Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 1989 року вона з відповідачем проживає як чоловік та жінка без шлюбу. Від вказаних відносин у них є спільні діти. У грудні 2006 року [PERSON] та [PERSON] придбали житло, а саме: чотирикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як виявилось пізніше, 02 червня 2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області, було винесено рішення, згідно якого, 21 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку чотирикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Також позивачу стало відомо, що відповідач оформив вищевказану квартиру у свою приватну власність. Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, [PERSON] та [PERSON], а також визнати за нею право спільної сумісної власності разом з відповідачем на чотирикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, але надали суду письмову заяву у якій просять розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву у якій просить справу розглядати за його відсутності, позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Треті особи [PERSON], [PERSON], представник реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не з'явилися, але надали суду письмові заяви у яких просять розглянути справу за їх відсутностіта проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнав у повному обсязі, надав суду письмове заперечення, в якому зазначив, що 21.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір, за яким позичальнику було надано кошти у розмірі 47700,00 грн для придбання нерухомості. Позичальник зобов'язання за договором не виконав. Так, у договорі іпотеки містяться положення про відсутність прав третіх осіб на іпотеку. При купівлі житла та укладанні договору іпотеки відповідча не надав відомостей про наявність будь-яких подружніх стосунків та позивач у позові не надала відомостей про реальність таких стосунків у момент укладання договорів. На даний момент право власності є обмеженим в частині права розпорядження даним житлом у зв'язку з наявністю іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» на житло, яке було придбане за кредитні кошти. Не маючи права розпорядження майном, поділ майна за правом власності є передчасним. Основне зобов'язання відповідачем не виконується належним чином. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що внаслідок невиконання основного зобов'язання відповідачем, ПАТ КБ «ПриватБанк» має право розпорядження вищевказаним житлом відповідно до договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку». Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що за позовом сплинув строк позовної давності. Тобто договір іпотеки був укладений 21.12.2006 року, з 2006 року відповідач був обізнаний про умови договору та на протязі 10 років у сторін до ПАТ КБ «ПриватБанк» не було направлено жодних претензій щодо незгоди з кредитним договором. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 234 ч. 2 п. 5 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно приписів ст. 3 ч. 2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] (а.с. 7) виданої [PERSON] підтверджується факт проживання у житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 9, 10), [INFO] року народилась [PERSON], батьком якої є - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 11, 12), [INFO] року народився [PERSON], батьком якого є - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 13), [INFO] року народилася [PERSON], батьком якої є - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 14), [INFO] року народився [PERSON], батьком якого є - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 05.06.2013 року (а.с. 15, 16), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. 02.06.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. При цьому судом було встановлено, та відображено в мотивувальній частині рішення (а.с. 20) те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є членами сім'ї відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] з 1990 року до 2013 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на що вказує наявність спільних дітей та реєстрація позивача, відповідача та їх дітей за однією адресою і спільне їх проживання за однією адресою. Таким чином, вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2006 року [PERSON] придбав чотирикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване 13.03.2007 року (а.с. 38-39). З рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року вбачається, що 21.12.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира за адресою: [ADDRESS] Вказаним же рішенням суду було прийняте рішення про звернення стягнення на дану квартиру шляхом її продажу на підставі договору іпотеки № НАСОGK01270079 від 21.12.2006 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». Судом встановлено, що спірна квартира була придбана спільно сторонами у справі, під час їх спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання даної квартири такою, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Суд не приймає до уваги заперечення третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» з наступних підстав. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З урахуванням вищезазначеного положення Закону, визнання за позивачем права на спірну квартиру ніяким чином не вплине на права ПАТ КБ «ПриватБанк», які випливають з договору іпотеки. При цьому суд вважає, що наявність договору іпотеки нерухомого майна та обмежень на розпорядження даним майном, які є похідними від даного договору, не позбавляють позивача прав на спірну квартиру. Таким чином, суд вважає визнання відповідачем позову таким, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заява третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності, судом не приймається до уваги, оскільки підставою для відмови у позові відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, якими згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України є позивач і відповідач. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved