Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. В обґрунтовування позову вказує на те, що вона є власником будинку № [ADDRESS]. Разом із нею в зазначеному будинку зареєстровано троє осіб: позивач, [PERSON], [INFO], відповідач - її донька, [PERSON], [INFO], та син відповідача, [PERSON], [INFO]. Відповідач тривалий час не проживає у даному будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні. Крім цього, відповідач близько десяти років тому виїхала за межі України до Норвегії, де працює і проживає по теперішній час. Відповідно до наведеного, відповідач є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали та позивач пояснила, що відповідач є її рідною донькою, яка не проживає в будинку приблизно десять років, у 2008 році вона виїхала в Норвегію на роботу та там залишилася на постійне проживання, повертатися в Україну не збирається, будинок покинула добровільно, не претендує на будинок, проживає в Норвегії і не має змоги приїхати, щоб знятися з реєстраційного обліку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сином позивачки, а відповідачка- його сестра, яка років десять вже не проживає у [ADDRESS], який на праві власності належить його матері, позивачці по справі. Відповідачка проживає та працює у Норвегії, не має наміру у найближчий час звідти повертатися. Виїхала вона за кордон добровільно, стосунки між сестрою та позивачкою по справі теплі родинні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що підтримує дружні стосунки з позивачкою, чия донька- відповідач у справі не проживає у будинку більше 10 років. Їй відомо, що відповідач проживає у Норвегії, куди виїхала у зв'язку з особистими та сімейними обставинами добровільно, там працює і проживає. У будинку [ADDRESS] проживає лише позивач одна. Свідок [PERSON] судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, донька якої -відповідач у справі не проживає у будинку більше 10 років, їй відомо, що відповідач проживає у Норвегії, а у будинку № [ADDRESS] проживає лише позивачка [PERSON] одна. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з'ясувавши думку позивача та представника позивача, суд вважає, що існує достатньо підстав, визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України. Відповідач була викликана до суду відповідно до оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України 09 серпня 2018 року. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 року, згідно якого до спадщини [PERSON],(чоловіка позивача), який помер 21 квітня 2013 року, та яку він заповів згідно заповіту від 11 липня 2005 року своїй дружині, [PERSON], входить житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], Сумської області, який належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 08.08.1984 року та земельна ділянка площею 0,0467 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.04.2013 року реєстраційною службою Білопільського районного управління юстиції за № 2389601 ( а.с. 7). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння майном. Як вбачається з довідки Білопільської міської ради Сумської області від 14.06.2018 року, виданої [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], згідно даних будинкової книги у будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Разом з [PERSON] зареєстровано троє осіб ( а.с.18). Згідно акту не проживання особи за місцем реєстрації від 29 червня 2018 року, завіреного депутатом Білопільської міської ради та посвідченого секретарем Білопільської міської ради, вбачається, що відповідач [PERSON], у будинку [ADDRESS] фактично не проживає з грудня 2008 року, даний факт засвідчили: [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с.16). Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку. З 2008 року відповідач вказаним житловим будинком не користується. Відповідач добровільно покинула будинок і не проживає у будинку з 2008 року, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обов'язку по утриманню житла в належному технічному стані. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки у спірному житловому будинку, суд не встановив, що такі є поважними. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірному житловому будинку, не є членом сім'ї власника, добровільно забрала особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, не встановлено прояву відповідачем інтересу до вказаного житла понад рік. А тому реєстрація відповідача порушує права позивача та створює останній певні незручності як власнику, остання змушена нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимога позивача у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення підлягає задоволенню. Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені уст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, тобто, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобов'язаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. Враховуючи те, що позивачем доведено, що її права порушено внаслідок реєстрації відповідача в будинку №24 по вул.І. [PERSON] в м.Білопіллі, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved