Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності з 28.02.2017 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок набуто нею на підставі договору довічного утримання, укладеного 28.02.2017 року з [PERSON] , яка є зареєстрованою у вказаному домоволодінні та продовжує у ньому проживати відповідно до умов договору. Разом з тим, у вказаному будинку, крім колишнього власника - [PERSON] , зареєстровано також місце проживання відповідачки по справі, яка не є членом родини позивача та не проживає за вказаною адресою без поважних причин з 2017 року, а існування її реєстрації порушує права позивача як власника будинку, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідачку, яка фактично не проживає у вказаному будинку. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає та єдиним способом захисту прав позивача є звернення до суду. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Ухвалою судді від 15.09.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених нею у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив проводити розгляд справи за їх відсутності та проти задоволення позову не заперечував. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову [PERSON] , у судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі, пояснивши суду, що здійснила реєстрацію своєї племінниці - відповідача про справі на її прохання на кілька місяців на період поки вона знайде роботу та остання у будинку за вищевказаною адресою ніколи не проживала, будь-які її речі у будинку не знаходилися, вона має де проживати, оскільки в цьому ж населеному пункту розташований будинок її батьків. В подальшому вона у лютому 2017 року уклала договір довічного утримання з позивачем та [PERSON] стала власником домоволодіння. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації, проте остання в добровільному порядку цього не зробила та почала уникати спілкування. Заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження та свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наданого договору довічного утримання, укладеного 28.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передала позивачу належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалася довічно утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, доглядом необхідною допомогою та зберігати в її довічному безкоштовному користуванні вказаний житловий будинок. [PERSON] має право постійно безоплатно проживати в вказаному будинку та разом з набувачем користуватися допоміжними приміщеннями. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №220653144 від 18.08.2020 року житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки №1411 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області 17.8.20230 року, за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження, складеного депутатом сільської та секретарем Чорнобаївської сільської ради та затвердженого головою Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області 17.08.2020 року, [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає з 2017 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що проживають у [ADDRESS] та є сусідками позивача, яка є власницею будинку з 2017 року, та упродовж тривалого часу знають [PERSON] , яка проживає за вказаною адресою. Відповідач по справі є племінницею [PERSON] , проте разом з останньою у її будинку ніколи не проживала, та упродовж останніх років вони взагалі не бачили, щоб вона навіть відвідувала тітку за місцем її проживання. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічні правові\~позиції Верховного\~Суду України\~та Верховного\~Суду викладені\~в постановах\~від 16\~листопада 2016\~року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до ст.417\~ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач не є членом її родини та більше як один рік відсутній за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved