Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом де зазначає, що вона є власником 9/50 частини будинку №3 з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу частини житлового будинку, укладеного 31.10.2011 року між позивачем і відповідачем. Пунктом.7 вказаного договору сторони дійшли згоди, що придбана частина житлового будинку, буде повністю звільнена відповідачем, в тому числі й шляхом зняття з реєстраційного обліку до 01.04.2002 року. Після укладення договору, позивач за домовленістю з відповідачем, дозволила останньому протягом тривалого часу проживати в належному їй будинку на правах наймача. Однак з квітня 2012 року відповідач не користується будинком, при цьому продовжує бути там зареєстрованим, що порушує право позивача на володіння своїм майном. Теперішнє місце проживання відповідача позивачу не відоме. Позивач вказує, що, відповідач, який продовжує бути зареєстрований у належній їй квартирі порушує її право на користування та розпорядженням власним майном, у зв'язку з чим, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у 9/50 частинах житлового будинку по [ADDRESS]. А також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю за підставами вказаними у позові, наполягає на їх задоволенні. Вказує, що дійсно [PERSON], будучи зареєстрованим в належному їй будинку, на даний час в ньому не проживає, що перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки в суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача є законним та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером або у зв'язку з навчанням /учні, студенти, аспіранти тощо/ жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно вимог ст. 98 Житлового кодексу України, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів його сім»ї, які проживають разом з ним, зобов'язанні негайно звільнити приміщення, а вразі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, [PERSON] належить 9/50 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Тим самим [PERSON] у відповідності до ст. 317 ЦК України набула право власності на вищевказане майно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], але фактично там не проживає з квітня 2012 року року. Вказані обставини доведено позивачем. Враховуючи, що ч.2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій запобігання такому порушенню, а також беручи до уваги вимоги ст. 405 ЦК України, якою визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у розмірі 243.60 грн.

Outcome: approved