Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом у якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 27.02.2002 року є власником 1/3 вказаної квартири, а відповідачі, хоча в ній зареєстровані, однак з квітня 2015 року там не проживають, жодних речей не зберігають, а також не несуть витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг. При цьому, відповідачі не бажають у добровільному порядку припинити реєстрацію місця свого проживання у даному будинку, а їх поточне місце проживання невідоме, що порушує права позивача як власника. Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі, її учасників повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації Ватутінської міської ради Черкаської області від 02.06.2021 року №№ 1324/02-21, 1325/02-21 місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тож примірники позовної заяви з додатками на ім`я відповідачів надсилались за вказаною адресою, однак поштові відправлення їм не вручено у зв`язку з їх відсутністю. Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачі повідомлялись про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області шляхом розміщення відповідних оголошень на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Ватутінського міського суду Черкаської області. Одночасно відповідачам роз`яснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] , повноваження якого підтверджено ордером від 20.04.2021 року серії ЧК № 122835, подав до суду заяву про підтримання заявлених вимог з урахуванням уточнених відомостей про відповідачів, розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 29.06.2021 року та 19.07.2021 року не з`явились, причин неявки не повідомили, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслали, клопотань від їх імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 19.07.2021 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Позивач є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва від 27.02.2002 року № 3611 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 928626, виданого 04.07.2003\~року Звенигородським виробничим підрозділом Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації. Місце проживання відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] зареєстровано в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян за вказаною адресою та довідкою Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства від 21.05.2021 року № 435, а також інформацією виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 02.06.2021 року №№ 1324/02-21, 1325/02-21, отриманої у порядку ч.ч. 6, 7 ст.\~187 ЦПК України, проте згідно змісту акту депутата Ватутінської міської ради Табачишина А.О., складеного 20.05.2021 року, вони за даною адресою не проживають з 2007 року та з 2015 року, відповідно. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом Рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні. Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі не є членами сім`ї позивача, [PERSON] з 2007 року, а [PERSON] з 2015 року не мають жодних зв`язків з даним домоволодінням, оскільки у ньому не проживають та не зберігають належні їх речі, жодних витрат, пов`язаних з його утриманням не несуть. Крім того, відсутні докази щодо наявності у відповідачів домовленості з позивачем щодо збереження за ними права користування цим житловим приміщенням. Обставин, які б свідчили про те, що позивач, як власник домоволодіння, вчиняє дії, направлені на протиправне перешкоджання відповідачам, користуватися ним, судом не встановлено. З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження наявності правових підстав на реєстрацію місця проживання відповідачів у будинку позивача, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з кожного з відповідачів у дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн., від сплати якого при подачі позову позивач звільнена на підставі п.\~9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки підстав для звільнення [PERSON] \~та [PERSON] від його сплати, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved