Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02 листопада 1971 року вона вступила у шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02 листопада 1971 року, актовий запис №32. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки із ведення спільного господарства. Постійні суперечки, що виникали між ними, ображали її гідність і честь. Позивач зазначає, що останні роки відповідач досить агресивно веде себе по відношенню до неї, погрожує її вбити та спалити спільно придбане майно, обзиває її нецензурними словами. Така поведінка відповідача робить їхнє спільне життя нестерпним. Фактично шлюбні відносини припинені з 11 квітня 2016 року та втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. А вона, з метою збереження свого життя та здоров'я змушена проживати окремо від чоловіка у своєї доньки. Позивач вважає, що збереження сім'ї з відповідачем є неможливим і не відповідає її інтересам. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] (а.с.5,6), у судове засідання 07 червня 2016 року не з'явилися, заявами просили розглянути справу за їх відсутності, позов підтримали у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.19,20). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином згідно поштового повідомлення про вручення судової повістки (а.с.17), в судове засідання 07 червня 2016 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 листопада 1971 року, який зареєстровано Новомар'ївським сільським бюро записів актів громадського стану Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №32(а.с.8). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки із ведення спільного господарства, а також через те, що відповідач вчиняв сварки, ображав позивачку та погрожував їй, що призвело до втрати почуттів між ними та припинення сімейно-шлюбних стосунків, проживають окремо. Вказані причини призвели до втрати почуттів між ними, сімейно-шлюбні відносини між сторонами були припинені з квітня 2016 року. Судом було встановлено, що на час розгляду справи неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають, спір про розподіл майна буде вирішуватися за окремим позовом, а відповідач не надає своєї згоди для розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися з позовом про розірвання шлюбу до суду. Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved