Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи позовну заяву тим, що з 10.02.2007 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2019 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які навчаються у 1 та 6 класах ЗОШ №13. Оскільки відповідач добровільно не надає кошти на утримання синів, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів), але не менше встановленого мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Справу просила розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] до нього про стягнення аліментів визнає в повному обсязі. Також просив розглядати справу у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 10.02.2007 року Виконавчим комітетом Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис №2 було розірвано (а.с. 3-4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5, 6). З довідок про реєстрацію місця проживання особи № 61978 та № 61972 , виданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради від 17.10.2019 року вбачається, що діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Як вбачається з довідки ТОВ «Безпека-Гарант» №4-ВК від 20.12.2019 року, позивач також проживає за вказаною вище адресою (а.с. 14). Відповідно до довідки про доходи Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» №02-04-1874 від 28.11.2019 року, [PERSON] працює у Вінницькій дирекції АТ «Укрпошта», дільниця супроводу, фізичного захисту та технічного обслуговування засобів сигналізації на посаді листоноша із супроводження пошти 1 класу (а.с. 15-16). Відповідач не надає матеріальну допомогу своїм неповнолітнім дітям та не приймає участі в їх утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільні діти проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, визнання позову відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved