Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом ,в якому просить зобов,язати відповідача звільнити її із займаної посади товарознавця з 26.05.2017 року за власним бажанням , згідно ч. 1 ст. 38 КЗпПУ та вважати її такою, що звільнена з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпПУ з 26.05.2017 року . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2013 року позивач працювала у відповідача на посаді товарознавця , згідно наказу №212 від 31.12.2013 року. У лютому 2014 року позивач пішла у декретну відпустку . Допомоги у зв.язку з декретною відпусткою вона не отримувала , а жодним чином зв,язатися з відповідачем позивачеві не вдавалося , на телефонні дзвінки їй не відповідали. У березні 2014 року позивач у поштовій скриньці знайшла свою трудову книжку в конверті , проте жодних заяв на відправку трудової книжки не підписувала. У травні 2017 року у позивача закінчилася декретна відпустка. Проте у трудовій книжці міститься запис про прийняття позивача на роботу до відповідача на посаду товарознавця , а запису про звільнення немає.26.05.2017 року позивачем на адресу відповідача надіслана заява про звільнення з посади товарознавця за власним бажанням , але від відповідача відповіді на заяву позивачем отримано не було. Таким чином, трудові відносини сторін припинені , заробітна плата позивачу не виплачується , станом на даний час позивач досі не звільнена , запису про звільнення у трудовій книжці немає , що позбавляє позивача влаштувалися на нову роботу. Ухвалою судді від 21 грудня 2020 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін була направлена позивачу та відповідачу. У встановлений судом строк відповідач не надав відзив на позовну заяву. Дана справа є незначної складності, тому при відкритті провадження вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 7 ст.277 ЦПК України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач 31.11.2013 року прийнята у ТОВ «Ветек Нафтопродукт» на посаду товарознавця (наказ №212 к від 31.12.2013 року) . Як вбачається з листка непрацездатності від 17.02.2014 року позивач з 17.02.2014 року перебувала у декретній відпустці . Позивачем було прийнято рішення про звільнення, про що була подана заява від 26.05.2017 року про звільнення року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідною заявою. Згідно відповіді Департаменту з питань праці від 12.05.2017 року №2367/4.1/4.1-зв-17 позивачу повідомлено , що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника. Запис до трудової книжки працівника про звільнення вносить власник або уповноважений ним орган . Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівник має право як на укладення трудового договору, так і на розірвання трудових відносин з власної ініціативи. Для звiльнення працiвника без поважних причин обов`язковою умовою є письмове попередження роботодавця за два тижнi до звiльнення. У такому разi роботодавець зобов`язаний звiльнити працiвника у встановленому порядку. Згiдно ст. 38 КЗпП України працiвник має право розiрвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижнi. Вiдповiдно до ст. 36 Кодексу Законiв про працю України, пiдставами припинення трудового договору є зокрема, угода сторiн, розiрвання трудового договору з iнiцiативи працівника уповноваженого ним органу. Не допускаютъся дiї особи, що вчиняються з намiром завдати iншiй особi, а також зловживання правом в інших формах. У разi недодержання особою при здiйсненнi своїх прав вимог, які встановленi частинами другою - п`ятою цiєї статri, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати iншi наслiдки, встановленi законом (ч.ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України). Трудовi спори розглядаються комiсiями по трудових спорах, та/або районними, районними у мiсті, мiськими чи мiськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникаютъ між працiвником i власником або уповноваженим ним органом, застосовуєтъся незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законiв про працю). За змiстом положенъ ст. 36 КЗпП праву позивача на звiльнення за угодою сторін кореспондує обов`язок ТОВ «Ветек Нафтородукт» розглянути заяву про звiльнення. Згідно до ст.38 ч.3 КЗпП працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згiдно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Вiдповiдно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працівник зобов`язуєтъся виконувати роботу, визначену цією угодою, згiдно внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Вiдповiдно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статті 116 цього Кодексу. Вiдповiдно до п.3 постанови Кабiнету Мiнiстрiв України № 301 вiд 27 квiтня 1993 року Про трудовi книжки працiвникiв трудовi книжки зберiгаються на підприємствах, в установах i органiзацiях, а при звiльненнi працiвника трудова книжка видається йому пiд розписку в журналі облiку. Вiдповiдно п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнiстерства працi України, Мiнiстерства юстиції України i Мiнiстерства соцiального захисту населення України вiд 29.07.1993 р. № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Як зазначено у позовній заяві позивач у травні 2017 року поштою отримала від ТОВ «Ветек Нафтопродукт» трудову книжку . Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] останній зроблений запис «31.12.2013 року прийнята на посаду товарознавця ТОВ «Ветек Нафтопродукт» наказ №212 -к від 31.12.2013 року» . Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині зобов,язання відповідача звільнити позивача із займаної посади товарознавця з 26.05.2017 року за власним бажанням , згідно ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, в іншій частині позовних вимог позовні вимоги задоволенню не підлягає, оскільки позовна вимога якою позивач просить вважати такою , що звільнена з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 26.05.2017 року дублює позовну вимогу про зобов`язання звільнити її із займаної посади товарознавця за власним бажанням . Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial