Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.2015 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1841, їй належить квартира [ADDRESS] . 16 квітня 2019 року шлюб з відповідачем було розірвано заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Фактично колишній чоловік проживає у м. Карліно Республіки Польща. Його речей у квартирі немає. Відповідач не претендує на належну їй квартиру, не утримує її, не сплачує комунальні платежі. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється. В зв`язку з реєстрацією відповідача вона не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, позивача подала заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 30.06.2015 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться у [ADDRESS] . У п.12 цього договору зазначено, що цей договір укладається за урахуванням заяви чоловіка покупця [PERSON] , справжність підпису якого на заяві засвідчено нотаріусом, про те, що його дружина придбаває квартиру в свою особисту власність на свої особисті кошти, які не є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області [PERSON] та [PERSON] одружились 01.11.2014 року , актовий запис №436. Після одруження прізвище дружини [PERSON] . Згідно заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2019 року, справа №398/172/19, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду набрало законної сили 17.05.2019 року. Згідно довідки КП «Житлогосп» №439 від 19.08.2019 року [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . Згідно актів-розпоряджень №76 від 28.01.2019 року та №382 від 21.08.2019 року засвідчених Директором КП «Житлогосп» складених в присутності сусідів, при обстежені квартири [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] в квартирі не проживає з квітня 2018 року. Реєстрація [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується довідкою наданою на запит суду Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 06.09.2019 №2394/128/16. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст. 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, добровільно виїхав з неї, власних речей не зберігає, обов`язки по утриманню житла не здійснює, не надав суду будь-яких доказів збереження у нього права користування цим житлом, тому суд вважає, що реєстрація відповідача в житловому приміщенні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved