Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним спадковий договір щодо відчуження ? частини квартири [ADDRESS], укладений між сестрою позивача, [PERSON] та її сином, [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 28 січня 2011 року. При цьому посилається на те, що під час укладення вказаного договору не було додержано вимог, встановлених ч.ч.3, 6 ст.203 ЦК України і відчужував за спірним договором помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки у неї не було наміру укласти спадковий договір. В судове засідання позивач не з»явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов»язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. В судовому засіданні встановлено, що 25.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №125. За умовами цього договору [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності ? частину квартири за [ADDRESS], а [PERSON] взяв на себе зобов'язання зазначені в договорі. Сторони вказаного договору підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Нотаріусом було роз'яснено сторонам правочину зміст ст.ст.1302-1308 ЦК України. Особи сторін було встановлено нотаріусом, а також перевірено їх дієздатність. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. [INFO] [PERSON] померла, а [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] є батьком [PERSON]. Вказані обставини встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.01.2014 року, що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред'явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Згідно ч.ч. 2, 6 ст.203 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування позову, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, Правочин, що вчиняється батьками (усиновлю чачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на ч.6 ст.203 ЦК України є безпідставним та необґрунтованим. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності будь-якого психічного або фізичного примусу з боку відповідача чи іншої особи на [PERSON] по вчиненню оскаржуваного правочину, наявності помилки відчужувача щодо істотних обставин оскаржуваного правочину, а також невідповідності волевиявлення відчужувача її внутрішній волі. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.07.2013 року, на яке посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON], як рідними сестрами та визнано за позивачем право власності на ? частини квартири по [ADDRESS]. Однак позивачем не надано доказів набрання законної сили вказаним рішенням суду на час ухвалення рішення по цій справі. Позивачем, яка не є стороною оскаржуваного правочину, не вказано які саме її права та охоронювані законом інтереси порушено, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування позивача у родинних відносинах з [PERSON], належності позивача до відповідної черги спадкоємців за законом та прийняття позивачем у встановленому законом порядку спадщини після смерті відчужувача за оскаржуваним договором. Враховуючи вищенаведене, позов не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed