Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] (який в процесі судового розгляду уточнила) про виділення\~ долі померлого\~ із загальної власності\~ подружжя,\~ встановлення фактів визнання спадковим майном,\~ прийняття спадщини, визнання права\~ власності\~ на спадкове майно\~ та\~ розділ\~ спадкового\~ майна. В обгрунтування вимог позовної заяви зазначає, що 06 січня 2015 року помер її батько - [PERSON] На момент смерті її батько проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] з відповідачем [PERSON] з якою перебував у шлюбі. За час спільного подружнього життя з [PERSON] відповідач придбала двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. З огляду на вищевикладене, у відповідності до ч. 3 ст. 60 СК України, позивач стверджує, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а вона як спадкоємець за законом після смері батька успадкувала 1/4 частку вказаної квартири. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON], її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях. Третя особа у судове засіданні не з'явилася, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача, відповідача та її представника, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 січня 2015 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №396983 від 09.01.2015 року. Той факт, що померлий є батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторно 27.08.2002 року (а.с. 7), та свідоцтвом про одруження від 06.05.2015 року серії CS-V № 1240500, з якого вбачається, що 01.12.1990 року позивач одружилася з [PERSON] і присвоїла прізвище чоловіка (а.с. 8-9). На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. За зазначеною адресою він проживав разом із своєю дружиною [PERSON], з якою перебував в шлюбі з 10.02.2009 року. Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 31.05.2013 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч. 3 вказаної статті встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, із документів, наданих відповідачем до суду, вбачається, що 13.02.1995 року між ЖБК «Дністровець-2», ДП ПМК-71 та КП «Мехколона-26» був укладений договір про будівництво житлового будинку по вул. Перемоги, 20 (а.с. 47). 03.03.1995 року між КП «Мехколонна-26» та відповідачем по справі [PERSON] (після одруження [PERSON]) був укладений договір про дольову участь в будівництві двокімнатної квартири в житловому будинку по вул. Перемоги, 20 (а.с. 48). КП «Молоко» в якості безвідсоткової суди на придбання квартири виділило гр. [PERSON] грошові кошти в сумі 490 000000 крб. (а.с. 49). [PERSON] перерахувала особисто за поверховість 35000000 крб. на розрахунковий рахунок КП «Мехколонна-26» (а.с.50). В період з 03.03.1995 року по 31.01.1997 року громадянка [PERSON] повністю розрахувалась з КП «Молоко» за видану суду, про що свідчить довідка № 01-12/48 (а.с. 51). В зв'язку з тим, що 3амовник будівництва будинку № 20 по вул.Перемоги ЖБК «Дністровець-2» не виконав в строк договірних зобов'язань гр.[PERSON] в 2005 році звернулася з позовом до суду. 05.04.2005 року в якості забезпечення позову [PERSON] Білгород-Дністровський міськрайсуд заборонив ЖБК «Дністровець-2» вчиняти будь-які дії з двокімнатною квартирою №8.(а.с. 52). Справа розглядалася з 2005 по 2013 рік судами різних інстанцій, остаточне рішення ухвалено Вищим Спеціалізованим Судом України від 30.05.2012 року. 01.04.2013 року Білгород-Дністровським міськрайсудом було ухвалено рішення про визнання за [PERSON] (до заміжжя [PERSON]С.) права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 53), яке стало підставою для реєстрації 31.05.2013 року права власності на вказану квартиру за відповідачем. Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Отже, з вищевикладеного вбачається, що двокімнатна квартира № 8 в житловому будинку № 20 по вул. Перемоги є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки була придбана фактично в 1995 році, тобто до шлюбу з [PERSON] (шлюб укладено 10.02.2009 року) і тому не є спільною сумісною власністю подружжя та не входить до спадкового майна померлого [PERSON] З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про необрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed