Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 лютого 1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Павлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. Мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через зраду відповідача в подружній вірності, який створив іншу сім'ю, в якій і проживає, що стало причиною припинення сімейно-шлюбних відносин з 2013 року. Проживають окремо. Позивачка вважає, що подальше збереження сім'ї з відповідачем є неможливим і не відповідає її інтересам. Спір про щодо стягнення аліментів відсутній, а щодо поділу спільного майна буде вирішуватися за окремим позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання 09 червня 2016 року не з'явилися, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, зазначивши, що спору стосовно місця проживання дитини у сторін немає, діти будуть проживати разом з відповідачем, а спір щодо поділу майна буде вирішуватися за окремим позовом (а.с.12). Відповідач [PERSON] у судове засідання 09 червня 2016 року не з'явився, згідно поданої заяви просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що діти будуть проживати разом з ним, а спір щодо поділу майна буде вирішуватися за окремим позовом (а.с.13). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 лютого 1993 року, який зареєстрований виконкомом Павлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1 (а.с.6), в період якого у них народилася спільна дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.6а). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обов'язки із ведення спільного господарства, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2013 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про розподіл спільного майна буде вирішуватися за окремим позовом, спір про місце проживання дитини на час розгляду справи відсутній, дитина проживатиме з батьком. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2013 року та до цього часу не поновили їх, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.13). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved