Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 10 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від цього шлюбу має спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 18.01.2011 року шлюб між сторонами розірвано, прізвище позивача після розірвання шлюбу було змінено на [PERSON]. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з нею за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини - відповідач [PERSON] з 2011 року з дитиною не спілкується, не виховує її, не утримує та не піклується про її фізичний і духовний розвиток, та здоров'я, аліменти на користь дитини не сплачує. З кінця 2011 року вона перебуває у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, з яким створено сім'ю та дитина вважає його батьком, біологічного батька вона не знає, та їй взагалі не відомо про його існування. Крім того, зазначила, що їх сім'я в літку бажає виїхати з дитиною за кордон з метою оздоровлення дитини, але її біологічний батько - [PERSON] безпідставно не дає згоди на її виїзд за межі України тим самим ігноруючи інтереси самої дитини. Просила суд надати дозвіл на виїзд за межі території України [PERSON], [INFO] до досягнення нею шістнадцятирічного віку у супроводі матері [PERSON] або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені в позовній заяві та просила суд задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у нього даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що мають в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу має спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданий Віділом реєстрації актів цивільного стану Київського РУЮ м. Донецька від 12.01.2010 року, актовий запис № 30 (а.с. 10). Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 18.01.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу було змінено на [PERSON] (а.с. 5-6). Крім того, судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини - відповідач [PERSON] з 2011 року з дитиною не спілкується, дитину не виховує, не утримує та не піклується про її фізичний і духовний розвиток, та здоров'я, аліменти на користь дитини не сплачує. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що сім'я позивача, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення, дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування не має, суд вважає доцільним надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст..ст. 141, 150 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved