Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції про скасування державної реєстрації права власності, в обгрунтування якого зазначив, що він є власником присадибної земельної ділянки із кадастровим номером 7124987000:04:001:0183 загальною площею 0,2 га, розташованої у с. Бузуків Черкаського району, Черкаської області на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 4489 від 19.10.2017 року, укладеного між ним та [PERSON] На підставі вказаного договору купівлі-продажу за ним зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37650202). Проте в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно є протиріччя виражене у наявності в ньому двох записів про право власності на один і той же обєкт нерухомості за [PERSON] та ним. У звязку з чим просив скасувати запис в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] права власності на нерухоме майно земельну ділянку із кадастровим номером 7124987000:04:001:0183 загальною площею 0,2 га, розташовану за адресою: Черкаська область,Черкаський район с. Бузуків, реєстраційний номер обєкта нерухомості 100654771249, зареєстрований державним реєстратором Черкаського районного управління юстиції 10.07.2013 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3802979). В судове засідання позивач не зявився, але до суду подав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, але до суду подала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в установленому законом порядку. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником присадибної земельної ділянки із кадастровим номером 7124987000:04:001:0183 загальною площею 0,2 га, розташованої у с. Бузуків Черкаського району Черкаської області на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №4489 від 19.10.2017 року укладеного між ним та [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.10.2017року [PERSON] є власник 1 цілої частки обєкта нерухомого майна із реєстраційним номером 304923171249, а саме земельної ділянки із кадастровим номером 7124987000:04:001:0183.Одночасно, згідно даних цього ж витягу за [PERSON] зареєстроване право власності на цю ж саму земельну ділянку за тією ж адресою, проте за іншим реєстраційним номером обєкта нерухомого майна а саме, 100654771249 зареєстрований державним реєстратором Черкаського районного управління юстиції 10.07.2013 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3802979). Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. Відповідно до ч.4\~ст.206 Цивільного процесуального кодексу України\~(ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Абзацом 6 п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, оцінивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги те, що відповідач не заперечила проти скасування державної реєстрації права власності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову даного характеру, тобто 320 грн. 00 коп. Решта 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову в сумі 320 грн., згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved