Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 лютого 2019 року сторони домовилися про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу, предметом якого є вказана квартира. Після укладення вказаного правочину позивач отримала у повне володіння нерухоме майно, зробила ремонт у квартирі, несе витрати за комунальні платежі, тобто вважає себе фактичним власником квартири. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням щодо переоформлення квартири відповідно до вимог чинного законодавства, однак остання постійно відмовлялася, повідомів, що не може це зробити, оскільки своє право власності на 2/3 частини спірної квартири вона ще не оформила та не зареєструвала в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, хоча фактично є власником цілої квартири, але кожен раз відповідач запевняла позивача, що документи виготовлюються. Про існування цих обставин на момент укладення договору купівлі-продажу позивачу нічого відомо не було, вона знала відповідачку багато років та знала, що [PERSON] успадкувала вказану квартиру після смерті батьків. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Д.С., відповідно до якої він просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належними чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 02 лютого 2019 року сторони домовилися про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу, предметом якого є вказана квартира. Після укладення вказаного правочину позивач отримала у повне володіння нерухоме майно, зробила ремонт у квартирі, несе витрати за комунальні платежі, тобто вважає себе фактичним власником квартири. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням щодо переоформлення квартири відповідно до вимог чинного законодавства, однак остання постійно відмовлялася, повідомів, що не може це зробити, оскільки своє право власності на 2/3 частини спірної квартири вона ще не оформила та не зареєструвала в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, хоча фактично є власником цілої квартири, але кожен раз відповідач запевняла позивача, що документи виготовлюються. Про існування цих обставин на момент укладення договору купівлі-продажу позивачу нічого відомо не було, вона знала відповідачку багато років та знала, що [PERSON] успадкувала вказану квартиру після смерті батьків. Відповідно до свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 08 лютого 2007 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частинах, по 1/3 частині кожному. [INFO] померла мати відповідача - [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] було встановлено відповідно до рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року. [INFO] помер батько відповідача - [PERSON] . Єдиним спадкоємцем яких є [PERSON] , яка проживала разом з батьками на день їх смерті, тобто на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялася а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батьків відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак відповідач юридично не оформила своє майно відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином на сьогоднішній день переоформити спірне нерухоме майно на позивача неможливо у зв`язку з відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. [PERSON] проживала у вказаній квартирі тривалий час ще до укладення договору купівлі-продажу. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у квартирі, добросовісно, безперервно володіти та відкрити користуватися даним нерухомим майном. Позивач доглядає за квартирою та утримує її, робить капітальні та поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. З моменту володіння та по сьогоднішній день відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення квартири не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне майно, оскільки придбав нерухоме майно у [PERSON] , яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власниками, не було вкрадено у власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не відбувало з володіння власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На сьогоднішній день позивач добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується спірним нерухомим майном. На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірне володіє та користується квартирою квартири [ADDRESS] , а тому за нею може бути визнано право власності на спірне майно. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved