Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 березня 2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського району управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 26. Мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, темпераменти, погляди на життя, у зв'язку з чим виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів. Позивачка вважає, що подальше збереження сім'ї з відповідачем є неможливим і не відповідає її інтересам. Спір про щодо стягнення аліментів відсутній, а спільно нажите майно сторони будуть ділити в добровільному порядку. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір'ю. Позивач [PERSON] у судове засідання 21 червня 2016 року не з'явилися, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с.18). Відповідач [PERSON] у судове засідання 21 червня 2016 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 березня 2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 26 (а.с.5), в період якого у них народилася спільна дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обов'язки із ведення спільного господарства, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені, спільне господарство не ведуть. Спір про місце проживання дитини на час розгляду справи відсутній, дитина проживатиме з матір'ю, аліменти стягувати позивачка не бажає, а спільно нажите майно сторони бажають поділити в добровільному порядку. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved