Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 08.11.2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, відповідач проживає в м. Києві, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Крім того, відповідач самоусунувся від виховання та матеріального утримання дитини, сама вона не має можливості забезпечити дитину всім необхідним, відповідач є працездатною особою, на користь інших утриманців аліментів не сплачує, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно з моменту подачі позовної заяви та аліменти на її особисте утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1000 грн. щомісячно з моменту подачі заяви. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1000 грн. щомісячно, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала. Відповідач після уточнення позовних вимог позов визнав. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 08.11.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сімю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище [PERSON]. Позивач також просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно. За ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб аліментів не сплачує, але він офіційно не працює, постійних джерел прибутків не має. Відповідно до ст.184 СК України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Отже, в даному випадку суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина сторін у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно з врахуванням вищенаведених обставин. За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в даному випадку з 15.03.2016 року. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України та відповідно до Закону України Про судовий збір з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved