Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок на вул. Св. Володимира, 52/1 у м. Червонограді Львівської області. Останній їй у 2014 році подарувала мама, яка до того успадкувала цей будинок у 1999 році після смерті свого чоловіка, батька позивачки. Зазначає, що мама проживала у будинку разом із іншою дочкою [PERSON] та чоловіком останньої [PERSON], відповідачем. У 2013 році сестра померла. Наголошує, що наразі у будинку проживає вона і відповідач, який ніколи не мав відношення до права власності на спірне житло. Вважає, що сім'я відповідача була окремою сім'єю, яка з покійною мамою не вела спільного господарства, бюджету. Вказує, що відповідач має конфліктний характер, систематично порушував правила співжиття, неодноразово вчиняв насильство над покійною мамою, ображав та принижував останню, довів житло до антисанітарного стану, за комунальні послуги ніколи не сплачував, зловживає алкоголем. Відтак не вважає відповідача членом своєї сім'ї. Тому просить позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належним їй житловим приміщення за вище вказаною адресою. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали покликаючись на доводи й обставини, викладені у позовній заяві. Крім цього, представник позивачки наголошувала, що відповідач не є і не був членом сім'ї її довірительки, ніяких угод між останніми з приводу проживання не укладалося. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та заперечили проти його задоволення. Крім цього, відповідач пояснив, що позивачка ніколи не проживала у спірному житлі, натомість він проживає там із 1987 року, за цей час робив ремонт, збудував гараж, утеплив будинок. Вказав, що батько позивачки - його тесть - біля будинку нічого не робив, оскільки був хворий. Наголосив, що не чинить перешкод позивачці у користуванні житлом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26996878 від 18.09.2014, позивачці належить 53/100 частки житлового будинку № 52 на вул. Св. Володимира, у м. Червонограді Львівської області. Даний будинок складається з двох квартир, 53/100 частин якого складають квартиру № 1 загальною площею 76,9 кв.м. Підставою виникнення права власності договір дарування № 2-1035 від 18.09.2014 року. Як вбачається із зазначеного договору дарування, [PERSON] подарувала позивачці нерухоме майно, що за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Святого Володимира, 52, а саме - чотири земельні ділянки та 53/100 частини житлового будинку, що становлять квартиру № 1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. У свою чергу, Свідоцтвом про право на спадщину від 27.04.1999 року № 1-1471 стверджується, що [PERSON] успадкувала частку цього житлового будинку після смерті [PERSON], якому останній належав на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.1991 року. Натомість як вбачається із реєстраційного посвідчення Червоноградське МБТІ, на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину 28.04.1999 року бюро посвідчено, що жилий будинок за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Святого Володимира, 52 в цілому або 53/100 частини зареєстровано за [PERSON] за реєстровим номером 824. Із копії свідоцтва про смерть № І-СГ № 391436 вбачається, що [PERSON] померла 13.04.2015 року. Відповідно до довідки КП «Комінтех» № 3933 від 18.05.2015 року, у будинку за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Святого Володимира, 52/1, зареєстровано відповідача як піднаймача з 15.08.1987 року. Власник [PERSON] в житловому приміщенні не зареєстрована. У свою чергу, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 459/221/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення нього, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2015 року, встановлено, що [PERSON] вселився у спірне житло як член власника майна та за згодою всіх членів сім'ї, проживав однією сім'єю з попередніми власниками будинку батьками дружини та постійно вели спільне господарство. Таким чином, вказаним судовим рішення встановлено, що [PERSON] мав право користування спірним будинком як член сім'ї власників житла покійних [PERSON] (тестя) та [PERSON] (тещі). В силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Отже, викладене свідчить про те, що позивач є власником спірного будинку, а відповідач зареєстрований в останньому як добросовісний піднаймач. Суд звертає увагу, що право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку, наймачів та піднаймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Натомість прав і обовязки піднаймача регулюються статтями 91-97, 99 ЖК УРСР та ст. 823 ЦК України. Так, виходячи з приписів ст. 97 ЖК УРСР, якщо договір піднайму укладено без зазначення строку, наймач зобов'язаний письмово попередити піднаймача про припинення договору за три місяці. Даний припис є гарантією прав піднаймача, у той же час відмова від звільнення житла піднаймачем є підставою для захисту власником своїх прав у судовому порядку. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення піднаймача житла про виселення у встановлений тримісячний строк. За таких обставин, суд вважає, що скільки не дотримано встановленої процедури повідомлення піднаймача про звільнення спірного будинку, тозахист прав та інтересів позивачки буде суперечити приписам житлового законодавства та призведе до порушення прав відповідача. З урахуванням викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed