Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 19.07.1997 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 4. Від шлюб у них народився син, який на даний час є повнолітнім. Спільне життя на даний час у них не складається через різного роду сварки, суперечки та непорозуміння. Кожен живе своїм життям та своїми інтересами. Сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення з відповідачем неможливе, так як це суперечитиме її інтересам, оскільки втратила до останнього почуття любові та поваги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Доповнила, що з відповідачем не проживають разом близько трьох років, спільних інтересів у них абсолютно немає, а тому сім'я існує формально. Просить позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Не заперечив щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано 19.07.1997 Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини визначено як «[PERSON]». Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інвалідата інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 704, 80 грн. судового збору в користь позивача. Відтак, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, беручи до уваги, що сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку, що є всі підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved