Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала в с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області. За життя остання склала заповіт 12 березня 2008 року, яким заповіла позивачеві земельну ділянку, розташовану на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (державний акт на право приватної власності на землю І-КР №007443). Про вказаний заповіт позивач не знала, хоча постійно доглядала спадкодавця та здійснила її поховання. Про існування заповіту дізналася лише нещодавно, перекладаючи речі померлої та передивляючись документи, яка остання передала позивачеві до дня смерті. При зверненні до нотаріуса виявилося, що позивач пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, та є такою, що спадщину не прийняла. Вважає причину пропуску поважною. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься його заява, відповідно до якої він не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд розглядати справу без участі представника. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 007443, [PERSON] належала земельна ділянка № [NUMBER] площею 3,10 гектарів, розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. 12 березня 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла свою земельну ділянку [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений секретарем Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області Котляровою Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 72. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області [PERSON] з 1991 року по день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , одна. Згідно роз`яснення завідувача Знам`янської районної державної нотаріальної контори Скуміна Л.В. вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті спадкодавця, та рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно із статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. ВСУ в Постанові від 6 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, тому необізнаність про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку. Висновок про те, що необізнаність спадкоємця\~про наявність\~заповіту є\~поважною причиною\~для встановлення\~додаткового строку\~для прийняття\~спадщини також\~викладена в постанові ВСУ у справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017, ухвалі ВССУ від 01.02.2017 у справі № 306/27/15-ц). Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, який діє для України з 11 вересня 1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач пов`язаний зі спадкодавцем кровним спорідненням. Усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Враховуючи вищевикладене те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, позивач на день смерті спадкодавця не знав про існування заповіту на його ім`я, строк на прийняття спадщини позивачем порушений з причин, які суд визнає поважними, суд вважає за можливе визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .

Outcome: approved