Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою 20.08.2018, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 18.07.1981 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 760. Вказувала, що вони з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. На даний час спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки між ними фактично відсутні. Причиною розпаду сім`ї вказувала відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Вважала, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе, розлучення є єдиним виходом для них з відповідачем побудувати нормальне бачення про сім`ю. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач приймала участь у розгляді справи через представника (а.с.10), який в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 25). Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, відзиву не надав, однак до початку розгляду справи по суті, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував (а.с. 26). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.1981 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 760 (а.с. 9). Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище «Ястреб» на «Дорнер» (а.с. 9). Від вказано шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, про що вказувала у позові позивач та не заперечив відповідач. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи вище викладене, приймаючи до уваги те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 18.07.1981 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 760 розірвати. Оскільки позивач висловила бажання, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище «Дорнер», тому відповідно до ст. 113 СК України, суд вважає за можливе задовольнити вказану вимогу. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, згідно з вимогами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, про що подав відповідну заяву, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 352,40 грн. Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених ним при подачі позову (а.с.1), що складає 352,40 грн.

Outcome: approved