Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. У своєму позові [PERSON] вказала, що в період часу з січня 2014 року по березень 2016 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем по справі [PERSON]. З березня 2016року через різний світогляд, психологічну несумісність та неможливість сумісного ведення господарства, а також розбіжностях у питаннях побуту, позивач не проживає разом із відповідачем. [INFO] за час спільного проживання у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Під час спільного проживання відповідач визнавав своє батьківство відносно народженої дитини. Спочатку він погоджувався звернутись із відповідною заявою до органів РАГС, але в подальшому відмовився звернутись із відповідною заявою до органів РАГС. Після народження дитини відповідач забрав доньку разом із позивачем із пологового будинку, приймав участь у житті дитини. У своєму позові позивач просить визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] та стягнути аліменти на її користь на утримання дитини та її, позивача. Просить визначити місце проживання дитини з нею, [PERSON] В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, але позивач надала до суду заяву, в якій вказала. що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі. У судове засідання відповідач не з'явився, але надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період часу з січня 2014 року по березень 2016 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 25.12.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду,запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері,а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частина 2 ст.128 СК України передбачає, що підставою для визнання батьківства є будь які відомості,що засвідчують походження дитини від певної особи,зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до ч.3,4 ст.28 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00021077185 від 26 вересня 2018року вбачається, що відомості про батька у свідоцтві про народження дитини - [PERSON], записані відповідно до с.1 ст.135 СК України. Із письмової заяви відповідача [PERSON] встановлено, що він визнає своє батьківство щодо доньки - [PERSON], згоден на стягнення аліментів , не заперечує, щоб дитини проживала разом зі своєю матір'ю, позивачем по справі. Проти проведення експертизи заперечує, оскільки він не оспорює батьківство щодо своєї доньки [PERSON] і добровільно визнає себе батьком дитини. Підтвердженням цього є дані про батька дитини, вказані у свідоцтві про народження [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст..84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища,за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач по справі є батьком дитини - [PERSON], а тому він повинен відповідати за її належний рівень життя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повністю знайшли підтвердження у судовому засіданні і тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved