Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом в якому просить шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 29 червня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського району м.Львова актовий запис №265, розірвати. Позивач покликається на те, що подружнє життя не склалось, стосунки суттєво погіршились, стали байдужими один до одного, розлад в сім'ї носить стійкий характер. У шлюбі народилось двоє синів [PERSON] та [PERSON]. Тривалий час проживають окремо, не ведуть спільне господарства та не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, пояснення дали аналогічні викладеним у ньому та просять такий задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили та просять шлюб не розривати. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 червня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського району м.Львова, актовий запис №265. У шлюбі народилось двоє синів: [PERSON], котрий досяг повноліття та [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 01.03.2006 року міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції . Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім'ї, що підтверджується наявністю в судах позовів щодо стягнення аліментів, визначення порядку користування та поділу спільного майна подружжя, кримінальними провадженнями щодо сторін. Примирюватись позивач не бажає. Таким чином подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей. А тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір 640,00 грн. З наведених міркувань та

Outcome: approved