Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 4,20 га ріллі, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , згідно схеми поділу КСП ім. Б. Хмельницького Олександрівського району, після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належний останньому житловий будинок та земельну ділянку № [NUMBER] площею 4,2 га ріллі, яка належала [PERSON] на підставі Сертифіката на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , згідно схеми поділу КСП ім. Б. Хмельницького Олександрівського району. [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалося та взагалі все те що їй належатиме на день смерті заповіла [PERSON] . Вона є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка. Звернувшись до нотаріуса, їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) їй відмовлено, оскільки спадкодавець [PERSON] не оформив свої спадкові права. Ухвалою від 13.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 30-31). Ухвалою від 17.02.2020 витребувано з Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області належно завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 41-42). Позивач у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 39). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнав повністю (а.с. 38, 46). Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи клопотання представника відповідача про те, що не заперечують проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому засіданні, за наслідками чого винести рішення про часткове задоволення позовних вимог. У підготовчому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] (а.с. 14, 17). Згідно заповіту від 04.04.1994, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно листа Відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.12.2018 № 50/131-18 відповідно до Даних Державного земельного кадастру станом до 01.01.2013 державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вищеверещаківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області не виготовлявся та не реєструвався. Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Б. Хмельницького на території Вищеверещаківської сільської ради за № 259 від 07.02.2000 отриманий власником. За [PERSON] власницею сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , згідно схеми поділу КСП ім. Б. Хмельницького Олександрівського району обліковувалась земельна ділянка за № 61 площею 4,20 га ріллі. (а.с. 15). Згідно довідки, виданої Вищеверещаківською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Любомирка Олександрівського району Кіровоградської області з 1960 по день смерті - [INFO] . Разом з нею проживав син [PERSON] з 2000 по 2004. Від її імені сільською радою посвідчений заповіт № 20 від 01.04.1994 (а.с. 20). Згідно копії трудової книжки від 24.07.1973 [PERSON] 28.09.2002 прийнятий на роботу сторожем тракторної бригади СТОВ ім. Б. Хмельницького; 10.02.2003 - переведений на посаду електрика; 12.05.2003 - звільнений з роботи (а.с. 39 на звороті). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті [PERSON] проживав з останньою. Таким чином, [PERSON] є належним спадкоємцем за заповітом на майно після смерті [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , який являється чоловіком позивача [PERSON] (а.с. 7, 10). З матеріалів спадкової справи № 174/2016 встановлено, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , звернулася його дружина [PERSON] . На підставі поданої заяви, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-55 від 01.03.2019 на майно [PERSON] , а саме: на житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Крім того, встановлено, що інші спадкоємці [PERSON] , а саме його син [PERSON] та донька [PERSON] , відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 9, 47-53). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2019, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки [PERSON] не була прийнята спадщина (а.с. 18 на звороті). При вирішенні відносин щодо спадкування майна після смерті [PERSON] , суд вважає за необхідне керуватися главою 87 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , який, як судом, є належним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] . Позивач вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Оформити право власності через нотаріальну контору позивач не має можливості, так як її чоловік належним чином не оформив своїх прав на спадкове майно. Отже, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Разом з тим, позивач просить визнати право власності на земельну частку (пай), згідно сертифікату. Норми цивільного законодавства передбачають, що спадкоємець успадковує майно або право на нього. Пунктом 17 розділу 10 «Перехідних положень» ЗК України передбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при реалізації вимоги на відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до законодавства сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток в натурі та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 11 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У даному випадку, як встановлено вищевикладеним, земельна частка (пай) в натурі не виділена, а тому за позивачем необхідно визнати у порядку спадкування право на земельну частку (пай), згідно сертифікату, а не право власності, як того вимагає позивач. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно п. 17 «Перехідних положень» ЗК України, сертифікати на право володіння земельною часткою (паєм) вважаються правовстановлюючими документами при пред`явленні вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, позивач, у разі визнання права на земельну частку (пай), згідно сертифікату, матиме можливість отримати земельну ділянку.

Outcome: partial