Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Садівниче товариство «ГОРИЗОНТ» про визнання правочину неукладеним і повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння, де просила суд винести рішення, яким визнати неукладеним попередній договір від 16.04.2007 р. між [PERSON] і [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт»; зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт»; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] оригінал Державного [PERSON] про право приватної власності на землю, серія ДП ДН № 033712. У ході розгляду позивач уточнила свої позовні вимоги, та у судовому засіданні позивач разом з представником підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд визнати неукладеним попередній договір від 16.04.2007 р. між [PERSON] і [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт»; зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт»; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] оригінал Державного [PERSON] про право приватної власності на землю, серія ДП ДН №033712; судові витрати покласти на [PERSON]. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову відмовити у звязку з його необґрунтованістю. Представник Садівничого товариства «ГОРИЗОНТ» у судовому засіданні просив суд винести рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Суд вислухавши у судовому засіданні думку сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вислухавши пояснення свідків, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання правочину недійсним (ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ст. 66 ЦПК України). Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до п.\~27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009\~р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції\~в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так, позивач та її представник у судовому засіданні стверджують, що позивачка, [PERSON], як член Садівничого товариства «Горизонт» є власником земельної ділянки №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується [PERSON] про право приватної власності на землю, серія ДП ДН № 033712, виданим Підгороднянською міською радою 23 липня 1998 р. (а.с. 7). Однак, згідно листа Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за вих. №882 від 27.05.2016 року (а.с. 73), відповідно до інформації, яка наявна у міській раді [PERSON] про право приватної власності на землю, серія ДП ДН № 033712, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4260 від 23.07.1998 року у Підгородненській міській раді відсутній. Крім того, відповідно до листа голови Садівничого товариства «ГОРИЗОНТ» №27 від 19.11.2015 року (а.с. 13) у вказаному садовому товаристві не має інформації про членство позивача у даному товаристві та позивач не є членом Садівничого товариства «ГОРИЗОНТ». Земельна ділянка №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області знаходиться на обліку і у фактичному користуванні [PERSON] Крім того, садовому товариству «Горизонт» земельна ділянка площею 18.1 га надана в постійне користування відповідно до рішення Підгородненської міської Ради народних депутатів від 3 березня 1995 року № 3 сесії XXII скликання, що підтверджується [PERSON] актом на право постійного користування землею, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 767 (а.с. 74). Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що згідно ксерокопії державного акту (а.с. 7) земельна ділянка без номера і адреси площею 0,067 га передається [PERSON] на підставі рішення 17 сесії XXI скликання Підгородненської міської Ради народних депутатів від 4 квітня 1994 року. Аналізом вказаних вище документів, можна дійти висновку, що приватизувати в 1994 році земельну ділянку за рахунок земель СТ «Горизонт» [PERSON] не могла, оскільки самому садовому товариству земельна ділянка була виділена в постійне користування лише в 1995 році. Таким чином, стосовно заявлених позовних вимог про витребування земельної ділянки [PERSON] не є належним позивачем у справі, оскільки остання не є членом садівничого товариства «Горизонт» та власником земельної ділянки №132. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою, тому позовні вимоги позивача у частині визнання неукладеним попереднього договору від 16.04.2007 р. між [PERSON] і [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки №132 площею 0,067 га, розташованої за адресою: с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт» задоволенню не підлягають. Також суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у частині зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, серія ДП ДН № 033712, оскільки позивач [PERSON] оригінал вказаного акту [PERSON] не передавала. Позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] звільнити земельну ділянку №132 площею 0,067 га, розташовану за адресою: с. Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт», заявлені на підставі ст. 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння» не підлягають задоволенню, оскільки у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або говором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Окрім того, відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено у судовому засіданні земельна ділянка №132 площею 0,10 га на території Садівничого товариства «Горизонт» знаходиться у постійному користуванні [PERSON] відповідно до положень пунктів 7.5 Статуту Садівничого товариства «Горизонт», оскільки була додатково виділена їй члену товариства рішенням правління на початку червня 2007 року як вільна земельна ділянка. Вказане рішення правління в послідуючому було затверджено загальними зборами товариства, які проводились в кінці червня 2007 року, на підтвердження чого [PERSON] видана відповідна довідка та внесені ці дані в книжку члена товариства. На підставі зазначених документів земельній ділянці №132 площею 0,1 га присвоєно кадастровий номер 1221411000:01:11060424, що підтверджується Інформаційною довідкою Державного земельного кадастру (а.с. 89). Згідно облікових даних товариства [PERSON] і на сьогоднішній день є членом товариства і в її фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка № 132 площею 0,10 га. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України загальний строк для захисту права особи, яка вважає своє право порушеним, встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від коли особа довідалась або могла довідатись про порушення своїх прав. Як пояснила представник відповідача [PERSON] з позовом про зобов'язання звільнити земельну ділянку № 132 площею 0,067 га, розташовану за адресою: с. Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, територія Садівничого товариства «Горизонт», позивач [PERSON] звернулася 26 січня 2016 року (а. с. 3-5), тобто через вісім з половиною років після того, як [PERSON] земельна ділянка №132 площею 0,10 га була передана у користування правлінням та загальними зборами товариства, тобто з пропущенням встановленого трирічного строку позовної давності. Як пояснив представник [PERSON] у судовому засіданні, про прийняття вказаного рішення [PERSON] було відомо з 2007 року, оскільки з літа 2007 року і по сьогоднішній день передана [PERSON] в передбаченому законом порядку земельна ділянка знаходиться в фактичному користуванні останньої, [PERSON] сплачує за користування нею всі передбачені платежі. На протязі всього цього часу [PERSON] відкрито користується вказаною земельною ділянкою, обробляє її, підтримувала в належному стані. Ніяких претензій до [PERSON] щодо повернення земельної ділянки позивач [PERSON] до звернення до суду, тобто на протязі 8 років не заявляла. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Згідно положень частини 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, суд відмовляє у задоволенні позову позивачу у звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю, а тому в даному випадку відмовляти позивачу у задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності не є доцільним. Разом з тим, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, оскільки на думку суду, в даному випадку, доказування позову здійснюється на підставі наданих суду письмових доказів та пояснення свідків не є вагомим аргаментом у прийняте судом рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, то судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed