Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.2011 року у виконавчому комітеті Чудейської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №11. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В даний час сторони спільно не проживають більше двох років та відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що і стало причиною звернення позивача до суду. Позивач просила суд шлюб між сторонами розірвати та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, однак направила до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча судом був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, виходячи з чого суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 04 серпня 2011 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Чудейської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №11. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] (а.с.11). Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач не хоче примирення, а відповідач не надав заперечень на позов. На думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах не можливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про народження (а.с.11) 21 лютого 2013 року у сторін народився син [PERSON]. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сімї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матірю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на її утримання. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого або нерухомого майна, грошових коштів та витрати і інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому ч.2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. На думку суду запрошений розмір аліментів в розмірі 1/3 частки на одну дитину є недоказаним, а тому стягненню підлягає законодавчо визначена 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений розмір аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 26 липня 2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина сторін проживає з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обовязки у відповідача відсутні.

Outcome: partial