Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала про те, що вона є власником земельних ділянок: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 933 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,418 га, що розташовані за адресою: вул. Городищенська, 20 в м. Гребінка Полтавської області. 11.04.2006 року Гребінківським районним судом Полтавської області прийнято рішення, яким встановлено земельний сервітут і визнано за відповідачем право проїзду транспортом до свого будинку через присадибну ділянку, що знаходиться у користуванні позивача. У позові зазначено, що фактично відповідач використовує більшу частину земельної ділянки, ніж та, що визначена у вищевказаному рішенні. Позивач вважає, що встановлений сервітут має бути припинений, оскільки перешкоджає їй у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням, а також з підстав невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; порушення власником сервітуту умов користування сервітутом; припинення підстав його встановлення. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про припинення земельного сервітуту. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. До суду надали заперечення проти позову, оскільки у користуванні земельним сервітутом порушень не вбачають, позов вважають необґрунтованим. Треті особи у судове засідання не зявилися, надіславши до суду заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0933 га (кадастровий номер 5320810100:52:020:0003) та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0418 га (кадастровий номер 5320810100:52:020:0004) на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 049611 та серії ПЛ № 049612, виданих 19.09.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Гребінківської міської ради № 1149 від 19.12.2003 року, розташованих по вул. Городищенській, 20 в м. Гребінка Полтавської області (а.с. 7-8). Відповідач є власником житлового будинку з допоміжними господарськими побудовами № 20/1 (20а), що розташований по вул. Городищенській в м. Гребінка Полтавської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 384722, виданим 29.09.2005 року виконавчим комітетом Гребінківської міської ради Полтавської області на підставі рішення № 561 від 16.09.2005 року та витягом КП «Лубенське МБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ № 839237 (витяг № 8484374 від 29.09.2005 року, реєстраційний № 12224303, запис № 4789 у книзі 31). Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.04.2006 року, що набрало законної сили у справі № 2-24/2006, житловий будинок відповідача розташований на одній із частин земельної ділянки площею 600 кв. м., що межує з присадибною ділянкою позивача, власниці будинку по вул. Городищенська, 20 в м. Гребінка Полтавської області, в постійне користування якій виділено земельну ділянку площею 0,15 га. Присадибна ділянка біля і під будинком позивача становить площу 0,13 га, решта землі знаходиться в кінці земельної ділянки відповідача і її площа становить 0,0216 га. Внаслідок того, що господарство відповідача розташоване в кінці земельної ділянки позивача, проїзд до якої з вулиці Городищенської відсутній, відповідач позбавлена можливості добиратися до свого будинку, окрім як через земельну ділянку позивача. За таких обставин, у відповідача виникло право для встановлення земельного сервітуту. Згідно з планом-схемою (землевпорядника міської ради [PERSON]І.) під проїзд транспортом до будинку відповідача слід виділити площу впродовж земельної ділянки позивача розміром 170 кв. м. та 90 кв. м. для проїзду вздовж земельної ділянки відповідача для обслуговування позивачем земельної ділянки площею 216 кв. м., що знаходиться в кінці земельної ділянки відповідача. Таким чином, при відведенні площі під проїзд до господарства відповідача, у користуванні сторін залишаються земельні ділянки площами: у відповідача 0,06 га (під будинком і допоміжними будівлями); у позивача біля будинку 0,13 га і 0,0216 га, що розташовані в кінці земельної ділянки відповідача (всього 0,1516 га). На підставі викладеного Гребінківським районним судом у вказаному рішенні було визнано за відповідачем право проїзду транспортом до свого будинку по вул. Городищенській, 20/1 через присадибну земельну ділянку, що знаходиться в користуванні позивача, власниці житлового будинку по вул. Городищенська, 20, право дорожнього сервітуту, встановивши до кінця земельної ділянки відповідача ширину проїзду 3 (три) метри, впродовж земельних ділянок позивача та відповідача. Як вбачається з постанови державного виконавця відділу ДВС Гребінківського РУЮ Полтавської області про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2009 року, виконавчий лист № 2-24, виданий 27.04.2007 року на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.04.2006 року, було виконано у повному обсязі (встановлено межові знаки на земельній ділянці), а виконавче провадження з примусового виконання закінчено. Вимогами ст. 102 Земельного кодексу України, передбачено, що: 1. Дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. 2. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням. У позовній заяві позивач, як на основну підставу для припинення земельного сервітуту посилався на те, що сервітут перешкоджає використанню 0,002 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за її цільовим призначенням. Однак вказане твердження у судовому засіданні позивачем доведено не було, оскільки не вказано у чому саме полягає неможливість використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням. Також, одним із тверджень позивача у суді було те, що відповідач не використовує в повній мірі сервітут за призначенням, оскільки не має власного автотранспорту. Згідно з вимогами ч 2. ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до домової книги (а.с. 38-42), довідки про склад сімї (а.с. 59) та згідно показань відповідача наданих в ході судового розгляду справи, за адресою відповідача [PERSON] зареєстровані та проживають члени сімї: [PERSON] (чоловік відповідача), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (онуки), [PERSON] та [PERSON] (діти дружини сина від попереднього шлюбу), [PERSON] (син відповідача від попереднього шлюбу). В користуванні сина відповідача [PERSON] знаходиться легковий автомобіль марки ВАЗ 2108, 1987 р.в., що підтверджується довіреністю на право користування вказаним транспортним засобом (а.с. 62), технічним паспортом на автомобіль (а.с. 63), та показаннями відповідача. Вказаний автомобіль, як про це було зясовано в ході судового розгляду справи, використовується в господарстві сімї [PERSON] А тому, твердження позивача проте, що відповідач не використовує сервітут в повній мірі за призначенням з часу його встановлення і до сьогодні, оскільки не має автомобіля, а користується лише велосипедом та скутером, не знайшли в суді обєктивного підтвердження. [PERSON] того, закон не поєднує право земельного сервітуту із обовязком мати у власності певний вид транспортного засобу. Однією з підстав для припинення земельного сервітуту позивач вказала не те, що відповідач порушила умови користування сервітутом, що передбачено п. «д» ч. 1 ст. 102 Цивільного Кодексу України. У своїх показаннях [PERSON] звернула увагу суду нате, що відповідачем по земельній ділянці обтяженій сервітутом, було проведено водогін до помешкання відповідача без дозвільної документації та її дозволу. Втім, на запитання представника відповідача, адвоката [PERSON] позивач [PERSON] пояснила, що в той час, коли відповідач проводила до свого помешкання водогін, вона з нею знаходилась у добрих відносинах і дозволила проведення вказаних робіт. А відповідач [PERSON], в свою чергу пояснила, що перед проведенням водогону у 2011 році, отримала усний дозвіл у своєї сестри на його проведення, крім того, користувалася електроенергією, яку брала з дозволу сестри з її житлового будинку. Жодних претензій від дня проведення водогону і по день розгляду справи у суді, як пояснила відповідач, у позивача до неї не було. На підтвердження законності проведення водогону до свого помешкання відповідач [PERSON] надала суду робочий проект «зовнішні мережі водопостачання будинку по вул. Городищенська № 20а в м. Гребінка» (а.с. 95-114). [PERSON] того, з показань свідків [PERSON], [PERSON] (працівників БМЕУ-8, водопостачальної організації) наданих в ході судового розгляду справи вбачається, що рішення Гребінківської міської ради щодо дозволу на проведення водогону до помешкання відповідача було, на підставі нього виготовлявся робочий проект водопостачання. Втім, в архіві установи його не знайдено, такі справи зберігаються не більше 3 років. Свідок [PERSON], заступник Гребінківського міського голови суду показала, що відповідного рішення міської ради в архіві установи знайдено не було, але, роботи по проведенню водопостачання здійснюються виключно згідно з технічними умовами та на підставі рішення міської ради. На думку суду, не надання міською радою та БМЕУ-8 рішення міської ради в судове засідання щодо дозволу БМЕУ-8 на виготовлення робочого проекту на водопостачання житлового помешкання відповідача, прямо не стосується предмета спору і не є порушенням власником сервітуту (відповідачем) умов користування сервітутом. Разом з тим, в довідці наданій начальником відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Гребінківської РДА (а.с. 115) зазначено, що підїзд до земельної ділянки, виділеної для обслуговування житлового будинку [PERSON] може здійснюватися виключно з вул. Городищенської згідно генерального плану м. Гребінка. Як наслідок, твердження позивача про можливість встановлення сервітуту з іншої вулиці чи у інший спосіб є необґрунтованим і не підтвердженим належними та допустимими доказами. Також, твердження позивача про зловживання відповідачем своїми правами, про постійні приниження та знущання над позивачем з підстав встановлення земельного сервітуту ніякими доказами в ході судового розгляду справи підтверджено не було. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed