Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 26.09.2014 року померла її баба [PERSON], а її син [PERSON], який приходиться позивачу батьком, помер 16.03.1992 року. Після смерті баби позивач, як спадкоємець за законом,\~ звернулася до нотаріальної контори і дізналася, що [PERSON] залишила заповіт\~ від 01.02.1994 року, який було нотаріально посвідчено та відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповіла свого брата дочці - [PERSON]. Позивачу з дитинства відомо, що [PERSON] була психічно хворою людиною, перебувала на обліку в лікаря психіатра. Позивач відвідувала свою бабу, яка обіцяла залишити все своє майно їй, як єдиній онуці. [PERSON] приходиться племінницею [PERSON], та хитрощами зареєструвала своє місце проживання в квартирі [PERSON],\~ скориставшись хворобою [PERSON], заволоділа її майном. Позивач впевнена, що складаючи\~ заповіт, [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла заповісти все майно племінниці, а не онуці, а тому позивач просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №3-290 на користь [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов. Відповідач та її представник позов не визнали. Третя особа в судове засідання не направила свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали лист де просили проводити розгляд справи без участі їх представника (Т.1 а.с.170). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, пояснення лікаря-психіатра, якого було заслухано, як спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. \~ Так, по справі встановлено, що 26.09.2014 року у віці 78 років померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть (Т.1а.с.5). \~ Встановлено, що [PERSON] приходився сином [PERSON] та батьком позивача [PERSON]. Зазначене підтверджено зібраними матеріалами справи. Встановлено, що 16.03.1992 року\~ [PERSON] у віці 32 років помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (Т.1а.с.6). Встановлено, що [PERSON] перебувала з 06.09.1989 року по 06.10.1989 року на лікуванні в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання»\~ з діагнозом «Інволюційний параноід». Також, Білоцерківське ПНТМО надало інформацію, що [PERSON] перебувала під наглядом лікаря-психіатра з 1989 року по 2003 рік з діагнозом «Інволюційний параноїд» (Т.1а.с.11,36). Матеріали справи містять копію трудової книжки [PERSON], із записів якої вбачається, що [PERSON] з січня 1955 року по 09.11.1993 року працювала і була звільнена з роботи в АТП 09011, в звязку з виходом на пенсію (Т.1 а.с.39-42). Встановлено, що 30.09.2014 року було розпочато спадкову справу №48\\2014 до майна померлої 26.09.2014 року [PERSON] Зокрема, із спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася\~ 30.09.2014року [PERSON], відповідач по справі,\~ та із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася 24.12.2014 року [PERSON], позивач по справі.\~ (Т.1 а.с.54-79). Встановлено, що 01.02.1994 року [PERSON] склала заповіт щодо всього свого майна на користь [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3-290 (Т.1 а.с.76). Позивач та представник позивача суду пояснили, що [PERSON] була психічно хворою, час від часу її хвороба загострювалася, вона перебувала на стаціонарному лікуванні в пмт Глеваха. Сусіди скаржилися на поведінку [PERSON] Всі знали, що вона психічно хвора, їй ввижалися духи,\~ рвала одяг, боялася\~ домового. [PERSON] дуже любила свою онуку [PERSON], спілкувалася з нею, вітала зі святами, писала листівки, обіцяла залишити свою квартиру і все майно онуці. А рідний брат [PERSON] скористався хворобою сестри, зареєстрував в її квартирі свою доньку, опікувався [PERSON], нікого не допускав до неї, керував її життям, підлаштував укладення заповіту на користь [PERSON], не повідомив рідню про смерть [PERSON], хотів приховати ід позивача\~ відібрання квартири у [PERSON] Відповідач [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була в неприязних відносинах зі своєю невісткою і її дитиною. [PERSON] зі своїм татом доглядали [PERSON], допомагали оплачувати комунальні платежі за квартиру, сусіди бачили цей догляд.\~ Позивач не відвідувала свою бабусю в лікарні, не опікувалася її здоровям, не допомагала в побуті. 01.02.1994 року [PERSON] разом зі своїм братом ходили в нотаріальну контору посвідчувати заповіт. З 1996 року з дозволу тітки, [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в квартирі [PERSON]\~ Позивач безпідставно називає себе єдиним спадкоємцем за законом, оскільки в її батька [PERSON] було двоє дітей, є ще син від першого шлюбу, а не одна донька [PERSON] [PERSON] була інвалідом, мала фізичну ваду в ходьбі, але вона постійно, до пенсії працювала, добре знала, що хоче, а після смерті свого сина вирішувала спір з невісткою за спадкове майно, судилася з мамою позивача. Ніколи не стояло питання про визнання\~ недієздатною [PERSON] Судом були допитані свідки зі сторони позивача - [PERSON], [PERSON], які ствердили, що [PERSON] протягом життя хворіла на психічну хворобу, поводила себе не адекватно, виганяла «духів», кричала. [PERSON] суду пояснювала, що [PERSON] була іноді агресивною, казала, що її хочуть пограбувати, задушити, з нею неможливо було проживати в одній квартирі. [PERSON] дуже любила свою онуку [PERSON] Родичі не покликали онуку на похорони [PERSON] ЇЇ могила була не доглянута, поки позивач не привела в порядок цю могилу.\~ Допитані в судовому засіданні свідки\~ сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ствердили, що [PERSON] усвідомлювала свої дії, працювала, утримувала квартиру, та якщо і мала іноді психічні розлади, то не в 1994 році, память її була нормальною. Свідок [PERSON], яка з 1975 року знає родину [PERSON], суду показала, що [PERSON] була адекватна, нормальна людина, мала роботу, доглядала свого пристарілого батька. В останні роки життя [PERSON] доглядав її рідний брат. Свідок особисто приходила раз на тиждень до [PERSON] допомагала в її догляді. В 1994 році [PERSON] була повністю нормальною людиною. В 1993 році вона зверталася до суду, розглядався її позов щодо спадкового майна її покійного сина. За клопотанням сторони позивача, 31.08.2015 року було призначено по справі\~\~ судово-психіатричну експертизу для встановлення того факту, чи могла [PERSON] на момент вчинення заповіту 01.02.1994 року\~ розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суду надано Висновок судово-психіатричного експерта №262ц. Згідно даного висновку і послідуючих висновків\~ встановлено, що [PERSON] протягом останніх років, а також в період підписання заповіту 01.02.1994 року страждала на хронічний маячний розлад. Психічні розлади у [PERSON] під час підписання заповіту, 01.02.1994 року, були виражені суттєво, вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(Т.1 а.с.146-150). З приводу даного висновку, у відповідача виникли заперечення, сумніви та запитання до експерта, оскільки відповідач зазначила, що висновки експертизи не ґрунтуються на медичній документації чи будь-якій іншій достовірній інформації. Суд викликав в судове засідання для розяснення висновку експерта [PERSON], в звязку з чим були неодноразово відкладені судові засідання та за повідомленнями КЗ КОР «Обласного психіатрично-норккологічного медичного обєднання» експерт в судове засідання не зміг зявитися в звязку з зайнятістю (Т.1 а.с.183,187). А тому, за клопотанням представника відповідача було призначено додаткову\~ посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було знову доручено експертам КЗ КОР «Обласне психіатрично-норкологічне обєднання в смт Глеваха» для вирішення тих самих питань, що були поставлені перед експертами в попередній експертизі. Матеріали справи містять Висновок додаткової судово-психіатричного експерта №152-ц (Т.1 а.с.203-207). А також, матеріали справи містять Висновок судово-психіатричної експертизи №382 , складений Київським міським центром судово-психіатричної експертизи (Т.2 а.с.1-7). У вище зазначених висновках описано повністю анамнез хвороби [PERSON] та з відомостей медичної документації, за хронологією були описані всі дані щодо стану хворої [PERSON], її лікування, її пояснення та скарги. Однак,\~ судом встановлено, що медична документація не містить записів\~ в період наближений до дати складання спірного заповіту /01.02.1994р./ Так, згідно наявної медичної документації, містяться записи лікаря\~ 27.07.1993р. та\~ 04.11.1994 року. Зокрема, 27.07.1993р. запис такого змісту: «відвідування вдома, хвора скарг не висловлює, хворою себе не вважає, лікування не приймає, відвідувати диспансер категорично відмовляється, проведена бесіда». 1993 рік,\~ оглядалась на дому;\~ 04.11.1994 року\~ запис такого змісту: «відвідування на дому. Хвора скарг не висловлює. Проживає з батьком 90 років, проживає в селі Яблунівка з ним, говорить, що в квартирі живе невидима сила, нечистий дух, в 1992 році раптово помер її син, через пів року матір, все це через «цю силу», «вона пускає в квартирі вогневі стріли, рве одяг, нагороджує кашлем, заходить в горло, душить, ця сила переслідує всіх, з ким спілкується хвора». Лікарем записано: «хвора іноді шиє, доглядає старого батька, погоджується прийняти курс лікування, каже, що сама приймає заспокійливе». Отже, з липня 1993 року по листопад 1994 року, за півтора року,\~ медична документація не містить\~ жодного запису щодо психічного стану [PERSON], її лікування,\~ скарги та ін.. При цьому слід зазначити, що діагноз [PERSON], «інволюційний параноїд», ніким не був\~ поставлений під сумнів. У відповідності до положень ст. 74 ЦПК України, суд\~ заслухав в судовому засіданні пояснення і консультацію спеціаліста, лікаря-психіатра [PERSON], який з 1982 року працює в Білоцерківському ПНД (Білоцерківська лікарня №4), та який був лікуючим лікарем [PERSON], встановив їй діагноз «інволюційний параноїд».\~ Лікар суду пояснив, що вперше [PERSON] звернулася до нього, як до лікаря психіатра 21.04.1989році. Всі дані щодо стану, скарги хворої відображено в медичній документації. Стан [PERSON] та її хвороба\~ не призводить до психічного дефекту і до слабоумія. Поза свого будинку, особа з діагнозом\~ інволюційний параноїд поводить себе нормально,\~ але повернувшись до дому в неї можуть виникати страхи, агресія, маячні ідеї. Ця хвороба проявляється в основному дома, а за місцем роботи, чи в інших установах хвора спокійна, розуміє значення своїх дій. [PERSON] не визнавалася недієздатною. Згідно медичної документації, в період з липня 1993 року по листопад 1994 року це стан ремісії, оскільки жодних звернень, скарг, записів щодо стану хворої не має. [PERSON] спостерігалася пасивно, лікуватися не бажала, лікування не призначалося в зазначений період. Лікарю не відомо з яких джерел експерти взяли дані про суттєво виражені психічні розлади у [PERSON] в період складання заповіту. При\~ вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає\~ справи не інакше як за зверненням\~ особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом\~ у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно положень ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином. За ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Так, за ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог , які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. За ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припускати, що особа не розуміла значення своїх дій і /або/ не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно з ч.1 ст.103 ЦПК України\~ суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину, суд відповідно до статті 105 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам по справі, показам свідків, поясненням спеціаліста, який був лікуючим лікарем-психіатром [PERSON], матеріалам даної цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Суд відхиляє висновки судово-психіатричних експертиз, оскільки медична документація /три медичні картки хворої [PERSON],/, що були надані в розпорядження експертам не містять жодного запису щодо стану здоровя [PERSON]\~ в період наближений до дати складання спірного заповіту - 01.02.1994р.\~ Про хворобливий психічний стан [PERSON] в даний період вказують свідки сторони позивача, покази яких повністю заперечуються показами свідків сторони відповідача. Лікуючий лікар [PERSON] суду пояснив, що в період з липня 1993 року по листопад 1994 року у [PERSON] спостерігалася ремісія, оскільки жодних звернень хворої в цей період не було, відсутні дані психічних розладів у [PERSON] в період складення нею заповіту. При цьому суд враховує, що, лише,\~ за два місяці до укладення заповіту,\~ [PERSON] звільнилася з роботи в звязку з виходом на пенсію. За місяць до укладення заповіту /16.12.1993р./ завершився розгляд судової справи за її позовом до [PERSON], яка приходиться мамою позивача у даній справі, про визнання права власності на частину спадкового майна і витребування майна з чужого незаконного володіння. Наявність майнового\~ спору між [PERSON] і мамою позивача може свідчити про відсутність у [PERSON] бажання залишати своє майно позивачу. Крім цього, суд звертає увагу на двояке трактування самим позивачем доказів по справі листівок (Т.1а.с.108-114), оскільки позивач та її представник вказують, що [PERSON] була психічно хворою людиною, не розуміла значення своїх дій та при цьому надають суду, як доказ листівки, написані [PERSON], посилаючись на ці листівки в підтвердження свідомого й доброго ставлення [PERSON] до онуки. Слід врахувати, що\~ [PERSON] заповіла своє майно не чужій їй людині, а на імя племінниці, доньки брата, який був постійно поряд, був вхожий в будинок [PERSON], опікувався нею. Позивач не спростовує той факт, що в 1994 році [PERSON] доглядала свого старого батька. Отже, встановленими обставинами є те, що до 09.11.1993 року [PERSON] працювала, до 16.12.1993 р. [PERSON]\~ була позивачем в судовій справі, в 1994 році [PERSON] в селі доглядала свого пристарілого батька, в лютому 1994 року звернулася до нотаріальної контори для посвідчення свого заповіту і такі дії не можуть свідчити, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки на той час, ні її роботодавець, ні суд, ні нотаріус не мав сумнівів щодо психічного стану [PERSON], і, як було вже зазначено, з липня 1993 року по листопад 1994 року,\~ відсутні будь-які медичні записи\~ щодо її психічного стану. Згідно ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час\~ посвідчення\~ правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу\~ цивільної\~ дієздатності\~\~ фізичної\~\~ особи здійснюється\~\~ за\~\~ паспортом\~\~ громадянина\~\~ України\~ або\~ іншими документами,\~\~ передбаченими\~\~ статтею\~\~ 43\~\~ цього\~ Закону\~ (крім посвідчення\~ водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи часника Другої\~ світової\~ війни,\~ посвідчення,\~ виданого\~ за місцем роботи фізичної\~ особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо\~ обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за\~ вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка\~ про\~ те,\~ що\~ особа не страждає на психічний розлад, який може\~ вплинути\~ на\~ її\~ здатність\~ усвідомлювати свої дії та (або керувати ними.У разі\~ наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи,\~ яка звернулася\~ за\~ вчиненням\~ нотаріальної\~ дії, нотаріус\~ зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання\~ відповідної\~ фізичної\~ особи\~ для\~ встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист своїх прав та інтересів, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Outcome: dismissed