Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] . Таким, що втратив право користування житлом - житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі продажу від 08.06.1990 року, зареєстрованому у Реєстрі за № 113, власником будинку [ADDRESS] , є позивач. В даному будинку також зареєстрований син позивача - [PERSON] , що є відповідачем по справі. Відповідач фактично не проживає у будинку більше року, його речі відсутні. Він будинком не користується, наміру вселятися не має, за комунальні послуги не сплачує. У зв`язку з реєстрацією відповідача у будинку позивач не має можливості в повній мірі розпоряджатися своїм майном, зокрема оформити житлову субсидію. Позивач у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 25 травня 2020 року від позивача надійшла заява про розгляд зазначеної вище позовної заяви без її участі. Також позивач зазначає, що позовні вимоги вона підтримує та просить задовольнити. Проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, відзиву, заяв і клопотань від нього не надходило. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 8 червня 1990 року [PERSON] придбала у [PERSON] Ѕ частину жилого будинку [ADDRESS] , а отже [PERSON] - є власником зазначеного будинку, що також підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Олександрійським міжміським БТІ від 12.07.1991, реєстраційний номер № 1056/7. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності на зазначений будинок відсутні. Згідно довідки № 3365 від 08.11.2019 року, виданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично без реєстрації проживає в [ADDRESS] . Згідно Акту-обстеження № 3366 від 08.11.2019 року, складеного секретарем селищної ради Гейко В.А., інспектором-паспортистом Петриченка О.О. , головного спеціаліста селищної ради Чирук В.А. , у присутності свідка [PERSON] , при обстеженні виявлено, що в будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останній за вищевказаною адресою зареєстрований з 13.04.2006 року, але фактично у вказаному будинку за місцем реєстрації не проживає з 2007 року, а фактично проживає без реєстрації в будинку [ADDRESS] . Особистих речей [PERSON] в будинку [ADDRESS] не виявлено. Реєстрація [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] також підтверджується відповіддю на запит суду про встановлення зареєстрованого місця проживання від 13.04.2020 року, наданою Новопразькою селещною радою Олександрійського району Кіровоградська область. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права і з урахуванням вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, а також те, що відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що він не проживає у зазначеному будинку або відсутній у ньому з поважних причин, або за ним відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування спірним будинком. Тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved