Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою 02.02.2015 року та просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням суду 24.09.2010 року, вона народила [INFO] сина [PERSON]. Після розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача на її утримання та утримання дитини стягнуто аліменти, які відповідач не сплачує та заборгованість станом на 30.11.2014 оку складає 28 080,69 грн. Позивач зазначала, що фактично шлюбні стосунки з відповідачем були припинені ще в січні 2009 року. Спору стосовно місця проживання дитини не має, відповідач не заперечує, що дитина буде проживати з позивачем, крім того відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Відповідач не приймає ніякої участі у додаткових витратах на дитину, медичне обслуговування та санаторно-курортне лікування. Дитина мешкає разом з позивачем, яка забезпечує гідні, комфортні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, [PERSON] відвідує дитячий садок, центр дитячого розвитку, дитячі розважальні заклади, йому вчасно проведені профілактичні щеплення та амбулаторні огляди, позивач кожного року оздоровлює дитину на морському курорті. Ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків має місце, так як він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню її загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання освіти. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, як пояснювала позивач, принижує гідність дитини, а наявність людини яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так із правової точки зору. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач також вказувала про те, що зверталася до відповідача за допомогою, однак він не бажає допомагати виховувати сина. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином (а.с.46,57), заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення не надав. 15.04.2015 року надавав заяву про перенесення судового засідання, отримав повістку про явку до суду на 24.06.2015 року, однак не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації, органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 47,50,51). Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 14.04.2009 року виданим Центрально-Міським відділом РАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.10) та актовим записом про народження дитини з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.42-44). Малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з мамою - позивачем по справі за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 06.12.2014 року виданою КП «ЖЕО №20» (а.с.12) та актом обстеження умов проживання від 20.03.2015 року, з якого вбачається, що за вказаною адресою проживає позивач з малолітнім сином [PERSON], [INFO] (а.с.48). Шлюб між сторонами, який був зареєстрований 09.08.2008 року, розірвано за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.09.2010 року, яке набрало чинності 04.10.2010 року (а.с.23). Факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини підтверджується наступними доказами. Як вбачається з характеристиками [PERSON] та сім'ї [PERSON] виданих завідувачем КДВЗ № 160 вихованням сина займається мати, а батько дитини з дитячого садка сина жодного разу не забирав, не займається його вихованням, не надає матеріальної допомоги, не приймає участь у ремонтних роботах в групі, не цікавиться здоров'ям дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток (а.с.18-19). Згідно до довідки від 20.03.2015 року виданої лікарем амбулаторії № 7, про здоров'я малолітнього [PERSON] турбується лише мама, батько до лікаря з дитиною жодного разу не звертався (а.с.63). Вище вказані обставини знайшли своє підтвердження і в акті від 03.12.2014 року ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» з місця проживання позивача, з якого видно, що дійсно вихованням [PERSON] займається лише мати, батько з сім'єю не проживає, у вихованні сина участі не приймає (а.с.20). Матеріальним забезпеченням [PERSON] займається мати, що вбачається з рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.06.2009 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти та рішення від 17.06.2009 року про стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення сином трьох років, які як вбачається із довідок про заборгованість Центрально-Міського відділу ДВС Криворізького МУЮ останній не сплачує, заборгованість станом на 30.11.2014 року складає 18 054,44 грн. (а.с.26-27). Крім того, 18.03.2015 року до ЄРДР відносно відповідача внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України (а.с.64). Допитані в якості свідків в судовому засідання [PERSON], [PERSON], [PERSON], сусіди позивача та [PERSON] мати позивача, кожен окремо підтвердили факти викладені в позовній заяві, пояснювали, що дійсно вихованням дитини займається лише мати, батько від дитини відмовився, з пологового будинку не забирав, вихованням та матеріальним забезпеченням не займається, життям сина не цікавиться. Поданням №2 від 27.03.2015 року органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскілки батько участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, з самого народження сина повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків (а.с.52) [PERSON] працює в КПТМ «Криворіжтепломережа», має постійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, має у власності трикімнатну квартиру, в якій і проживає з сином, не судима (а.с.14-16,28,67). Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно зі ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо всіх своїх дітей або когось із них. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Ч. 1 ст. 151 Сімейного Кодексу передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 p., записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 p., вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме він не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, що підтверджується вищезазначеними доказами, то суд вважає за необхідне, в інтересах дитини позбавити [PERSON], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved