Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками зазначеної квартири також є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У вказаному житлі з 18.08.2007 року зареєстровано чоловіка позивача [PERSON] , але з 2012 року відповідач не проживає за вказаною адресою. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знята. Посилаючись на те, що відповідач з 2012 року без поважних причин не проживає в квартирі, що належить позивачу, остання просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Від позивача надійшла до суду заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від третіх осіб до суду надійшли заяви про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що дає підстави для висновку, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про шлюб між сторонами; світлокопію свідоцтва про право власності на житло від 20.06.2002 року; світлокопію технічного паспорту на квартиру; світлокопію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 06.09.2017 року по справі 468/995/17-ц; довідку відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 11.03.2019 року № 755; акт депутата від 27.09.2019 року про встановлення факту непроживання відповідача в квартирі позивача), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 18.08.2007 року зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка на праві спільної часткової власності належить позивачу та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але з 2012 року відповідач у вказаному житлі не проживає. При цьому, з реєстрації за даною адресою відповідач не знявся. Вказані обставини обмежують право позивача та третіх осіб володіти, користуватись та розпоряджатись своєю нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем квартирою позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та з моменту його реєстрації у вказаному житлі він набув право користування ним. Але з 2012 року відповідач не реалізовує своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживає за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування квартирою позивача відповідач не укладав, тому реєстрація відповідача у квартирі позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв`язку з наведеним відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved