Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, в якій зазначає, що 26.12.2013 року між сторонами укладено договір дарування дачного будинку [ADDRESS], зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським Олександром Адамовичем. В подальшому цього ж дня між сторонами був укладений договір позики, який забезпечував передачу дачного будинку у власність позивачу та згідно умовами якого позивачка повинна повернути кошти відповідачу в національній валюті не пізніше 26.06.2014 року. Позивачка свої зобов'язання перед [PERSON] виконала та передала в кабінеті нотаріуса 40 тисяч доларів США, а останній власноручно під розписку підтвердив отримання коштів. На виконання виконавчого напису №316 виданого 22.10.2015 року приватним нотаріусом Краснодембським О.А., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції 01.12.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, а саме на садовий будинок [ADDRESS], у зв'язку із грошовою заборгованістю [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 398 372 грн. 00 коп. Вважає, що державний виконавець не переконавшись в наявності фактичних обставин, вніс в постанову про відкриття провадження недостовірну інформацію, що стало підставою для відкриття кримінального провадження. Тому позивач просить в судовому порядку усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном: садовим будинком [ADDRESS], квартири [ADDRESS], визнавши напис №316 від 22.10.2015 року нотаріуса Краснодембського Олександра Адамовича таким, що не підлягає виконанню з наступним виключенням з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна, яке належить їй на праві індивідуальної приватної власності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з викладених в позові обставин. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечили щодо задоволення вимог, вважали відповідача не належним, оскільки відповідач [PERSON] не порушував право власності позивача. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Зеленевич О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо задоволення вимог, пояснив, що тривають виконавчі дії в межах виконавчого провадження, яке на даний час не закрите. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснодембський О.А. в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, причин неявки не повідомив. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 26.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О.А. посвідчено укладені між [PERSON] та [PERSON] договори дарування дачного будинку та земельної ділянки в СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради. 26.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О.А. посвідчено укладені між [PERSON] та [PERSON] договір позики, згідно умовами якого [PERSON] повинна була повернути кошти [PERSON] в національній валюті не пізніше 26.06.2014 року. В день укладення договору [PERSON] виконала свої боргові зобов'язання перед [PERSON] шляхом повернення йому 40 тис. доларів США про, що в кабінеті нотаріуса відповідач написав розписку, якою підтвердив отримання валютних коштів. Відповідно виконавчого напису від 22.10.2015 року зареєстрованого в реєстрі за №316 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачені в строк на підставі договору позики від 26.12.2013 року за реєстровим №691 грошові кошти в сумі 398 372 грн. 01.12.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] на підставі виконавчого напису №316 від 22.10.2015 року. Рішенням апеляційного суду Київської області від 08.11.2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 02.08.2016 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до приватного нотаріуса Краснодембського Олександра Адамовича, третя особа [PERSON] про скасування виконавчого напису нотаріуса відмовлено, провадження у даній справі щодо вимог [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу юстиції про зняття арешту з майна закрито. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач посилалась на те, що відповідач [PERSON], приватний нотаріус Краснодембський О.А. та державний виконавець Зеленевич О.В. діяли з порушенням законодавства, що спричинило їй значну матеріальну і моральну шкоду, тому просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження садовим будинком [ADDRESS], квартири [ADDRESS], шляхом визнання виконавчого напису №316 від 22.10.2015 року приватного нотаріуса Краснодембського О.А. таким, що не підлягає виконанню з виключенням з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна. Не зважаючи на роз'яснення суду представник позивача не конкретизував і не уточнив позовні вимоги, а зміст сформульованих у позові вимог є протирічливим і містить декілька різних способів захисту, які застосовуються і різних видах правовідносин. Зокрема, судом не встановлено обставин, які б вказували на наявність перешкод у користуванні позивачем майном, а обраний спосіб захисту не містить способу відновлення права користування майном, тому в цій частині позов є безпідставним. Передбачених законом правових та фактичних підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в межах розгляду цієї цивільної справи не встановлено. Вимога щодо визнання виконавчого напису №316 від 22.10.2015 року приватного нотаріуса Краснодембського О.А. таким, що не підлягає виконанню з виключенням з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна є самостійним способом захисту, однак саме такої вимоги до суду не пред'являлось. При цьому також слід врахувати, що чинним судовим рішенням (рішенням апеляційного суду Київської області від 08.11.2016 року) в задоволенні позову [PERSON] про скасування цього ж виконавчого напису було відмовлено. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували на те, що оспорюваний виконавчий напис вносився до Єдиного реєстру заборон відчудження нерухомого майна, відтак задоволення вимоги про виключення цього напису із вказаного реєстру є неможливим. Крім того, слід врахувати те, що чинним законодавством взагалі не передбачено внесення виконавчих написів до Єдиного реєстру заборон відчудження нерухомого майна. Обгрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод у розпорядженні майном позивач посилався на порушення своїх прав як власника, однак під час судового розгляду встановлено, що позивач у встановленому законом порядку не набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки державна реєстрація такого права не проводилась. В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що наявність обтяження у державному реєстрі перешкодила реєстрації права власності за договорами дарування, однак це не спростовує висновку суду про відсутність у позивача права, яке він просить захистити в межах цього позову і вказує на інший характер правовідносин, які не регулюються нормами права, які позивачем визначені як правові підстави позову. Так, ст.391 ЦК України визначені способи захисту права власності, однак позивач не може вважатись власником спірного майна, оскільки на підтвердження цієї обставини він не подав належних і допустимих доказів. Також слід прийняти до уваги неналежність відповідача у даному спорі, оскільки відповідач [PERSON] фактично і юридично не вчиняв виконавчий напис, не виносив рішення про обтяження відносно спірних об'єктів нерухомого майна і в силу закону не мав відповідних повноважень. Таким чином, позивач в позовній заяві і представник позивача в судовому засіданні всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не довели заявлені позовні вимоги, не обґрунтували належність відповідача у спірних правовідносинах. Враховуючи тривалий час розгляду справи суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів відповідно до принципів диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача ґрунтуються на законі та письмових доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed