Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що укладений між нею та відповідачем договір купівлі-продажу та поставки №ВЄ-590 від 18.04.2014 року з вини відповідача, на момент звернення до суду не виконаний, вважає за можливе розірвати його в судовому порядку та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які були перераховані позивачем на виконання умов вищенаведеного договору в розмірі 1143,00 грн., неустойку згідно договору у розмірі 70,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомила і від неї не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим, згідно з ухвалою Знам'янського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року розгляд цивільної справи проводився заочно. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримує позовні вимоги позивача в повному обсязі, просить розглядати справу за своєї відсутності. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу та поставки товару №ВЄ-590 відповідно до п.1.1, 1.2 якого, відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачу у власність виготовлені металопластикові вироби, а позивач повинен прийняти та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 3.2 вказаного договору визначено, що відповідач зобов'язується виконати своє зобов'язання протягом 30 календарних днів з моменту надходження авансового платежу. Про перерахування коштів зазначено в договорі словом «оплачено», останню суму коштів в сумі 1000 гривень позивач повинна була сплатити при поставці вікон на її адресу. Станом на 21 липня 2014 року відповідач не виконала взятих на себе умовами договору купівлі - продажу та поставки №ВЄ-590 від 18.04.2014 року зобов'язань, а внесеної позивачем передоплати не повернула. 18.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі продажу та поставки №ВЄ-590 відповідно до умов п.1.1 якого, відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачу у власність виготовлені металопластикові вироби, а позивач повинен прийняти та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених договором. Пунктом 3.2 вказаного договору визначено, що відповідач зобов'язується виконати своє зобов'язання протягом 30 календарних днів з моменту надходження авансового платежу. З урахуванням п.3.2. договору №ВЄ-590 кінцевим строком виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань було 18.05.2014 року, але відповідач взятого зобов'язання на момент розгляду справи так і не виконала. Відповідно до п.4.2 договору купівлі - продажу та поставки №ВЄ-590 у випадку порушення відповідачем передбачених договором строків поставки товару остання повинна виплатити позивачу неустойку у розмірі 0,1 % від загальної вартості непоставленого товару за кожен робочий день прострочення виконання зобов'язання. Неустойка відповідачем в добровільному порядку сплачена не була. З метою захисту своїх прав як споживача позивач звернулась за допомогою вирішення даного питання до виконавчого комітету Знам'янської міської ради та до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, однак їй було рекомендовано звернутись до суду. Станом на 21.07.2014 року відповідач не виконала свого зобов'язання, продукцію не поставила, коштів не повернула. Відповідно до 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). У відповідності до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Статтею 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За таких обставин враховуючи те, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору від 18.04.2014 року та №ВЄ-590, то такий договір підлягає розірванню в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог в частині розірвання договору купівлі - продажу та поставки №ВЄ-590 від 18.04.2014 року. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Як було встановлено судом, за всіма укладеними між позивачем та відповідачем договорами, позивач сплатила передоплату в загальному розмірі 1143,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки згідно договору у розмірі 70,68 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то в цій частині суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.2 Постанови ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. З приписів Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка небезпечна для життя і здоров'я людей. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач, як споживач звільнений від сплати судового збору, його розмір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial