Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати кредитний договір укладений між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] №Р.20.169.73681 від 05.10.2013 недійсним. Зобов'язати ПАТ «Ідея банк» прийняти у [PERSON] суму залишкової заборгованості у розмірі 4798,40 грн. у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено Кредитний договір №Р.20.169.73681, відповідно до умов якого позивач отримав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 27916 грн., включаючи виплати на страховий платіж. Банк надав кредит відповідно до п.1.2 Кредитного договору у день підписання даного договору строком на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення відповідно до п.5.2 договору становить 05.10.2016. Згідно з п.1.3 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 7,9% річних від залишкової суми кредиту. Позивач вважає, що при укладенні вище зазначеного договору порушені його права як споживача передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а саме: перед укладенням правочину позичальника не було повідомлено у письмовій формі про особу та місцезнаходження Кредитодовця та кредитні умови. Оформлення оспорюваного договору проведено протягом пів години, текст договору викладений надто дрібним шрифтом, не читаючи підписала умови банку. Крім того, зазначає, що Відповідач порушив також вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6. Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року, оскільки в оспорюваному договорі передбачено переплату за обслуговування кредитної заборгованості. Посилається на порушення норм Закону України «Про третейські суди». Зазначає, що у разі застосування наслідків недійсності правочину позивач повинен повернути відповідачеві суму наданого кредиту, а саме 27916,00 грн. відповідач повинен повернути позивачеві отримані платежі у рамках обслуговування кредиту, позивач в період з 28.10.2013 року по 27.07.2015 сплатив відповідачу відповідні щомісячні платежі в розмірі 23117,60 грн. У судове засідання позивач та представник позивача не прибули, представником позивача надано клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Представник відповідача ПАТ Ідея Банк у судове засіданні не з'явився, надавши свої письмові заперечення проти позову, в яких вважає, що довідка-повідомлення власноручно підписана позивачем, чим підтвердив, що кредитодавець 05 жовтня 2013 року до підписання кредитного договору надав йому у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а саме можлива сума кредиту - 27916 грн.; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язання позивача - готівка (видача коштів з каси Кредитодавця) та безготівкова (переказ коштів на вказаний клієнтом рахунок одержувача; преваги та недоліки пропонованих схем кредитування - переваги (проценти нараховуються на залишок кредиту), недоліки (мінімальний вік позичальника із довідкою про доходи 21 р., без довідки про доходи - 23 р., ануїтет на схема погашення кредиту, яка призводить до подорожчання продукту; орієнтована сукупна вартість кредиту складає 21616,42 грн. Відповідно п.5.1.4 Кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається з п.5.18 Кредитного договору, згідно постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року, реальна річна процента ставка складає 67,2%. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 21616,42 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов'язань відповідно до п.2.1 Договору. Дані про подорожчання продукту були відомі під час укладення Договору, і відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що Позичальника було введено в оману щодо вартості продукту. Оспорюваний кредитний договір містить інформацію як про схему кредиту (п.11) так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та відсоткову ставку (п.1.11). Форма виплат , як сплата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішнім актам. Оскільки в оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою, то така умова не суперечить як положенням ч.5 ст. 11 Закону України «про захист прав споживачів», так і затвердженого графіку платежів. Зазначає, що позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з Графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує його законних прав та інтересів. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 05.10.2013 року між ПАТ Ідея Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № Р20.169.73681, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 27916 грн. на строк 36 місяців на поточні потреби, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 7,9% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно п.2.6 Кредитного договору № Р20.169.73681, позичальник зобов'язався повернути кредит з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 5 числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором на транзитний рахунок №29099416973681,98 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових відсотків та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1 Договору; 6) погашення іншої заборгованості. Сторони погодили, що банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін (доповнень) до договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Повідомлення про зміну розміру процентної ставки стає невідємною частиною цього Договору (п. 5 кредитного договору). Також сторонами погоджено, що максимальний розмір збільшення процентної ставки може становити не більше ніж 40 % річних (п. 7 кредитного договору). Як вбачається з п. 6 кредитного договору позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають зі змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зміна договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 651 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Даний кредитний договір містить детальний опис усіх його умов, підписаний обома сторонами. При цьому сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали. В оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змінними величинами, а відображена фінансовою сумою, тобто умова не суперечить положенням ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та графіку платежів. Жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення кредитного договору позивач була не згодна з його умовами, вважала їх відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано. Доводи позивача про те, що вона була позбавлена можливості ознайомитися з умовами договору із-за дрібного шрифту, які вона не читаючи підписала, суд до уваги не приймає, оскільки могла його не підписувати і не укладати але підпис позивача в договорі свідчить про її згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в ньому. Також доказів того, що позивач була обмежена у часі для ознайомлення з умовами кредитного договору, суду не надано. Позивач вказує на положення п.5.4 Кредитного договору як підставу недійсності, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права, визначені Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормами законодавства. згідно положень Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Виходячи з копію кредитного договору №Р.20.169.73681 від 05.10.2013 року, п.5.4. взагалі відсутній, однак п.5.17 кредитного договору №Р.20.169.73681 від 05.10.2013 року містить положення про третейський суду, а саме «Всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом суду, який є невід'ємною частиною угоди. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін ті їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору Позичальник підписанням цього Договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Таким чином, на час укладання між сторонами кредитного договору №Р.20.169.73681 від 05.10.2013 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що третейське застереження, передбачене п. 5.17 кредитного договору №Р.20.169.73681 від 05.10.2013 року, було укладено в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним. Підстав для визнання договору недійсним в цілому судом не встановлено. Отже, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial