Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання в порядку набувальної давності права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, вул. Садова, будинок №52. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що з вересня 1993 року проживала у вищевказаному житловому будинку. Враховуючи те, що Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє будинком який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, вул. Садова, буд. 52, оскільки доглядала за будинком аби запобігти його псуванню чи руйнуванню, робила необхідні ремонтні роботи, проживала в ньому, відкрито володіла будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який належав [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити (а.с. 20). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 21, 22). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з вересня 1993 року проживала у житловому будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, вул. Садова, буд. 52. Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 05.03.2018 року №84 (а.с. 11), домоволодіння, яке розташоване за вказаною вище адресою, зі службовими спорудами та забудовами зареєстровано в погосподарській книзі №11, особовий рахунок №02-0868-3 та належить громадянці [PERSON], яка померла 01.06.1993 року. Таким чином, право власності на вищевказаний будинок належало [PERSON]. 11.10.1991 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповідала в рівних частках синам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). 01 червня 1993 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІV-ВЛ №419563 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої в тому числі входить вказаний житловий будинок. Спадщину після смерті [PERSON] ані її сини, ані будь-хто інший не приймали. 30.01.2001 року помер син [PERSON] [PERSON] [PERSON] (а.с. 8). Його син [PERSON] (а.с. 5) на будинок не претендує, проти визнання за Позивачем права власності на цей будинок не заперечує. 19.08.2008 року помер син [PERSON] [PERSON] [PERSON] (а.с. 9). Його син [PERSON] (а.с. 6) на будинок не претендує, проти визнання за Позивачем права власності на цей будинок не заперечує. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК Украни, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи те, що Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє будинком, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, вул. Садова, буд. 52, оскільки доглядала за будинком аби запобігти його псуванню чи руйнуванню, робила необхідні ремонтні роботи, проживала в ньому, відкрито володіла будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за Позивачем право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який належав [PERSON].

Outcome: approved