила 64400 гривень. Ці витрати були зроблені нею з особистих доходів. Крім того, на придбання медпрепаратів під час хірургічної операції вона витратила 11467 гривень, що підтверджується квитанціями. Відповідачі в порушення ст. ст. 202, 203 Сімейного кодексу України ухилялися від виконання своїх обов`язків, ніякої участі в утриманні та лікуванні свого батька не приймали і [PERSON] перебував повністю на її утриманні. Відповідачі є спадкоємцями за законом першої черги на спадщину померлого [PERSON] , однак оскільки вони ухилялися від виконання своїх обов`язків по утриманню свого тяжкохворого батька, що був у безпорадному стані, не брали участі в його лікуванні, догляді за ним, то вважає, що вони повинні бути усунені від права на спадкування після [PERSON] . Просить суд усунути відповідачів від права на спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , як спадкоємців першої черги за законом. Позивач та її представник адвокат Винник З.Г., що діє на підставі ордеру серія ДН № 049020 від 09 жовтня 2018 року в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, просив суд в їх задоволенні відмовити повністю, оскільки на підтвердження обставин викладених у позові його матір - позивач по справі не надає жодного доказу. Зазначив, що батько помер у віці 62 років, він не був особою похилого віку, мав статус пенсіонера за інвалідністю. Дійсно, батько неодноразово був на лікуванні в лікарнях, однак у виписках було вказано що він виписаний з поліпшенням. Також вказав, що на момент виписки з лікарні батько не перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу, та не потребував сторонньої допомоги. Вказав, що батько не потребував також і матеріальної допомоги, та не був на утриманні позивача, оскільки він отримував пенсію та займався підприємницькою діяльністю, яку батько та матір вели разом та мали спільний бюджет, що підтверджується депозитним договором банківського вкладу. Позивач ніяким чином не піклувалась про батька, навпаки жила за його рахунок, та за місцем їх мешкання працювала прибиральниця-домробітниця. Зазначив, що батько був заможною людиною, їздив відпочивати за кордон, та напередодні смерті також збирався їхати відпочивати. Батько не був смертельно хворим, та помер раптово. Він спілкувався з батьком по телефону, та батько ніколи не казав, що він знаходиться в безпорадному стані та не просив про допомогу. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] доводи викладені у відзиві підтримав, та додав, що він допомагав батькові працювати у магазині, що розташований в смт Билбасівка Краматорського району Донецької області та у міні-готелі у м. Святогірськ, що були загальними батька і [PERSON] . Батько матеріально йому не допомагав, а іноді давав 100-200 гривень. З якої причини батько розлучився з позивачем йому невідомо, також він не знає з якого часу батько офіційно припинив займатися підприємницькою діяльністю, оскільки він займався нею до останнього дня свого життя. Останні роки свого життя батько ходив з паличкою, однак сам міг себе обслуговувати, та у період з 2012 року по 2016 рік не перебував у безпорадному стані, і ніколи ні про яку допомогу не просив. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому виклав свої доводи з приводу позову аналогічні викладеним у відзиві відповідача [PERSON] Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] доводи викладені у відзиві підтримав, та додав, що батько з позивачем [PERSON] постійно сварилися, батько таємно від позивача спілкувався з ними. [PERSON] працював у батька, він тримав магазин та міні-готель. Ні [PERSON] , ні батько не зверталися до нього за допомогою, оскільки батько був дуже забезпеченою людиною, та навпаки батько йому допомагав матеріально. Йому відомо, що батько мав грошові збереження в банку. За декілька місяців до смерті батько йому телефонував, та казав, що складе заповіт, але не встиг. Зазначив, що дійсно у батька було захворювання колінного суглоба, однак він міг самостійно передвигатися, керувати автомобілем, та навіть в день смерті батько був за кермом. Після заміни колінного суглобу батько почувався краще, та збирався зробити заміну суглоба і на іншій нозі, ходив повільно, однак ніякими допоміжними засобами не користувався. Представник відповідачів - адвокат Коваленко В.В., що діє на підставі ордера серія ДН № 043689 від 06 грудня 2018 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у відзивах відповідачів. Допитана як свідок на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її племінницею. Повідомила, що їй відомо, що чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] був дуже хворою людиною, йому було тяжко пересуватися, оскільки у нього не згиналися коліна, він не міг вільно пересуватися, а тільки за допомогою палиці, милиць, ходунків та інвалідної коляски. В кімнаті [PERSON] вона бачила на тумбочці багато ліків. Без сторонньої допомоги [PERSON] не міг купатися та ходити до туалету, а тому він просив її, щоб вона допомагала його дружині [PERSON] . [PERSON] також просив допомоги і у своїх синів [PERSON] та [PERSON] , однак вони ігнорували його прохання. Одного разу вона була присутня при телефонній розмові [PERSON] з його синами. З 2012 року [PERSON] було дуже погано, на його лікування необхідні були дорогі ліки, на що треба було багато коштів, та він разом зі своєю дружиною [PERSON] займали гроші у неї та її доньки. Після проведення операції на колінному суглобі [PERSON] краще не стало, він потребував реабілітації, та просив синів [PERSON] та [PERSON] допомоги, однак вони не приїздили та не навідували його, не вітали зі святами та не дарували подарунки, на що [PERSON] дуже ображався. Зазначила, що за кермом за останні роки життя [PERSON] не їздив, а автомобілем керувала [PERSON] . Вказала, що [PERSON] працював у м. Святогірськ у [PERSON] та [PERSON] , за що вони його годували, а гроші не платили, оскільки він зловживав спиртними напоями. Допитана як свідок на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був двоюрідним братом її чоловіка. Вказала на те, що їй відомо, що чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] хворів, у нього боліли ноги, він перебував на лікуванні, та йому на колінному суглобі робили операцію. Вони часто спілкувалися з родиною [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] скаржився, що сини [PERSON] та [PERSON] не допомагають. Зі слів померлого [PERSON] їй відомо, що останній дзвонив до сина [PERSON] , просив щоб він приїхав, а до [PERSON] взагалі не звертався, оскільки він зловживав спиртними напоями. Після операції вона запитувала у [PERSON] про те, чи приїжджали сини його провідати, однак ніхто із його синів так і не приїжджав. Також зазначила, що коли вона приїжджала до [PERSON] та [PERSON] у м. Святогірськ, то [PERSON] вона жодного разу не бачила, там працювали інші люди біженці. Допитана як свідок на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою померлого [PERSON] та позивача [PERSON] . Вказала на те, що здоров`я її батька [PERSON] погіршилося в 2014 році. Батько погано пересувався, не міг самостійно себе обслуговувати, та в пересуванні йому допомагали її матір - позивач по справі, та їхні родички [PERSON] та [PERSON] . Батько завжди просив моральної, матеріальної та фізичної допомоги у своїх синів [PERSON] та [PERSON] . Зі слів батька їй відомо, що вони відмовляли йому у здійсненні допомоги. В грудні 2016 року батькові було проведено операцію, після проведення якої жодного разу його сини, ані [PERSON] , ані [PERSON] , не приїжджали його провідати. Батько також просив про матеріальну допомогу у синів, як перед проведенням операції, так і після, однак вони проігнорували, скільки батько просив у них коштів їй невідомо. З якого саме часу батько не міг себе самостійно обслуговувати вона не пам`ятає, однак батько пересувався за допомогою палиці, інвалідного візка, йому робили масаж, він постійно приймав ліки. [PERSON] та [PERSON] ніколи не цікавилися батьковим життям та здоров`ям. Позивач ніколи не забороняла [PERSON] спілкуватися з його синами. Зазначила, що вона є інвалідом 2 групи, отримує пенсію, та неодноразово надавала батькам матеріальної допомоги, також готувала їжу, допомагала на городі. Крім того, вказала, що [PERSON] не проживав у м. Святогірськ, а приїхав тільки по закінченню ремонту будинку, побув близько місця, а потім батьки його вигнали, оскільки він вживав алкогольні напої. Батьки не допомагали [PERSON] , оскільки вони збирали гроші на операцію для батька. Допитана як свідок на стороні відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2004 року по 2015 рік вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] . Повідомила суду про те, що в 2009 році [PERSON] , який був батьком її співмешканця [PERSON] придбав їм пів будинку у м. Костянтинівка Донецької області, який в 2012 році вони продали та разом з [PERSON] купили спільний будинок у тому ж місті. Того ж року [PERSON] привозив їм будівельні матеріали, які залишилися в нього не використані від будівлі готелю. За їх спільні роки життя з [PERSON] , останній часто зустрічався зі своїм батьком [PERSON] , який також неодноразово приїжджав до них на автомобілі, приїжджав декілька раз з [PERSON] , а так приїжджав сам та потайки від позивача, оскільки вона не дозволяла йому спілкуватися з [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] давав [PERSON] гроші на придбання комп`ютера, допомагав їм ліками, коли [PERSON] хворів на запалення легенів. В 2013 році приблизно в кінці серпня - на початку вересня [PERSON] привозив їм 2 мішки картоплі. [PERSON] ніколи не звертався до них за матеріальною допомогою, оскільки у нього завжди були кошти, він ще в 1990 році торгував посудом, шив шапки, побудував готель у м. Святогірськ Донецької області, також у нього були магазини в смт Черкаське Краматорського району Донецької області. Крім того, зазначила, що коли [PERSON] розлучився зі своєю першою дружиною, то він залишився проживати зі своїм другим сином [PERSON] , який допомагав йому по бізнесу, будував готель у м. Святогірськ Донецької області, охороняв його. З 2015 року вона розійшлася з [PERSON] і стала проживати у смт Билбасівка Краматорського району Донецької області, в якому проживав і [PERSON] з родиною, у будинку своїх батьків. За час проживання в смт Билбасівка вона часто бачила [PERSON] , який вів достатньо активний образ життя, завжди був за кермом автомобіля, так в 2016 році вона бачила останнього біля магазину в смт Билбасівка, який рухався самостійно та йому ніхто не допомагав. Їй відомо, що [PERSON] мав захворювання колінного суглобу, однак він лікувався періодично, був у санаторіях, кожного року з позивачем їздили відпочивати за кордон, в Карпати, навіть перед смертю збиралися їхати до Іспанії. [PERSON] помер раптово. В день смерті [PERSON] вона бачила його біля магазину в смт Билбасівка під час керування транспортним засобом. Їй невідомо, що [PERSON] тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] слідує, що позивач [PERSON] , [INFO] з 15 серпня 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] , [INFO] . Як було встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось учасниками справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , копій свідоцтва про народження яких, останніми суду надано не було. 23 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно заяв [PERSON] від 26 січня 2004 року слідує, що заяви адресовані на орган державної податкової служби з проханням анулювати торговий патент № [NUMBER] серія ТНА на ім`я [PERSON] у зв`язку із закриттям підприємницької діяльності, а також останній просить виключити його з реєстру платника податків на додану вартість. Згідно свідоцтва платника єдиного податку серія А № 944983 від 31 травня 2012 року слідує, що вказане свідоцтво видане [PERSON] , для надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Відповідно до медичних документів, а саме епікризу з історії хвороби, виписки з історії хвороби № 2637, виписки з медичної картки хворого, які долучені позивачем до матеріалів справи слідує, що [PERSON] , [INFO] з 2002 року страждав деформуючим остеоартрозом колінних суглобів, з вираженим порушенням функції переміщення, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. 14 грудня 2011 року [PERSON] була встановлена 2 група інвалідності безстроково, з протипоказанням праці з підняттям тяжесті і тривалим перебуванням на ногах, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 055967. В 2012 році та 2014 році [PERSON] проходив курс лікування медичним препаратом «synocrom» загальна вартість якого складала 15000 гривень, що підтверджується товарними чеками фізичної особи підприємця [PERSON] № 511/12 від 04.07.2012 року та № 179/14 від 03.02.2014 року. Відповідно до консультативного висновку Київської міської клінічної лікарні № 7 від 09.12.2016 року слідує, що [PERSON] , [INFO] з діагнозом двобічний деформуючий гонертроз ІІІ ст., змішанні контрактури обох колінних суглобів, виражена деформація обох нижніх кінцівок, больовий синдром рекомендовано тотальне ендопротезування обох колінних суглобів, ендопротез ZIMMER PS. Вказаний тотальний ендопротез колінного суглобу, виробництва фірми ZIMMER у кількості 1 штуки, вартістю 64400,00 гривень було придбано [PERSON] , що підтверджується відповідним рахунком-фактурою № 201626102 від 16.12.2016 року, постачальник ФОП [PERSON] . Крім того, на лікування [PERSON] було також витрачені грошові кошти на придбання медичних препаратів, що підтверджується відповідними документами, а саме: товарний чек № 27540 на суму 1755,75 гривень, товарний чек № АА-Рз-0000663 від 19.12.2016 року на суму 2049,73 гривень, товарний чек № АА-Рз-0000578 від 20.12.2016 року на суму 4098,63 гривень, товарний чек № 27603 на суму 3563,21 гривень, а всього 11467,32 гривень. 22 травня 2017 року [PERSON] , [INFO] помер в смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області у віці 62 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2017 року було встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] з 15 серпня 1987 року, в тому числі з 23 лютого 2016 року по день його смерті, а саме [INFO] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті повинно здійснюватись за законом. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є відповідачі по справі - його сини [PERSON] та [PERSON] , а також позивач по справі [PERSON] . При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача, що визначено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 209/4512/14-ц. У своїй постанові від 26 квітня 2021 року у справі № 569/12523/16-ц Верховний Суд зазначив, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі № 520/5083/16-ц. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позивачем, не надано належних, допустимих та достовірних доказів, на підтвердження того, що померлий [PERSON] не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду саме від відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] , а також допомоги та піклування, що також не підтверджено і свідками, що були допитані в судовому засіданні на стороні позивача. Сам по собі факт того, що [PERSON] страждав на тяжкі хронічні захворювання, не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані, а тому суд вважає, що відповідачі не вчиняли умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю [PERSON] , а тому, виходячи з відсутності умов, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судовий збір, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає, що оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, а судом відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то витрати по сплаті судового збору при розгляді справи необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed