Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про розірвання договору поставки № 1208 від 05 лютого 2019 року та стягнення з відповідача коштів, сплачених у якості виконання умов договору поставки в розмірі 101 280 гривень, мотивуючи вимоги наступним. 5 лютого 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредо Агро Мікс» в особі директора Бенеди Валентина Валерійовича, було укладено договір поставки №1208 відповідно до якого відповідач зобов`язався надати позивачу продукцію виробничо-технічного призначення, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар у зазначені в договорі строки. Відповідно до договору поставки №1208 від 05.02.2019 року відповідач зобов`язаний відвантажити товар не пізніше 10 робочого дня з дати зарахування грошових коштів. 5 лютого 2019 року було укладено Специфікацію №1 до Договору поставки №1208 від 05.02.2019 року відповідно до якої чітко зазначено товар, який відповідач зобов`язаний поставити позивачу із зазначенням ціни, належної до сплати позивачем. 5 лютого 2019 року відповідач надав позивачу Рахунок-фактури МРФ-00002288 відповідно до якого зазначені повні реквізити, на які позивач має перерахувати вказані кошти на сплату товару у якості виконання зобов`язань відповідно зі своєї сторони Відповідно до квитанції №1D05D1451E від 08.02.2019 року позивач перерахувала кошти у сумі 101280 грн. на реквізити, що були передбачені Розрахунком-фактурою від 05.02.2019 року з чітким зазначенням призначення платежу. Відповідно до договору, договір вважається укладеним з моменту свого підписання. Зобов`язання позивач зі своєї сторони виконав у повному обсязі, натомість відповідач на теперішній час не поставив товар у належні строки та у зазначене місце. Відповідач припинив усілякі комунікації із позивачем, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до відділу поліції за фактом шахрайства. Слід зазначити, що 22.02.2019 року позивач надіслала TOB «Кредо Агро Мікс» претензію, в якій зазначила свої вимоги та наполягала на виконанні умов договору Копії претензій та докази відправлення містяться у додатках до позовної заяви. 25.02.2019 року лист було отримано відповідачем особисто, про що свідчить повідомлення про вручення листа, але жодних дій відповідачем не було вчинено. В зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Сторона позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилась про розгляд справи повідомлялась. За таких підстав, суд виносить рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши сторону позивача, дослідивши письмові докази по справі такі як: копію виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.9-10); копію рахунку-фактури МРФ-00002288 від 05.02.2019року (а.с.11); копію квитанції 1D05D1451E від 08.02.2019 року (а.с.12); копію договору поставки №1208 від 05.02.2019 року (а.с.13-14); копію специфікації №1 до договору поставки №1208 від 05.02.2019року (а.с.15); копію заяви до відділу поліції (а.с.16); копію повідомлення про вручення (а.с.18); копію доказів відправлення претензій (а.с.19); копію претензії від 22.02.2019 року (а.с.20-22); копію претензії від 22.02.2019року (а.с.23-25), суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в договірних відносинах, між ними був укладений договір поставки № 1208 від 05 лютого 2019 року відповідно до якого відповідач зобов`язався надати позивачу продукцію виробничо-технічного призначення, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар у зазначені в договорі строки. Відповідно до договору поставки №1208 від 05.02.2019 року, відповідач зобов`язаний відвантажити товар не пізніше 10 робочого дня з дати зарахування грошових коштів. Відповідно до квитанції №1D05D1451E від 08.02.2019 року позивач [PERSON] перерахувала кошти у сумі 101280 грн. на реквізити відповідача, що були передбачені Розрахунком-фактурою від 05.02.2019 року з чітким зазначенням призначення платежу. Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст..610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. З огляду на викладене вбачається, що відповідачем дійсно порушені істотні умови договору, а саме не поставлено товар передбачений договором поставки. Дані обставини є підставою в силу ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, для розірвання договору на вимогу позивача. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо виконання умов договору поставки № 1208 від 05 лютого 2019 року, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами. Відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань відповідно до умов Договору, грубо порушив істотні умови договору, в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язань. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем виконано усі вимоги договору, який було укладено між сторонами. Відповідач суду відзив не надав, що вказує на те, що ним не підтверджено виконання умов договору чи неможливість виконання умов договору. Отже, позивачем доведено законність та обґрунтованість вимог, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог.

Outcome: approved