Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також на територію, непідконтрольну українській владі, без згоди батька. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22.08.2009 р. по 24.04.2017 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина на даний час мешкає з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач участі у вихованні дитини не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Отримати добровільну згоду батька не має можливості, оскільки він на зв`язок не виходить. Тому, просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон України в будь-яку країну світу та на тимчасово непідконтрольну Україні територію Донецької та Луганської областей, Автономну Республіку Крим у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцяти років від дня набрання рішенням суду законної сили. 07.05.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 23.05.2019 р. позивач уточнила позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу батька в період часу з 01.07.2019 р. по 30.06.2020 р. Позивач надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22.08.2009 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.04.2017 р. шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.12.2009 року [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 885. Сторони мешкають окремо, згідно довідки № 747 від 28.09.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, згоду відповідача з позовом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд та в`їзд дитини за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію, відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, тому задовольняє позов.

Outcome: approved