Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Скадовського районного суду від 07.02.2014 здійснено розподіл в натурі житлового будинку, їй виділено в натурі у власність в квартирі [ADDRESS] наступні приміщення: коридор №1, жилі кімнати №2, 4, 5, санвузол №3, сарай «Б», що складає 42/100 частини вказаної квартири. Однак вказаним рішенням суду не було припинено спільну часткову власність. Вище зазначеним рішенням було здійснено розподіл в натурі житлового будинку, але спільну часткову власність не припинено, у зв'язку з чим між співвласниками майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу володіння, користування та розпорядження цим майном. Просить виділити їй у приватну власність окрему цілу частку та визнати право власності на зазначені приміщення у квартирі, визнати за сторонами право власності на нерухоме майно, визначивши його як два окремих об'єкти нерухомого майна, а також припинити право спільної часткової власності на вказану квартиру. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, згідно заяви просить розглядати справу за їхньої відсутності, позов підтримують, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, просив визначити належні йому 58/100 частки зазначеної квартири як окремий об'єкт нерухомого майна та припинити право спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до рішення Скадовського районного суду від 07.02.2014 квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власність [PERSON] та [PERSON]; виділено в натурі у власність [PERSON] коридор №1 площею 4,6 кв. м., жилу кімнату №2 площею 6,7 кв. м., санвузол №3 площею 3,9 кв. м., жилу кімнату № 4 площею 16,9 кв. м., жилу кімнату № 5 площею 11,0 кв. м., сарай літ. «Б», всього вартістю 73 437 грн., що складає 42/100 частини квартири. Вказаним рішенням суду [PERSON] виділено в натурі у власність прибудову літ. «А», кухню № 6 площею 22, 7 кв. м., гараж № 7 площею 27,5 кв. м., всього загальною вартістю 101 406 грн., що складає 58/100 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Зазначені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає позовні вимоги доведеними, такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві та матеріалах справи, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved