Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 30.09.2011 року близько 19 год. 20 хв. на автодорозі Фурси-Біла Церква відповідач, керуючи автомобілем «Міцубісі Поджеро» здійснив наїзд на неї в той час, коли вона рухалася на велосипеді по узбіччю дороги в напрямку м.Білої Церкви , в результаті наїзду вона отримала тілесні ушкодження, з 30.09.2011 року по 05.10.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській міській лікарні № 2, де перенесла операцію, була направлена на лікування до Київської обласної клінічної лікарні, де їй було проведено протягом 2011-2013 років ще дві операції, по даний час вона періодично проходить амбулаторне лікування, на лікування, харчування нею витрачено кошти, розмір матеріальної шкоди становить 12 243 грн.55 коп. з врахуванням вартості пошкодженого одягу, велосипеда, каблучки, яку вона втратила, з вини відповідача їй було спричинено і моральну шкоду, оскільки вона зазнала фізичного болю та страждань, змінився звичний для неї ритм життя, наслідки тілесних ушкоджень відчуваються і по даний час. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 12 243 грн.55 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 30 000 грн. моральної шкоди. В суді позивач збільшила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача позов визнав частково, пояснив, що дійсно 30.09.2011 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме: відповідач, керуючи автомобілем «Міцубісі Поджеро» допустив наїзд на позивачку, яка їхала на велосипеді, він сам відвіз позивачку в лікарню, оплатив її лікування на суму 10 000 грн. за домовленості з позивачкою, але про надання ним коштів на суму 1000 грн. докази відсутні, ніяких претензій до відповідача позивач не мала, відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності по факту ДТП за відсутності в його діях складу злочину, а тому позов визнається тільки в частині понесених позивачкою витрат на лікування за мінусом уже сплачених відповідачем на її користь коштів в сумі 9000 грн. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 30.09.2011 року близько 19 год.30 хв. відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки «Міцубісі Поджеро» д.н.з. [NUMBER], рухаючись автодорогою Фурси-Біла Церква допустив наїзд на велосипедиста [PERSON], яка рухалася з правого боку дороги в попутному напрямку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 238/д від 13.08.2012 року при судово-медичній експертизі по медичних документах на ім'я [PERSON] знайдені наступні ушкодження: багато уламковий внутрішньо суглобовий перелом лівої великої гомілкової кістки у проксимальному відділі зі зміщенням уламків, підвивих кісток гомілки у лівому колінному суглобі, підвивих наколінника у лівому колінному суглобі, рана по передній поверхні лівого колінного суглоба з осадженням країв, описані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк-більше ніж 3 тижні. По факту даної дорожньо-транспортної пригоди слідчим СВ Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області лейтенантом міліції Никорич В.М. було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Наведені обставини підтверджуються копією постанови про закриття кримінальної справи /а.с. 14-19/. Як вбачається з вказаної постанови про закриття кримінальної справи від 05.11.2012 року, винесеної слідчим СВ Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області, кримінальну справу № 03-0730 було закрито за відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 268 від 31.10.2012 року водій автомобіля не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху. А згідно даних відтворення обстановки та обставин події, на що вказано в даній постанові, місце наїзду знаходиться на смузі руху автомобіля на відстані 0,6 м від правого краю проїзної частини, небезпека для руху водію автомобіля виникла в момент різкої зміни напрямку руху велосипедистом та початку руху велосипедиста справа наліво відносно напрямку руху автомобіля. За ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, хоча кримінальну справу по факту даної ДТП було закрито за відсутністю в діях відповідача [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, він не звільняється від цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду, оскільки відсутні докази того, що під час ДТП мали місце непереборна сила або умисел потерпілого. В копії постанови про закриття кримінальної справи вказується на те, що велосипедист [PERSON] рухалась по правому відносно напрямку руху автомобіля узбіччю, на відстані 0,3 м від краю проїзної частини в попутному з автомобілем напрямку, після чого раптово змінила напрямок руху, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, чим грубо порушила вимоги п.п.6.8 та 10.1 ПДР України, цю постанову позивач не оскаржувала. Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого /а в разі вини особи, яка завдала шкоди,-також залежно від ступеня її вини/ розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 /зі змінами/ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка діяла на час скоєння ДТП, правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого /перебування в нетверезому стані, інші порушення правил безпеки праці або нехтування правилами безпеки руху тощо/, а не проста необачність. Суд вважає, що в діях позивачки під час ДТП мала місце не груба необережність, а проста необачність, крім того, відповідач зобов'язаний був дотриматися вимог п.п. 12.1-12.3 ПДР України, згідно яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Таким чином, відповідач на підставі вищенаведених правових норм зобов'язаний відшкодувати позивачці спричинену їй в результаті ДТП шкоду. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, які вона понесла на лікування, придбання необхідних ліків, медикаментів внаслідок одержаних в результаті ДТП тілесних ушкоджень. За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з матеріалів справи, після ДТП позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2 з 30.09.2011 року по 05.10.2011 року з діагнозом: закритий міжвиростковий перелом л/гомілки зі зміщенням, забійна рана л/колінного суглобу, забій м'яких тканин п/плечового суглобу, що стверджується копією виписки з історії хвороби № 10883 /а.с.23/, 30.09.2011 року їй проведено операцію: ПХО забійної рани л/колінного суглобу, скелетний витяг за ліву н/к, а 05.10.2011 року хвора по домовленості направлена на оперативне лікування в КОКЛ. Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого /а.с.28-29/, позивач з 05.10.2011 року по 21.10.2011 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» , ортопедо-травматологічний центр, де 13.10.2011 року їй проведено повторну операцію з приводу одержаних в ДТП ушкоджень, за власні кошти позивачем придбано у вказаний період медикаменти, ліки, витратні матеріали, перелік яких наведений в довідці, виданій цим лікувальним закладом, а вартість підтверджено ТОВ «Мед-Сервіс», аптека № 4 на суму 1825 грн.91 коп. /а.с.88-89/. Крім зазначеного переліку медикаментів, належними доказами також підтверджено придбання позивачкою у період лікування витратних матеріалів для проведення операції на суму 210 грн., на суму 270 грн. згідно товарних чеків /а.с.5/, на суму 266 грн.70 коп. -товарний чек від 12.10.2011 року /а.с.8/, на суму 5200 грн. згідно квитанції від 12.10.2011 року /а.с.36/, всього 5946 грн.70 коп. Судом також встановлено, що позивач з 26.02.2013 року по 06.03.2013 року була госпіталізована для планового оперативного лікування внаслідок тілесних ушкоджень після ДТП в КЗ «Київська обласна клінічна лікарня», що стверджується довідкою медичного закладу /а.с.24/, в якій зазначено перелік придбаних хворою ліків, медикаментів, а вартість цих медикаментів згідно переліку підтверджена ТОВ «Мед-Сервіс», аптека № 4 на суму 326 грн.40 коп. /а.с.40/. Факт перебування позивачки на лікуванні в цей період підтверджується і випискою з історії хвороби стаціонарного хворого /а.с.27/. При визначенні розміру понесених позивачкою витрат на лікування суд вважає за можливе прийняти до уваги сплачені нею кошти в сумі 150 грн. 03.10.2011 року під час перебування її на стаціонарному лікуванні, що стверджується довідкою про одержання та цільове використання коштів, одержаних у вигляді добровільних пожертвувань /а.с.7/, також понесені нею витрати на суму 690 грн. за перевозку її з міської лікарні до КОКЛ 05.10.2011 року, що стверджується квитанцією /а.с.8/, всього на суму 840 грн. З довідки Білоцерківської центральної районної лікарні від 24.12.2013 року /а.с.80/ вбачається, що позивач внаслідок одержаних в результаті ДТП тілесних ушкоджень знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 23.01.2012 року по 20.04.2012 року, з 06.03.2013 року по 29.03.2013 року. Позивач також була консультована судинним хірургом внаслідок одержаних нею тілесних ушкоджень, їй було проведено відповідні обстеження 05.09.2013 року, за що нею сплачено 212 грн.19 коп., що стверджується квитанцією /а.с.42/ та випискою про результати обстеження /а.с.43/. Позивачкою також за призначенням лікаря в результаті отриманих ушкоджень та проведених операцій придбано устілки ортопедичні вартістю 170 грн., що стверджується відповідними рекомендаціями /а.с.53/ та товарним чеком від 27.06.2012 року /а.с.6/. Таким чином, суд вважає, що вказаними вище належними доказами позивачкою підтверджено понесені нею витрати на придбання ліків, медикаментів, інших матеріалів, необхідних при її лікуванні він наслідків тілесних ушкоджень, які вона одержала в ДТП, що мала місце 30.09.2011 року, а саме: 1825,91 грн. + 5946,70 грн. + 326,40 грн. + 840 грн. +212,19 грн. + 170 грн.= 9321 грн.20 коп. Позивач визначила розмір матеріальної шкоди, спричиненої їй в результаті ДТП, в сумі 20 000 грн, включивши сюди також вартість пошкодженого одягу на суму 800 грн. / куртка -600 грн., штани-200 грн./, вартість велосипеда «Либідь» -800 грн. згідно товарних чеків /а.с.13/, вартість харчування -600 грн., вартість золотого персня, який вона загубила при падінні з велосипеда, -780 грн. згідно чека /а.с.36/. Але вказані витрати не підтверджено жодними належними доказами, так, позивачкою не доведено того, в якому саме одязі вона була на момент ДТП і що цей одяг пошкоджено; відсутні докази того, що позивач загубила перстень при ДТП; щодо харчування, то суду не надано доказів, що позивачці було рекомендовано лікарями посилене або спеціальне харчування та щодо його вартості; також не надано жодних безспірних доказів щодо пошкодження в ДТП велосипеда та його вартості, оскільки наданий позивачкою чек, з її слів, підтверджує вартість придбаного нового велосипеда для її матері. Щодо наданих позивачкою інших чеків, крім вказаних вище, то суд не може прийняти їх до уваги, оскільки вони пошкоджені і зазначені в них відомості неможливо дослідити. Судом не приймаються до уваги і чеки щодо вартості проїзду /а.с.90/, оскільки цими доказами не підтверджується той факт, що ці витрати понесені саме позивачкою і що пов'язані з наслідками одержаних в ДТП тілесних ушкоджень. Також суд не може приймати до уваги надані позивачкою довідки з Білоцерківської ЦРЛ про вартість одного ліжко-дня в той період, коли позивач перебувала на лікуванні /а.с.86-87/, оскільки це не підтверджує той факт, що такі витрати понесені позивачкою. Отже, розмір понесених позивачкою витрат на лікування, які підтверджені документально, становить 9321 грн.20 коп. Представником відповідача в судовому засіданні було вказано на те, що відповідач особисто та через своїх представників оплатив лікування позивачки після ДТП на суму 10 000 грн. за домовленістю з позивачкою, на підтвердження чого ним було надано розписки позивачки від 30.09.2011 року /а.с.65-66/. Позивач в суді не заперечувала того, що вказані розписки написані нею власноручно і що відповідач дійсно надав їй кошти на лікування, але в сумі 7000 грн., просила ці розписки не приймати до уваги. Зі змісту розписок вбачається, що позивачці дійсно відповідачем надавалися кошти на лікування в сумі 3000 грн. та 6000 грн., всього 9000 грн., що суд приймає до уваги, оскільки розписки написані власноручно позивачкою, чого вона не заперечує, також не заперечує факт передання коштів, хоча вказує іншу суму. А тому з врахуванням всього вищенаведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 321 грн.20 коп. Позивач також просила суд стягнути з відповідача 30 000 грн. моральної шкоди посилаючись на те, що вона зазнала тривалих душевних та фізичних страждань, не могла себе обслуговувати внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, погіршився стан її здоров'я, вона змушена продовжувати весь час лікування, в зв'язку з чим змінився звичний для неї ритм життя. Відповідно до ч.1,2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо. Суд вважає, що позивачці було спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних і фізичних стражданнях, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона тривалий час перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, перенесла декілька операцій, змінився звичний для неї ритм життя. Але судом приймаються до уваги і ті обставини, що відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності по факту ДТП, крім того, відповідач не ухилявся від надання допомоги позивачці, так, після ДТП він на своєму автомобілі привіз її до лікувального закладу, в цей же день надав їй матеріальну допомогу на суму 3000 грн., а всього на 9000 грн., за наслідками одержаних травм позивач інвалідом не визнана, що вбачається з довідки МСЕК про невизнання інвалідом /а.с.59/. А тому суд визначає розмір моральної шкоди з врахуванням всіх вищенаведених обставин в сумі 5 000 грн. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 423 грн., яка підлягає відшкодуванню на її користь на підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України. Розмір судового збору згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» /зі змінами/ становить в даному випадку 458 грн.80 коп. / з вимог про відшкодування матеріальної шкоди та вимог про відшкодування моральної шкоди - по 229 грн.40 коп./ А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави недоплачений позивачкою при зверненні до суду судовий збір в сумі 35 грн.80 коп.

Outcome: partial