Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно ,до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі,який відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2013 року розірвано . Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально не допомагає ,участі у вихованні не приймає , внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати малолітнього сина. У судове засідання позивачка не з,явилася , надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з,явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі,який відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 березня 2013 року розірвано . Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №55 від 07.02.2017 року за №195, позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], мешкають за адресою: [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі підлягають задоволенню частково, а саме: в розмірі 506,70 грн. щомісяця , враховуючи , що прожитковий мінімум для неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» складає 1689 грн. , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 506,70 грн. щомісяця, починаючи з 20 лютого 2017 року і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial