Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем та судовий збір стягнути з відповідача. Позов мотивує тим, що 14.06.2014 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають малолітню доньку Софію, [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з нею.\~ Зазначає, що їх спільне життя не склалося, в звязку з тим, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Примирення, збереження шлюбу та спільне проживання неможливі. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає.\~Спір про поділ майна відсутній. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, примирення вважає неможливим, спору про поділ майна та місця проживання дитини немає; відповідач також подав заяву, де вказав, що примирення вважає неможливим, спору про поділ майна та місця проживання дитини немає. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від\~ спільного життя мають малолітню доньку Софію, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7), яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними виникли непорозуміння через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, також вони мають різні інтереси, що призвело до припинення спільного проживання. Спільного господарства не ведуть. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати, зазначаючи, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Згідно ст..88 ЦПК України оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то понесені позивачкою судові витрати по сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved