Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 червня 2003 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями №68 по вул. Лазурна у с. Плавні Ренійського району Одеської області. Під час життя померлий [PERSON] заповідальне розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Єдиний спадкоємець першої черги - син померлого [PERSON]В [PERSON] помер 27 серпня 2013 року. На час смерті [PERSON] з ним постійно з 1995 року проживала позивач, перебуваючи з померлим у фактичних шлюбних відносинах, піклувалась про нього, вела спільне господарство та несла спільні витрати. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 22 грудня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача адвоката [PERSON], в якій вона просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 14 червня 2003 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями №68 по вул. Лазурна у с. Плавні Ренійського району Одеської області. Під час життя померлий [PERSON] заповідальне розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Єдиний спадкоємець першої черги - син померлого [PERSON]В [PERSON] помер 27 серпня 2013 року. На час смерті [PERSON] з ним постійно з 1995 року проживала позивач, перебуваючи з померлим у фактичних шлюбних відносинах, піклувалась про нього, вела спільне господарство та несла спільні витрати. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 22 грудня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого [PERSON], підтверджують родинні відносини [PERSON] та [PERSON], а також документи, що підтверджують факт проживання позивача з [PERSON], а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлих [PERSON], [PERSON]М на спірне спадкове майно, та підтверджують право [PERSON] на спадкування спірного майна, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved