Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить надати тимчасовий дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] за кордон України до Польщі та/або країн Шенгенської угоди з 20.12.2018 року по 20.02.2019 року без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. В своєму позові зі змінами від 22.06.2018 року [PERSON] вказала, що має спільну з відповідачем дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з її матір'ю. Позивач на даний час перебуває в Республіці Польща, та має намір вивезти доньку на відпочинок до Польщі, проти чого відповідач заперечує, тому вона звернулася до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, проте її представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність позивача та її представника та прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час дату та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився не повідомивши про причини неявки та не надіславши клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин, або без повідомлення причин неявки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відзив на позовну заяву позивача відповідачем у встановлений судом строк не подавався, а тому відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2015 року. Сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва її про народження [NUMBER] (а.с.8). Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 зі змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Ст. 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом право та інтересів дитини. Ст. 10 Конвенції про права дитини передбачається право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон без згоди батька в період з 20.12.2018 року по 20.02.2019 року.

Outcome: approved