Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що знаходилася з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 1990 року по 15 листопада 2005 року. 17 квітня 2007 року рішенням Торезького міського суду Донецької області з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/12 частини його заробітку. 09 грудня 2011 року позивач звернулася до відділу Державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення. У січні 2011 року позивач отримала аліменти у розмірі 2087 грн. 20 коп., у лютому - 2087 грн. 20 коп. 17 лютого 2012 року позивач повернула відповідачу аліменти у сумі 2078 грн., 03 березня 2012 року - 1695 грн., всього 3773 грн., що підтверджується розписками, оскільки відповідач своїми погрозами, що працівники державної виконавчої служби будуть нести відповідальність за надмірно стягнуті з нього аліменти. Пізніше нею було з'ясовано, що сума, яку вона повернула відповідачу, не є надмірно сплаченими аліментами, вона отримала її на законних підставах. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути аліменти в розмірі 3773 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що помилково повернула відповідачу отримані аліменти як надмірно сплачені. Пізніше з»ясувала, що повернуті кошти належать їй на законних підставах, відповідач не бажає повернути ці кошти у добровільному порядку. Просила суд позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач добровільно повернула йому грошові кошти, і підстав для їх повернення немає. Просив суд у позові відмовити. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 17 квітня 2007 року по справі № 2-1088/07 позов [PERSON] задоволений частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі по 1/12 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 березня 2007 року і до зміни матеріального або сімейного стану (а.с.4-4зв.). Згідно довідки Пенсійного фонду України в м. Торезі Донецької області за № 393/05 від 16 січня 2014 року позивач отримувала аліменти з пенсіонера [PERSON], зокрема, у січні 2012 року в сумі 2087,20 грн., у лютому 2012 року - 2087,20 грн. (а.с.9). 17 лютого та 03 березня 2012 року відповідач написав розписки про отримання від позивача відповідно суму у розмірі 2078,00 грн. та 1695,00 грн., як «надмірно сплачені аліменти» за січень та лютий 2012 року (а.с.5,6). Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року по цивільній справі №246/386/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманої суми, моральної шкоди - у задоволенні останнього відмовлено, з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав (а.с.19-21). Як вбачається зі змісту позову його проблемним питанням є добровільно повернуті відповідачу грошові кошти, сплачені ним як аліменти за виконавчим листом на підставі рішення суду. У даному випадку [PERSON], просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3773 грн., при цьому посилається на наведені вище обставини та зазначає правовою підставою задоволення позову ст. ст.75, 76, 77, 80, 81 Сімейного Кодексу України. Однак, за рішенням суду від 17 квітня 2007 року на користь позивача на її утримання стягнуто аліменти з відповідача у розмірі по 1/12 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Суму грошей, яку просить стягнути [PERSON] з відповідача є сумою, яку вона отримала у зв'язку зі сплатою ним аліментів за вказаним рішенням суду, проте помилково повернуло їх [PERSON], як надмірно сплачені аліменти. Тобто, з відповідача на користь позивача проводиться стягнення аліментів у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Отже, у разі наявності підстав, для перерахунку надмірно сплачених аліментів, такий повинен бути здійснений державним виконавцем у встановленому законом порядку, а не самостійно сторонами виконавчого провадження. Водночас, чинним законодавством не передбачено повторне стягнення суми аліментів, які були стягнути раніше за рішенням суду, а тому вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі 3773 грн на підставі ст. ст.75, 76, 77, 80, 81 Сімейного Кодексу України у даному випадку є необґрунтованою та безпідставною. У судовому засіданні позивачкою зазначено, що діями відповідача завдано їй матеріальної та моральної шкоди (збитки), то суд зазначає, що така шкода (збитки) стягується з винної особи відповідно до Цивільного кодексу України, у належний обраний спосіб захисту, передбачений ст. 16 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем не доведено підстав, для призначення аліментів у розумінні положень, визначених ст.ст. 75, 80 Сімейного кодексу України, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконано вимоги ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки при розгляді справи. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] аліментів у розмірі 3773 грн. не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed