Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат, мотивуючи тим, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації сімейного стану. За час спільного проживання у них народились двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], батьками яких є позивач та відповідач. Проте відповідач повністю перестав піклуватись про своїх дітей, в тому числі самоусунувся від матеріальної підтримки. Таким чином, виховання дітей, турбота про їх здоров'я, дозвілля, навчання покладено на позивача. Крім того, діти хворіють та потребують на це додаткових коштів, а саме для [PERSON] потрібно замінювати корекційні стельки у «Центр Стопи», вартість яких 380,00 грн., також йому лікарем назначені додаткові зайняття спортом, які б давали навантаження на стопу, тому він відвідує хореографічні курси у Вінницькій дитячій музичній школі, вартість яких становить 205,00 грн. При народжені у [PERSON] діагностовано синдром Арнольда-Кіарі, що посвідчується висновком, тому [PERSON] відвідує групу розвитку у Вінницькій дитячій художній школі, вартістьстановить 200,00 грн щомісяця. Випискою із медичної картки підтверджується, що у [PERSON] діагностовано сколіотичну поставу. На виконання рекомендацій лікаря позивачем було направлено [PERSON] до Вінницької дитячої музичної школи на курси по хореографії, вартість яких складає 200,00 грн. щомісяця та на курси малювання у Вінницьку дитячу художню школу для розвитку мілкої моторики верхніх кінцівок. Позивач самостійно не має змоги у повному обсязі забезпечувати усім необхідним дітей, тому звернулась до суду за захистом своїх прав, прав та охоронюваних законом інтересів дітей та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 всіх доходів на користь [PERSON], стягнути з [PERSON], додаткові витрати на лікування, профілактику та оздоровлення [PERSON] у розмірі 1000,00 грн., та додаткові витрати на лікування, профілактику та оздоровлення [PERSON] у розмірі 700,00 грн., на користь [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач позов визнав частково та не заперечив щодо стягнення аліментів на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. Додатково суду пояснив, що він працює адвокатом, заробіток має нестабільний, тому вважає, що стягувати аліменти в частці від його заробітку недоцільно. Щодо стягнення з нього додаткових витрат на дітей заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Суд дослідив докази наявні в матеріалах справи: -Копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] ; та свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] (на а.с. 3-4), відповідно до яких батьками дітей є [PERSON] та [PERSON]; -Ультразвукове дослідження кульшових суглобів [PERSON] (на а.с. 5), заключення якого: затримка фізіологічного розвитку, дисплазія кульшового суглоба; -Виписка із медичної картки від 17.11.2016 року [PERSON] (на а.с. 6), в якій зазначений діагноз плоско-вальгусна деформація стоп та рекомендовано ортопедичне взуття, ЛФК, масаж; -Рахунок-замовлення з «Центр Стопи» (на а.7), та квитанції з оплатою по [PERSON], (на а.с. 8) відповідно до яких вартість корекційної стельки становить 380 грн.;.; - Протокол обстеження [PERSON] від 31.10.2016 року (на а.с. 9)., у висновку якого зазначено, що у [PERSON], змішана внутрішньочерепна гіпертензія на грунті лікворної і венозної дисфункції, варіант розвитку на рівні краніовертебрального перехода; - Протокол огляду дитячим неврологом [PERSON] від 09.04.2014 року (на а.с. 10), відповідно до якого діагноз: ММД, розлади емоцій, загальний недорозвиток мовлення; - Виписка із медичної картки [PERSON] (на а.с. 11), де зазначено діагноз: сколіотична постава та рекомендовано гімнастика або хореографія, масаж; - Квитанції з оплатою Вінницької дитячої музичної та художньої школи [PERSON], на загальну суму 405 грн. (на а.с. 12). Вказані докази суд вважає належними, допустимими та приймає їх. Із досліджених судом доказів встановлено наступні факти та належні їм правовідносини: сторони проживали разом без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації сімейного стану. За час спільного проживання у них народились двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], батьками яких є позивач та відповідач, що посвідчується свідоцтвами про народження (а.с. 3-4). Діти хворіють та потребують на це додаткових коштів, а саме для [PERSON] потрібно замінювати корекційні стельки у «Центр Стопи», вартість яких 380,00 грн., також йому лікарем назначені додаткові зайняття спортом, які б давали навантаження на стопу, тому він відвідує хореографічні курси у Вінницькій дитячій музичній школі, вартість яких становить 205,00 грн. При народжені у [PERSON] діагностовано синдром Арнольда-Кіарі, що посвідчується висновком, тому [PERSON] відвідує групу розвитку у Вінницькій дитячій художній школі, вартість становить 200,00 грн щомісяця. Випискою із медичної картки підтверджується, що у [PERSON] діагностовано сколіотичну поставу. На виконання рекомендацій лікаря позивачем було направлено [PERSON] до Вінницької дитячої музичної школи на курси по хореографії, вартість яких складає 200,00 грн. щомісяця та на курси малювання у Вінницьку дитячу художню школу для розвитку мілкої моторики верхніх кінцівок. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно д ост. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому зв'язку судом встановлено, що відповідач у справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільні діти проживають разом з позивачем, знаходяться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти на рівні 1750,00 грн. щомісячно, на кожну дитину, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також зважаючи на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1689 гривень. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 07.12.2016 року. У відповідності до п. 1. ч.1ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування, оздоровлення та профілактику дітей, суд вважає, що вказані вимоги в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню гн підлягають з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 185 СК Українитой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат,викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз правової природи додаткових витрат на утримання дитини проведено Верховним Судом України у своїй Постанові від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15). До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом. Виходячи з наведеного, саме по собі навчання дітей в художній та музичній школі, з метою саморозвитку не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у музичній та художній школі, викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку із цим обов'язків у батьків брати у них участь. Аналізуючи матеріали справи суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що навчання дітей в художній та музичній школі викликане саме особливими обставинами, суду не надано. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 185, 199, 200, 201 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: partial