Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 24.09.2014 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в с. Михайлівка Білоцерківського району по вулиці Шевченка,2, вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері, в передбачений законом строк прийняла спадщину, але нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки не проведено державної реєстрації права власності на вказаний будинок на імя спадкодавця. Позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої 24.09.2014 року [PERSON] на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами в селі Михайлівка Білоцерківського району по вулиці Шевченка,2. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Представник Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 357/9355/15-ц 2/357/3097/15, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 24.09.2014 року померла [PERSON] мати позивача, що стверджується копіями свідоцтв про її смерть, про народження [PERSON], де її матірю вказано [PERSON], копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що заповіту [PERSON] не залишала, а спадщину після її смерті прийняла позивач, як спадкоємець першої черги за законом, подавши 07.11.2014 року заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], що слідує з копії спадкової справи № 9/2014 після смерті [PERSON] в матеріалах цивільної справи № 357/9355/15-ц 2/357/3097/15, яка оглядалася в судовому засіданні. З матеріалів спадкової справи також вбачається, що на імя позивача [PERSON] 26.06.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,7600 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Михайлівська сільська рада, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та на земельну ділянку площею 2,7316 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Михайлівська сільська рада, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується копіями цих свідоцтв, зареєстрованих в реєстрі за № 464 та № 465. В оформленні спадкових прав на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка,2 в селі Михайлівка Білоцерківського району нотаріусом відмовлено, оскільки право власності на цей будинок не зареєстровано на імя спадкодавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що слідує з копії постанови нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2015 року № 38/02-31. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, позивач прийняла у визначеному законом порядку спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні, але оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно у нотаріуса вона не має можливості. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, яке було діючим на час відкриття спадщини після смерті сина позивача, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В судовому засіданні встановлено, що вказаний житловий будинок належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради 25.12.1988 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ за № 18, книга № 1; після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], якій 22.06.2006 року було видано державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з зазначеного житлового будинку. Наведене стверджується копією цього свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 3222. Таким чином, право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами по вулиці Шевченка,2 в селі Михайлівка було зареєстровано у встановленому законом порядку, спадкодавець [PERSON] успадкувала цей будинок і він їй належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто, вона набула відповідні права на це майно, але не здійснила державної реєстрації права власності на нього на своє імя. Позивач позбавлена в даний час можливості оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок по вулиці Шевченка,2 в селі Михайлівка. Але при цьому судом враховуються наступні обставини. Так, згідно технічних паспортів МБТІ на даний житловий будинок станом на 29.10.2015 року та станом на 24.02.2006 року, після прийняття спадщини на цей будинок [PERSON] після смерті чоловіка, до будинку літ. «А» на плані було зведено прибудову літ. «а» розміром 3,01 х 8,08 +1,04 х 2,59, яка згідно відміток в технічному паспорті МБТІ є самовільною забудовою. В п.7 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. А тому з врахуванням наведеного суд вважає, що за позивачем можливо визнати право власності на будинок літ. «А», без самочинно зведеної прибудови літ. «а», який належав її батькові [PERSON], після смерті якого цей будинок успадкувала [PERSON], згідно технічного паспорта загальна площа будинку без прибудови складає 55,10 кв.м.

Outcome: approved