Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 28.12.2007 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітній дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Мотивує заяву тим, що останні роки сторони не можуть порозумітися, проживати разом, виконувати сімейні обов'язки та вирішувати поточні проблеми. Зазначила, що вони з чоловіком постійно сперечаються та принижують один одного, часто виникають сварки та скандали в присутності дітей, що на думку позивачки, може в подальшому істотно вплинути на психіку дітей. Також вказала, що чоловік не бере участі у вихованні дітей, не забезпечує сім'ю матеріально. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим. Просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. на кожного до досягнення повноліття кожної дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Тому суд вважає можливим слухати справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28.12.2007 року сторони зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис за №3098 (а.с.7). Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №2023 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1250 (а.с.8-9). Діти проживають разом з матір'ю і знаходяться на її утриманні, про що зазначила позивачка в позові. Також позивачка вказала, що отримує заробітну плату в розмірі 3 300 грн., якої недостатньо для належного забезпечення і утримання неповнолітніх дітей, а відповідач не має постійного заробітку, останні роки він неодноразово змінював місце роботи, в результаті чого отримував нерегулярні та неофіційні доходи. Також позивач в позовній заяві звернула увагу на те, що відповідач не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Відповідачем доказів протилежного суду не надано. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки позивач та відповідач тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, між ними часто виникають сварки, свідками яких часто стають неповнолітні діти, а отже на думку суду, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін та інтересам їх неповнолітніх дітей, сім'я сторін розпалась і не може бути поновлена міцною і здоровою. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, інших доказів сторонами не надано, тому шлюб сторін може бути розірваним. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання кожної дитини в розмірі по 3 000 гривень. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, з нього підлягають стягненню аліменти на їх утримання за рішенням суду. Відповідач не надав суду доказів того, що він має постійний дохід, а тому суд вважає, що є підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду доказів щодо незадовільного стану його здоров'я, наявності в нього інших дітей та утриманців, тяжкого матеріального становища. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 гривень на двох дітей. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112, 115, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved