Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що з 11 вересня 1999 року працювала на посаді прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області (0,5 ставки), згідно розпорядження №05 від 11 вересня 1999 року. Розпорядженням сільського голови с.Кохівка Ананьївського району Одеської області [PERSON] №09-К від 23 серпня 2017 року її було звільнено з займаної посади у звязку з прогулами без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Як підставу звільнення, відповідачем зазначено акт про відмову від дачі пояснень [PERSON] щодо відсутності на роботі 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року. [PERSON] вказує, що звільнення вважає незаконним, а розпорядження таким, що підлягає скасуванню з поновленням її на роботі. При цьому позивач зазначає, що жодного документа їй не надавалось взагалі для ознайомлення та підпису та відповідно їй не було відомо про існування зазначених актів. Лише після її письмового звернення від 25 вересня 2017 року до відповідача нею було отримано копії розпорядження про прийняття її на роботу, актів про відмову від дачі пояснень та відсутності на роботі. Також позивач зазначає, що її звільнення з посади відповідачем проведено з грубим порушенням її законних прав, чинного законодавства про працю, безпідставно та неправомірно, оскільки вона кожного робочого дня (за винятком лікарняних та днів відпустки) перебувала на робочому місці протягом чотирьох годин, оскільки працює на 0,5 ставки та належним чином виконує свої трудові обовязки. Також позивач є інвалідом другої групи та через погане самопочуття, інколи могла виходити на роботу частково в першій половині дня, частково в другій половині дня (після обідньої перерви), але обовязково чотири години в день вона відпрацьовувала. Твердження відповідача про відсутність її на роботі протягом чотирьох годин, а саме з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року являються неправдивими та надуманими, оскільки у вказані дати позивач прийшла на роботу о 08 год. 00 хв., але не могла потрапити до приміщення сільської ради більше однієї години через те, що вхідні двері були замкнені та нікого з працівників сільської ради не було на роботі, що може бути підтверджено відповідними свідками. В подальшому вона протягом робочого дня належним чином виконала свої трудові обовязки - провела прибирання приміщень та інше, при цьому відпрацювала кожного дня по чотири години. Крім того зазначила, що їй незрозуміло, яким чином в кожному акті про відсутність її на роботі в члени комісії включено завідуючу ДНЗ «Берізка» [PERSON], яка взагалі, на її думку, не являється працівником сільської ради та робоче місце якої має бути в іншому приміщенні ДНЗ «Берізка», тому [PERSON] не могла бути свідком її відсутності на роботі протягом чотирьох годин. Також 11 серпня 2017 року комісією було складено акт про відсутність її вдома о 10 год. 15 хв., в той час коли вона була на робочому місці. Позивач вказує, що жодного робочого дня не була відсутня на роботі протягом трьох годин та обовязково відпрацьовувала чотири години в день. На підставі викладеного змушена звернутися до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні, під час розгляду справи позивач підтримала доводи позовної заяви та пояснення своїх представників, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі ордеру (а.с.140), доводи позовної заяви підтримав та пояснив, що жодних підстав для складення актів про відсутність на роботі позивачки не було. Зазначає, що ці акти мали бути складені на підставі доповідної записки особи, відповідальної за облік робочого часу. Саме в такій доповідній мало бути зазначено та зафіксовано відсутність позивачки на робочому місці в який час. Зазначені акти також не відповідають вимогам, передбаченим до документів, не зареєстровані належним чином. Згідно графіку [PERSON] мала працювати з 08 години до 17 години на протязі чотирьох годин. В табелі обліку робочого часу немає підпису [PERSON], хоча за її словами вона його складала. Вважає, що акти не відповідають вимогам діючого законодавства. Зазначені акти складені о 12 годині 30 хвилин, хоча робочий час позивачки до 17 години 00 хвилин. Жодних претензій до якості роботи [PERSON] не було. Також ніхто не підтвердив та не надав відповідних доказів, що позивачка не виконувала роботу в дні, вказані в актах про відсутність на роботі. Таким чином вважає, що голова [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області, зловживаючи своїми повноваженнями, склав зазначені акти. В пункті 6.1 посадової інструкції прибиральниці зазначено про те, що вона працює в режимі нормованого робочого дня за графіком, складеним і затвердженим сільським головою, проте такого графіку представниками відповідача надано не було. Також позивача з актами про відсутність на роботі ознайомлено не було, а відомості про звільнення не було внесено до трудової книжки. Відомості про те, що поштою направлялися документи про звільнення позивачу нічим не підтверджено, оскільки надане представником відповідачу повідомлення про вручення листа не мав підпису позивачки, а саме відправлення не має опису вкладень. На підставі викладеного вважає, що позов має бути задоволено в повному обсязі. Також надав заяву про приєднання до матеріалів справи квитанцію про витрати позивача на професійну правничу допомогу та витрати на явку представника позивача до суду, які просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі ордеру (а.с.87), в судовому засіданні під час розгляду справи доводи позовної заяви підтримав та пояснив, що позивачка пропрацювала в [PERSON] сільській раді Ананьївського району Одеської області майже вісімнадцять років та за вказаний час жодних нарікань на її роботу не було. Безпосередньо перед звільненням розпочались різного роду нарікання, що свідчить про цілеспрямовані дії голови сільської ради на звільнення позивачки з займаної посади. Вважає, що акти про відсутність на роботі є неналежними, оскільки посадові особи, які їх підписували чітко не можуть пояснити відсутність [PERSON] на роботі, тому вони не відповідають дійсності. Крім того, позивач була оформлена на роботу на 0,5 ставки, чіткого графіку виходу на роботу в певний час в сільській раді немає, тому [PERSON] могла виходити на роботу після обіду, тобто після складання вказаних актів з 13 години до 17 години. Також зазначає, що строки звернення до суду не вважає порушеними, однак все ж таки просить їх поновити, так як їх було порушено з поважних причин, а саме через неможливість отримання в сільській раді всіх необхідних документів для подання вказаного позову. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі ордеру (а.с.36), в судовому засіданні під час розгляду справи пояснила, що позивачкою пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки розпорядження про звільнення з роботи [PERSON] було направлено рекомендованим листом з повідомленням, який вона отримала 31 серпня 2017 року, про що свідчить її підпис в повідомленні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] стверджував, що розпорядження було отримано [PERSON], за її заявою, лише у жовтні 2017 року. Проте з заяви вбачається, що [PERSON] навіть не просила надати їй розпорядження про звільнення. В заяві також позивач посилалась на дати складання актів, що свідчить про те, що вона вже знала зміст актів про відсутність на роботі. Зазначені обставини підтверджуються самою позовною заявою. Вказане свідчить про те, що позивачка отримала розпорядження про звільнення поштою саме 31 серпня 2017 року, тому вважає, що підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом немає. Крім того довіреність від імені [PERSON] представнику [PERSON] видана 04 вересня 2017 року, що свідчить про те, що тоді вона вже достеменно знала про своє звільнення з роботи, тобто представник [PERSON] мав повноваження подати позов до суду. Вказує, що по суті підстав для задоволення позову немає, оскільки свідчення свідків є неправдивими так як всі свідки чітко запамятали дати, коли ходили до сільради, а деякі не могли пояснити навіть з якою метою туди зверталися. Натомість факт відсутності на роботі позивачки підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, тому вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. Представник відповідача голова [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області [PERSON], в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснення представника відповідача [PERSON] підтримав в повному обсязі та зазначив, що [PERSON] дійсно не зявлялась на роботу, свої посадові обовязки не виконувала, про що були складені відповідні акти про її відсутність на роботі. При цьому позивачці було достеменно відомо про наявність вказаних актів, жодні бесіди з нею не допомагали виправити ситуацію. Зазначає, що навіть ходив до неї додому аби поспілкуватися з приводу неявки на роботу. Дійсно в трудовій книжці [PERSON] не поставив підпис на підтвердження запису про її звільнення з роботи, оскільки був відсутній на робочому місці. Вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. Також представник відповідача [PERSON]С, в порядку ст.178 ЦПК України, подав відзив на позов, в якому зазначає, що дійсно 11 вересня 1999 року, згідно із розпорядженням №05 [PERSON] прийнята на посаду прибиральниці сільради на 0,5 ставки. Розпорядженням №09-к від 23 серпня 2017 року її було звільнено з роботи з 23 серпня 2017 року у звязку з прогулами, без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Про те, що [PERSON] звільнена з роботи з 23 серпня 2017 року вона дізналася цього ж дня від голови сільради. Саме тому на наступний робочий день 28 серпня 2017 року (з 24 по 27 серпня 2017 року вихідні) позивачка на роботу не вийшла. Отримати розпорядження про звільнення [PERSON] також відмовилася, тому вказаний документ було відправлено на її адресу 29 серпня 2017 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Трудова книжка на той час знаходилася у позивача. Вказаний лист з розпорядженням було вручено [PERSON] 31 серпня 2017 року, про що свідчить поштове повідомлення. Звернення позивача до суду відбулося 13 листопада 2017 року, при цьому жодних пояснень стосовно причини подання позову після сливу двох місяців з дня звільнення позивача в позові не вказано. Лише надано пояснення в позовній заяві, що тільки після письмового звернення від 25 вересня 2017 року до сільської ради, нею отримано копії розпорядження про прийняття на роботу, актів про відмову від дачі пояснень та відсутності на роботі. Дійсно вказані акти були видані секретарем сільради на відповідну заяву позивачки та завірені печаткою. Окрім них, до позовної заяви було додано розпорядження про звільнення позивачки від 23 серпня 2017 року №09-К, на якому немає посвідчувального надпису, що свідчить про наявність у [PERSON] вказаного документу станом на 27 вересня 2017 року, внаслідок отримання його поштою. Звертає увагу на те, що в позові взагалі відсутня інформація щодо того, коли саме вона дізналася про звільнення з роботи, коли отримала розпорядження поштою. Зазначає, що 23 серпня 2017 року сільський голова [PERSON] запропонував [PERSON] надати пояснення щодо причин її відсутності на робочому місці 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 та 19 серпня 2017 року. Відсутність пояснень [PERSON] свідчить про неповажність причин відсутності на робочому місці. Незважаючи на те, що позивачка раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, претензії до її поведінки та якості роботи виникали неодноразово та виказувались головою сільради неодноразово в усній формі. Основні обов'язки робітників, відповідальність за порушення трудової дисципліни передбачені розділами III, VII Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій. Пункт 26 Типових правил передбачає можливість звільнення з роботи працівника за здійснення ним прогулу. Розпорядженням [PERSON] сільської ради від 05 січня 2017 року №01 а затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку по [PERSON] сільській раді на 2017 рік. Підпунктом 3 п.17 Правил передбачений обов'язок працівників сумлінно виконувати свої службові обов'язки. Підпунктом 5 п. 19 Правил передбачено, що власник або уповноважений ним орган (керівник) зобов'язаний контролювати виконання працівниками вимог законодавства, правил внутрішнього трудового розпорядку, застосовувати до порушників дисципліни заходів дисциплінарного впливу. Пунктом 32 Правил передбачено, що за порушення трудової дисципліни, цих Правил до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Посадова інструкція прибиральниці, затверджена рішенням сесії № 10-VІІ [PERSON] сільської ради від 17 листопада 2015 року, покладає на прибиральницю наступні обов'язки: п.2.1 закріплює наступні об'єкти - робочі кабінети сільського голови, секретаря, бухгалтерії, рахівника-касира, спеціаліста землевпорядника, дільничного інспектора, кімнату охоронників, зал засідань, коридор, сходи; п. 2.3 зобов'язує проводити щоденне вологе прибирання підлоги, сходів, доріжок; п. 2.4 зобов'язує чистою вологою ганчіркою витирати столи, шафи, сейфи, підставки та телефонні апарати, канцелярські прилади, підвіконники, лічильні машини, двері з обох сторін, стільці; п. 5.1. передбачає, що за невиконання без поважних причин правил внутрішнього трудового розпорядку прибиральниця несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством. Факт прогулів [PERSON] зазначений в табелі обліку використання робочого часу за серпень 2017 року. З урахуванням відсутності в [PERSON] сільській раді первинної профспілкової організації звільнення [PERSON] на підставі ст.43-1 КЗпП України відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Згідно із розпорядженням [PERSON] сільського голови від 25 вересня 2017 року № 11-к на посаду прибиральниці з 25 вересня 2017 року призначена [PERSON]. Що стосується аргументів позивача про те, що вона в зазначені дні приходила на роботу о 8 годині, але не могла потрапити до приміщення сільської ради більше 1 години через те, що вхідні двері були замкнені, звертає увагу на те, що проникнути до сільської ради працівникам в будь-який час нескладно, оскільки ключ від вхідної двері знаходиться у визначеному місці, про яке [PERSON] також відомо. Виникає також запитання, чому саме в ці дні, коли позивача не було на роботі, вона начебто не могла дістатися робочого місця. Включення до складу осіб, які приймали участь в складенні актів, [PERSON], пояснюється тим, що зазначена особа є завідуючою комунальної установи [PERSON] дошкільного навчального закладу «Берізка» [PERSON] сільської ради, Ананьївського району, Одеської області, яка знаходиться поряд з приміщенням сільської ради. В серпні місяці 2017 року вона кожного дня знаходилась в сільській раді у зв'язку з потребою у використанні компютера для електронної реєстрації дітей, тому засвідчила своїм підписом факт відсутності позивача на роботі. З урахуванням відсутності підстав для поновлення позивача на роботі вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Позивач в порядку ст.179 ЦПК України, подала відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та вважає за необхідне надати наступні заперечення на поданий відповідачем відзив. Вказує, що строк звернення до суду передбачений ч.1 статті 233 КЗпП дійсно пропущений, однак пропущений він з поважних причин, оскільки отримала копії розпорядження про звільнення та інші документи за зверненням - із запізненням, а саме в кінці жовтня 2017 року. Крім того зазначає, що є інвалідом 2 групи та через погане самопочуття та перебування на лікуванні не мала реальної можливості звернутися до суду з позовом у встановлений місячний строк від дати звільнення. Згідно статті 234 КЗпП вказаний строк може бути поновлено судом у разі поважності причини його пропуску. Також просить взяти до уваги ту обставину, що засобами поштового зв'язку не отримувала ніяких повідомлень від відповідача та надане до відзиву поштове повідомлення №6640100582733 від 29 серпня 2017 року не містить її підпису та про нього їй нічого не відомо. Просить суд поновити строк звернення до суду з позовною заявою, так як він пропущений через об'єктивно-непереборні обставини, які не залежали від неї, оскільки були відсутні необхідні документи та неможливість подання позовної заяви через стан здоров'я. Твердження відповідача про те, що їй було відомо про звільнення 23 серпня 2017 року є безпідставними так як жодного підтверджуючого документа їй не було вручено. В порушення вимог ст.149 КЗпП України роботодавець взагалі не вимагав від неї ніяких пояснень щодо порушення, на його думку, трудової дисципліни. До неї безпідставно було застосовано самий суворий вид дисциплінарного стягнення - звільнення, хоча пропрацювала в сільраді 18 років без будь-яких порушень трудового законодавства з її сторони, при цьому чесно та добросовісно виконувала свої трудові обов'язки. Твердження відповідача про те, що нібито відмовлялась неодноразово від дачі пояснень є надуманими так як ніхто від неї цього не вимагав. Вважає, що відповідачем навмисно було створено перешкоди у тому, щоб потрапила в приміщення сільської ради (зачинено вхідні двері) щоб потім використати це проти неї ніби-то вона сама не вийшла на роботу. Ключі від вхідних дверей сільської ради у неї відсутні та у «визначеному місці», як вказує відповідач, їх не було. Посилання відповідача на табель обліку робочого часу, як доказ її відсутності на роботі є упередженими, так як цей доказ створений самим відповідачем. Так само незрозуміло, яким чином визначено свідком її відсутності на роботі взагалі сторонню особу [PERSON] яка має своє робоче місце в окремому приміщенні та не є працівником сільської ради. Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В порядку ст.180 ЦПК України, представником відповідача [PERSON], подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого звертає увагу на ту обставину, що не відповідає дійсності твердження позивача про те, що копію розпорядження про звільнення отримано нею наприкінці жовтня 2017 року, тобто не надано жодного підтверджуючого доказу. Як в позовній заяві, так і у відповіді на відзив немає інформації щодо того, коли саме та за яких обставин вона отримала копію розпорядження про звільнення, хоча це має суттєве значення для справи. У відзиві раніше було пояснено, що заява [PERSON] про надання документів (окрім розпорядження про звільнення) подана 25 вересня 2017 року, та 27 вересня 2017 року копії документів було виготовлено та надано заявнику. Якщо [PERSON], як вона стверджує, не отримала розпорядження про звільнення поштовим відправленням 31 серпня 2017 року напрошується запитання: звідки та коли саме у неї опинився цей документ. В заяві від 25 вересня 2017 року позивач не просила його надати та 27 вересня 2017 року разом з іншими документами не отримувала. Зазначає, що поважних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не заявлено, усі документи, що подані до суду 13 листопада 2017 року, були в неї станом на 27 вересня 2017 року. Більш того довіреністю від 04 вересня 2017 року [PERSON] передовірила свої повноваження позивача представнику [PERSON], тому не було перешкод для своєчасного предявлення позову. Звернення до суду відбулося 13 листопада 2017 року в той самий день, коли [PERSON] була на прийомі у сімейного лікаря. Виписка з амбулаторної карти, надана для підтвердження звернень [PERSON] до лікарні, не може бути доказом у справі, оскільки лікар [PERSON] не наділена правом засвідчення фактів лікування, тим більше, вона є працівником КЗ «Ананьївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та не може надавати інформацію щодо стаціонарного лікування, оскільки не працює в Ананьївській ЦРЛ. Просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, представників позивача, представників відповідача, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Свідок [PERSON]., в судовому засіданні, під час розгляду справи повідомила, що 11 серпня 2017 року ходила до магазину, який знаходиться в приміщенні сільради, бачила там [PERSON], яка прибирала. Також 16 серпня 2017 року біля 8:30 год. або 09:00 год. йшла до сільради за довідкою, назустріч йшла позивачка по воду, щоб прибрати в сільраді, поговоривши сказала, що секретар у відпустці, тому повернулася додому. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи повідомив, що позивачка є його дружиною, з якою вони проживають однією сімєю. Проживають вони в будинку, який знаходиться недалеко від сільради, біля 100 метрів. В серпні 2017 року дружина щодня ходила на роботу, крім вихідних, інколи до обіду, інколи після обіду. Крім того йому добре видно сільраду зі свого подвіря, тому він бачив її на території сільської ради. В який час вона потрапляла до приміщення сільської ради йому невідомо, а що йшла на роботу може з впевненістю підтвердити. Більше по суту справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON], в судовому засіданні при розгляді справи пояснив, 16 серпня 2017 року біля 11:00 год. або 11:30 год. приїхав до сільради у справах з приводу землі, там нікого не було, лише [PERSON] прибирала, повідомила, що нікого немає. Потім приїжджав 18 серпня 2017 року біля 10:00 год. або 10:30 год. до сільради з того ж приводу, в сільраді двері були закриті, лише [PERSON] стояла на вулиці та повідомила про те, що нікого немає. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON], в судовому засіданні при розгляді справи пояснив, що 11 серпня 2017 року біля 09 години 30 хвилин ходив до сільради з приводу питання, які документи необхідні на паспорт, а коли прийшов там була [PERSON] і повідомила, що нікого на робочому місці немає. Потім прийшов вдруге до сільради, а саме 16 серпня 2017 року, [PERSON] підмітала на вулиці, сказала також, що нікого немає, був лише на роботі землевпорядник [PERSON] Зазначає, що запамятав ці дати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи повідомила, що працює головним бухгалтером [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області та її робочий день з 08 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин. В дні складання актів про відсутність [PERSON] на роботі (проводила платежі по казначейству), була присутня на робочому місці та достеменно знала про відсутність [PERSON] на робочому місці, тому і підписала вказані акти. Перший акт складався після обіду, оскільки прибиральниця мала працювати з восьмої години ранку до обіду. При цьому в акті зазначили про виїзд голови сільської ради до будинку [PERSON] В звязку з чим задокументували цей випадок. Інші акти складались таким же чином. [PERSON] почала систематично прогулювати роботу. Прибиральниця працювала на 0,5 ставки з 08 години ранку до 12 години дня, лише з дозволу голови сільської ради могла вийти на роботу після обіду. Однак в ті дні коли складалися акти [PERSON] не було на роботі цілий день. Зазначає, що 23 серпня 2017 року, була присутня частково при розмові сільського голови та прибиральниці, оскільки знаходилася в його кабінеті. А саме, коли позивачка прийшла на роботу голова сільської ради запросив її до свого кабінету та надав чистий аркуш паперу для дачі пояснень щодо складеного акту про відсутність її на робочому місці, однак розмова перейшла в скандал, після якого позивачка пішла додому, навіть не прибирала. 23 серпня 2017 року її було звільнено з роботи. Трудова книжка знаходилася у [PERSON] на руках, оскільки коли позивачка оформлялась на пенсію, Пенсійний фонд запросив трудову книжку, як пояснила секретар сільради. Таким чином запис до трудової книжки зробити не було можливості. В послідуючому [PERSON] звернулася до сільської ради з проханням зробити запис до трудової, тому запис про звільнення секретар сільради зробила днем звернення [PERSON], а не днем звільнення з роботи. Вказує, що сама направляла розпорядження про звільнення [PERSON] з роботи на адресу позивачки рекомендованим поштовим повідомленням. Вказане повідомлення повернулося з підписом, тому впевнена, що позивачка отримала розпорядження про звільнення її з роботи. Вказує ,що ДНЗ «Берізка» відремонтовано за кошти сільської ради, тому садок є комунальною власністю сільської ради. Приймаючи дітей в садок завідуюча дитсадком працювала за компютером в сільській раді. Розпорядження про звільнення з роботи готувала вона, а голова сільради підписав, потім зареєструвала його в книгу розпоряджень. Після вказаних дій особисто направила розпорядження позивачу, однак опису не зробила, вклала лише розпорядження. Зазначає, що працює з жовтня 2014 на своїй посаді в сільраді, а посадова інструкція оформлена у 2015 році, згідно якої у кожного працівника повинен бути графік роботи. Зазначає, що в дні складання актів вона приїжджала на роботу маршруткою о 08 год. 20 хв., а була на роботі о 08 год. 30 хв. [PERSON] працювала на 0,5 ставки з 8 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Вказує, що табелює працівників та відмічає явку на роботу. У кожного працівника є посадова інструкція, загальний графік роботи. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що працює на посаді завідувача дитячого садка. В серпні місяці 2017 року кожного дня перебувала у приміщенні сільради вела облік дітей, вносила необхідні дані до компютеру. [PERSON] не зявлялася у зазначені дні на роботу, тому були і складені вказані акти. В послідуючому бачила, як голова сільради, після останньої неявки [PERSON] на роботу, запропонувавїй надати пояснення щодо прогулу, однак вона відмовилась надавати будь-які пояснення, влаштувала скандал та пішла. Акти підписували всі співробітники. Текст акту [PERSON] набрала на компютері, а всі співробітники підписали. Зазначає, що вона в сільраду приходить завжди о 08 год. 00 хв. та працює до 12 год. 00 хв. та знаходиться в кабінеті у голови сільської ради. Звичайно всі співробітники бачать чи є прибиральниця на роботі, чи ні, тому і складалися зазначені акти. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи, пояснила, що проживає в с.Велокобоярка та є сусідкою позивачки. У червні 2017 року біля 9-10 години ранку [PERSON] прийшов до будинку [PERSON] та кликав її. Оскільки вона не вийшла на вулицю, сільський голова запитав чи не знає де [PERSON] Відповівши на запитання сільського голови, що не знає, пішла до свого будинку. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в сдовому засіданні, під час розгляду справи пояснив, що одного дня прийшов до землевпорядника по своїм питанням. Коли піднявся на другий поверх побачив, як сільський голова дав [PERSON] листок паперу та сказав надати пояснення. [PERSON] взяла листок, склала та поставила до карману, а потім пішла. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснив, що працює на посаді землевпорядника в сільській раді на 0,5 ставки з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Прийшовши в пятницю на роботу о 07 год. 45 хв. бачив на роботі Паюл.В.А., голову сільради, не бачив прибиральницю та секретаря сільради. Біля 12 год.00 хв. його покликав голова сільради та запропонував підписати акт про відсутність [PERSON] на робочому місці. Оскільки на роботі [PERSON] не бачив, про що підписав вказаний акт. Хто готував акт не знає, підписав його в голови в кабінеті ,то був один акт, який він підписав, оскільки пішов у відпустку. Щодо виїзду [PERSON] за місцем мешкання позивачки, то йому нічого не відомо з цього приводу. Сільраду завжди відчиняв він, ключ був у сховку, а чи знала про нього [PERSON] не знає. Більше по суті справи нічого пояснити не може. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженка с.Кохівка Ананьївського району Одеької області та мешканка с.Великобоярка, Ананьївського району Одеської області, про що свідчить копія паспорта (а.с.4-5). Відповідно до копії розпорядження №05 голови [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області від 11 вересня 1999 року, [PERSON] з 11 вересня 1999 року було прийнято на посаду прибиральниці сільської ради на 0,5 ставки (а.с.6). Зясовано, що 11 серпня 2017 року головою [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області в присутності головного бухгалтера сільради, землевпорядника та завідуючої ДНЗ «Берізка», було складено акт «про відсутність на роботі прибиральниці сільської ради [PERSON]Г.», в якому зазначено, що 11 серпня 2017 року [PERSON] прибиральниця сільської ради не вийшла на роботу о 08 годині 00 хвилин та була відсутня на роботі протягом чотирьох годин. Причину відсутності на робочому місці на момент складання акту зясувати не вдалося, при цьому [PERSON] попередньо нікому не повідомляла про свою відсутність. Разом з цим, сільським головою [PERSON] був здійснений виїзд до місця проживання [PERSON] с.Великобоярка Ананьївського району Одеської області, де був встановлений факт її відсутності вдома (а.с.7). Також встановлено, що 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року головою [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області в присутності головного бухгалтера сільради, землевпорядника та завідуючої ДНЗ «Берізка», було складено акти «про відсутність на роботі прибиральниці сільської ради [PERSON]Г.», в якому зазначено, що 11 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року, [PERSON] прибиральниця сільської ради не вийшла на роботу о 08 годині 00 хвилин та була відсутня на роботі протягом чотирьох годин кожного дня. Причину відсутності на робочому місці у вказані дні на момент складання актів зясувати не вдалося, при цьому [PERSON] попередньо нікому не повідомляла про свою відсутність (а.с.8-10). Крім того зясовано, що 23 серпня 2017 року головою [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області в присутності головного бухгалтера сільради та завідуючої ДНЗ «Берізка», було складено акт «про ненадання пояснення прибиральницею [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області», в якому зазначено, що 23 серпня 2017 року о 09 год. 00 хв. [PERSON] прибиральниці сільської ради голова сільської ради [PERSON] запропонував надати письмове пояснення про її відсутність на роботі 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року, однак [PERSON] жодних пояснень надано не було (а.с.11). Встановлено, що [PERSON] звільнено з 23 серпня 2017 року з посади прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області, у звязку з прогулами без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Головному бухгалтеру [PERSON] було доручено провести з [PERSON] остаточний розрахунок, враховуючи, що її останнім робочим днем було 23 серпня 2017 року. Компенсацію за невикористану відпустку виплатити за період з 11 вересня 2016 року по день звільнення. Підстава: табель обліку робочого часу, акт про відмову у дачі пояснень [PERSON], щодо відсутності на роботі 11 чсерпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року, 19 серпня 2017 року (а.с.12). Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №303267, виданої 01 серпня 2017 року, [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с.13). Також зясовано, що [PERSON] сільська рада Ананьївського району Одеської області є органом місцевого самоврядування та має статут територіальної громади с.Кохівка Ананьївського району Одеської області (а.с.43-65). Відповідно до розпорядження «Про затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку» [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області, час початку роботи 08 год. 00 хв., закінчення роботи 17 год. 00 хв., перерва на відпочинок та харчування 60 хвилин (з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.), а напередодні неробочих та святкових днів робочий час скорочується на одну годину (а.с.66-73). Згідно з посадовою інструкцією прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області, прибиральниця працює в режимі нормованого робочого дня за графіком, складеним і затвердженим сільським головою (а.с.74). Також зясовано, що на адресу [PERSON] від [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області направлявся поштовий конверт, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.75). З копії розпорядження «Про прийняття на роботу, на посаду прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області [PERSON]» №11-К від 25 вересня 2017 року, вбачається, що [PERSON] призначено на посаду прибиральниці з оплатою праці згідно штатного розпису … з 25 вересня 2017 року (а.с.76). З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 травня 2012 року вбачається, що нежитлова будівля дитячого дошкільного закладу «Берізка», розташована по вул.Центральній, 1-В, в с.Великобоярка, Ананьївського району, Одеської області належить територіальній громаді села Великобоярка в оперативному управлінні [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.77). З копії витягу з наказу №144-К по відділу освіти від 03 січня 2017 року «Про призначення [PERSON]В.» вбачається, що [PERSON] призначено на посаду завідуючої ДНЗ «Берізка» с.Кохівка з 04 січня 2017 року (а.с.78). Відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу за серпень 2017 року по [PERSON] сільській раді Ананьївського району Одеської області, [PERSON] було проставлено прогули 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року, при цьому 23 серпня 2017 року у неї був останній робочий день (а.с.81). З наданого головним бухгалтером [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області розрахунку середньоденної заробітної плати прибиральниці [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата прибиральниці [PERSON] за останні два місяці складає 108 гривень 37 копійок (а.с.82). Також зясовано, що 25 вересня 2017 року [PERSON] з відповідною заявою звернулася до голови [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області з приводу надання їй наступних документів: наказу (розпорядження) про прийняття її на посаду прибиральниці, актів про відмову від дачі пояснень щодо відсутності на роботі 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року (а.с.84). Згідно виписки з амбулаторної карти хворої [PERSON]Г, [INFO], позивач зверталася до лікаря невролога Ананьївської ЦРЛ за допомогою 28 серпня 2017 року, 01 вересня 2017 року та 06 вересня 2017 року, а також до сімейного лікаря 04 жовтня 2017 року та 13листопада 2017 року (а.с.95). Відповідно до повідомлення №165 від 12 березня 2018 року КЗ «Ананьївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», в звязку з відсутністю медичної документації (ф.025/о) на мешканку с.В.Боярка [PERSON], [INFO], надати інформацію про захворювання немає можливості (а.с.109). З копії трудової книжки, заповненої 11 вересня 1999 року на імя [PERSON] вбачається, що 11 вересня 1999 року [PERSON] прийнято на посаду прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області та звільнено з посади прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області на підставі п.4 ст.40 КЗпП на підставі розпорядження №09-к від 23 серпня 2017 року, запис зроблено 06 вересня 2018 року, однак підпису голови сільради на підтвердження запису про звільнення немає. (а.с.160). Відповідно до копії пенсійного посвідчення №2528517908, виданого 15 серпня 2018 року Пенсійним фондом України, [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання (а.с.161). Згідно копії розпорядження [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області «Про затвердження режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку працівників апарату [PERSON] сільської ради» №06 від 20 січня 2016 року, відповідно до статей 10, 13 Глави 2, статей 50,52,53,57 глави4 статей 66, 67, глави 5 КЗпП України та з метою виконання умов Колективного договору вирішено затвердити режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку працівників апарату [PERSON] сільської ради. До вказаного розпорядження додано додаток, а саме режим роботи , тривалість робочого час і відпочинку працівників апарату [PERSON] сільської ради, відповідно до якого: понеділок, вівторок, середа, четвер тривалість робочого часу складає вісім годин, з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., перерва на обід з 12 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв.; пятниця та передсвяткові дні тривалість робочого часу складає сім годин, а саме з 08 год. 00 хв. до 15 год. 45 хв.; тривалість робочого часу сторожів [PERSON] сільської ради складає вісім годин з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. (а.с.212-213). Суд, проаналізувавши матеріали справи, виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.\~\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Разом з тим, виходячи з положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на\~\~підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. За загальновідомими правилами, встановленими ст.4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158, 04.02.1994р. ратифікованої Верховною Радою України, яка набула чинності 16.05.1995р., яка відповідно до ст.9Конституції України є частиною національного законодавства, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного зі здібностями або поведінкою працівника, або викликаного виробничою необхідністю підприємства, установи або служби. Пунктом 1 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 р. за №9, Верховний Суд України звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП, й інших актів законодавства України. До того ж діяльність судів по розгляду справ цієї категорії має бути спрямована на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, в редакції яка діяла на момент звільнення. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені ст.233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити\~\~причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.\~\~ Відповідно ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього кодексу, суд може поновити ці строки. Відповідно до ст.57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обовязки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обовязки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Закони та нормативно-правові акти що визначають права і обовязки громадян, недоведені до відома населення у порядку встановленому законом, є не чинними. Таким чином виходячи з зазначеної норми прямої дії, обовязок стосовно розяснення працівникові його права на оскарження наказу в строки та порядку встановленому трудовим законодавством покладається виключно на роботодавця. Саме таку правову позицію підтримав Верховний Суд України Постановою від 28.11.2011р. по цивільній справа №6-64цс11, та Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ухвалою від 28.12.2011 р. по цивільній справі за №6-46864ск11 залишаючи в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2011р. по цивільній справі №2-215/11 де відповідач був учасником процесу. Враховуючи викладене, в судовому засіданні встановлено та доведено ту обставину, що позивача не було ознайомлено з розпорядженням «Про звільнення з роботи, з посади прибиральниці [PERSON] сільської ради [PERSON]Г.» №09-К від 23 серпня 2017 року. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] отримала зазначене розпорядження поштою 31 серпня 2017 року, про що поставила свій підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відправлення не містило опису вкладень, тому не можливо з впевненістю встановити про направлення позивачу саме розпорядження про її звільнення, а не іншого документу чи повідомлення. Крім того встановлено, що 06 вересня 2018 року секретарем Кохівської сільської ради зроблено запис про звільнення [PERSON] з роботи, однак до сьогоднішнього дня головю сільської ради вказаний запис в трудовій книжці не підтверджено, що не відповідає діючому законоавству та порядку звільнення працівника з роботи. Також суд бере до уваги те, що позивачка є інвалідом другої групи загального захворювання та її неодноразове звернення до лікарні в період її звільненняя з займаної посади до моменту подання вказаного позову до суду, що повністю підтверджується матеріалами справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачкою строк на оскарження розпорядження [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області «Про звільнення з роботи, з посади прибиральниці [PERSON] сільської ради [PERSON]Г.» пропущено з поважних причин і цей строк підлягає поновленню. Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, з урахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як регламентує\~ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул\~це різновид порушення трудової дисципліни при наявності вини працівника. Для реалізації права звільнити працівника достатньо й одноразового вчинення прогулу, однак за умови, що працівник був відсутній на роботі без поважної причини. При цьому у визначенні поважності причин слід виходити з вини працівника, оскільки поважними вважаються причини, які виключають вину працівника. Поняття прогулу включає в себе й відсутність більш як трьох годин протягом робочого дня. Крім того, сама норма матеріального права як то пункт 4 частини 1\~статті 40 КЗпП України\~вказує на те, що за порушення трудової дисципліни скоєнням прогулу застосовується стягнення у виді звільнення (стаття 40 КЗпП України\~це розірвання трудового договору, а, відтак, звільнення). Звільнення за скоєння прогулу (у тому числі й за відсутності на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня) являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. На виконання вимог\~статті 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник зобовязаний зажадати від працівника письмових пояснень. Власник при обранні стягнення зобовязаний врахувати: ступінь тяжкості скоєного проступку (ступінь тяжкості включає форму вини); заподіяну порушенням шкоду; обставини, за яких вчинено проступок; попередню роботу працівника. Відповідно до пункту 24\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст.40 КЗпП України\~суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) Згідно\~ст. 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно \~ст.148 КЗпП України дисциплінарне\~стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Положеннями ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Враховуючи викладене в судовому засіданні встановлено та підтверджено ту обставину, що [PERSON] відповідно до розпорядження «Про прийняття на посаду прибиральниці [PERSON] №05 від 11 вересня 1999 року» була прийнята на посаду прибиральниці сільської ради на 0,5 ставки. Таким чином позивачка щоденно мала працювати чотири години. Відповідно до ст.57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. При цьому в судовому засіданні зясовано, що відповідно до розпорядження «Про затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку» робочий день працівника сільської ради починається з 08 год. 00 хв. та закінчується о 17 год. 00 хв., при цьому перерва на відпочинок та харчування 60 хвилин (з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.). Також в матеріалах справи міститься посадова інструкція прибиральниці [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області, відповідно до якої (п.6.1) прибиральниця працює в режимі нормованого робочого дня за графіком, складеним і затвердженим сільським головою. Разом з цим представниками відповідача не надано суду доказу існування графіку роботи тих працівників ,які працюють в сільраді на 0,5 ставки, на що неодноразово звертав увагу суд. Таким чином [PERSON] могла на протязі всього робочого часу відпрацювати 0,5 ставки, а саме чотири години роботи, тому доводи представників відповідача щодо визначеного графіку позивача з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. суд не бере до уваги. Також матеріалами справи підтверджується, що акти про відсутність на роботі [PERSON], складені 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2018 року, складалися в період часу з 12 год. 10 хв. до 12 год. 45 хв., тобто в період перерви на відпочинок та харчування. Однак представниками відповідача не надано жодного акту, який би підтвердив факт відсутності [PERSON] на роботі 11 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року та 19 серпня 2018 року в післяобідній період часу, адже за відсутності графіку робочого дня прибиральниці, вона могла відпрацювати свої 0,5 ставки, а саме чотири години робочого часу після обіду. Таким чином підтвердженням виконання положення ст.149 КЗпП України є: оформлення у письмовій формі вимоги про надання письмових пояснень працівником, а також доказ вручення вказаної вимоги працівнику під розписку або докази її відправлення (квитанції та опису поштового відправлення, повідомлення про вручення тощо). Вимога про надання працівником письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі оформлюється, зазвичай, розпорядженням або наказом керівника підприємства. Розпорядження (наказ) вказаного вище змісту видається керівником підприємства, як правило, після видання наказу про проведення службового розслідування по факту відсутності працівника на роботі. Однак, докази доведення до відома позивача зазначеної вимоги у наведеному порядку, так само як і наказ (розпорядження) про проведення службового розслідування відсутні. Разом з цим суд вважає, що при обранні заходу дисциплінарного стягнення керівник закладу не дотримався вимог ст.149 КЗпП України, якими визначено правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема: не належно складено документ, на підтвердження факту прогулу позивачки у визначені дні; не враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна нею шкода; обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Судом встановлено, що копія розпорядження про звільнення не була вручена [PERSON] в день звільнення, доводи представника відповідача про те, що [PERSON] отримала зазначене розпорядження поштою 31 серпня 2017 року, про що поставила свій підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відправлення не містило опису вкладень, тобто стороною відповідача не спростовано ту обставину, що позивачу вручено, у строки передбачені діючим законодавством розпорядження про її звільнення. Діючим КЗпП України передбачений обовязок роботодавця довести вину працівника у випадку притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Аналізуючи вищезазначені норми закону та розяснення Пленуму Верховного Суду України, а також, враховуючи вимоги ч.1 ст.235 КЗпП України, згідно якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тому суд вважає, що позивачка [PERSON] звільнена з роботи без законної підстави, підлягає поновленню на посаді. Відповідно, розпорядження №09-К від 23 серпня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення має бути визнано незаконним та скасовано. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі пунктів 1, 2, 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~\~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), у випадках\~\~стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15. З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України №100 від 08 лютого 1995 року, з розрахунку середньоденної заробітної плати прибиральниці [PERSON] вбачається те, що в останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи заробітна плата позивача становила в липні 2017 року 1600 грн., а в серпні 2017 року 2193,02 грн., а середбноденна заробітна плата прибиральниці [PERSON] за останні два місяці перед звільненням склала 108 гривень 37 копійок. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2017 року по 16 січня 2019 року складає 37\~821 гривня 13 копійок, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до абз.7 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст.430 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі та\~\~ присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць,\~\~підлягає негайному виконанню. Відповідно до пп.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, тому в порядку ст.141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області стягується судовий збір в дохід держави в розмірі 704 гривні 80 копійок. Згідно ч.2 ст.134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином не підлягає задоволенню заява представника позивача [PERSON] щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат на явку представника позивача до суду, оскільки перед наданням вказаної заяви не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у звязку з розглядом цивільної справи та не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тав здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: partial