Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення аліментів на повнолітнього сина у період навчання. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач, [PERSON] , є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] . 23.08.2017 [PERSON] було змінено прізвище на « [PERSON] », про що видано свідоцтво про зміну імені (прізвища). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2004 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 100 грн. щомісячно. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2006 було збільшено розмір аліментів, які стягувалися з боржника на користь позивача до 150 грн. для утримання сина, щомісячно до досягненням сином повноліття. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/2166/20 стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем (аліменти до досягнення повнолітня [PERSON] ). У вересні 2020 [PERSON] виповнилося 18 років. Він навчається у ВНЗ на денній формі навчання. Відповідач є офіційно працевлаштований, має постійний дохід. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач має змогу надавати відповідну матеріальну допомогу. Таким чином, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання у вищому навчальному закладі у розмірі що відповідає 50% прожиткового мінімуму на людину (особу) працездатного віку - щомісячно, на період навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі, з жовтня 2020 року, але не більше ніж досягнення 23 річного віку останнім. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2020 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення аліментів на повнолітнього сина у період навчання в порядку спрощеного позовного провадження та призначено у справі судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутністю та відсутності її представника. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, проте до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив. Враховуючи викладене, суд постановив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 07.11.2002 відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції, актовий запис № 566. Також встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.10.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 321. 23.08.2017 [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на « [PERSON] », про що було складено відповідний актовий запис № 27 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 23.08.2017. [PERSON] зареєстрований та проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (номер витягу 2314-885099-2017). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» вих. № 19-08-30-01 від 30.08.2019, що надана в.о. начальника Заводського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Соколенко С., відповідач [PERSON] працює у ТОВ починаючи з 10.06.2019, та займає посаду водія автотранспортних засобів. Як вбачається з довідки, виданої Запорізьким національним університетом № 2018 від 14.09.2021, [PERSON] є студентом 2 курсу факультету іноземної мови, спеціальність «Германські мови та літератури (переклад включно), перша (англійська)», денної форми навчання на умовах контракту. Термін навчання на рівні вищої освіти «Бакалавр». Відповідно до копії договору про надання освітніх послуг №438/19-БД укладеного між ЗНУ та [PERSON] 15.08.2019, строк навчання [PERSON] складає 2019 - 2023 роки. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності у сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. У контексті обставин цієї справи, суд враховує можливість утримання й матір`ю повнолітнього сина. Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Суд дійшов висновку про можливість стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та порядку сплати аліментів у позасудовому порядку не досягнуто. Враховуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, визначивши стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Крім того, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вимога позивача в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі що відповідає 50% прожиткового мінімуму на людину (особу) працездатного віку - задоволенню не підлягає, оскільки згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, вказана норма (ст. 200 СК України) не передбачає мінімального розміру аліментів та поширення на ці правовідносини положень ч. 2 ст. 182 СК України, а тому суд при визначенні розміру аліментів не встановлює мінімальну межу, як-то визначає позивач. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Зважаючи на те, що позивач від сплати судового збору звільнена при подачі позову, судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: partial