overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 27.09.2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, з березня 2014 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини, причиною цьому стали постійні непорозуміння між ними, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивач надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказала на те, що позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 27.09.2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбні відносини припинені, проживають вони окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вона вказала в поданій до суду заяві. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 27.11.2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , на даний час сім`я розпалася, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 27.11.2004 року зареєстрували шлюб, у відділі РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1353, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила залишити судові витрати за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.01.2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітню доньку Камілу, [INFO]. Позивачка вказувала на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди, вподобання, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння, а також вказувала не те, що вони проживають окремо з 2013 року, припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач до суду не зявилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві позивач вказала на те, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторонни з 28.01.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку Камілу, [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, наміру зберігати сімю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище [PERSON]. На підставі ст..ст.79,88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.04.2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] [INFO], спільне життя з відповідачем не склалося, між ними постійно почали виникати сварки, непорозуміння, кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відповідач порушує подружню вірність, змінювати свою поведінку не бажає, примирення між ними неможливе, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, щодо розірвання шлюбу заперечує. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 28.04.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, проживають на даний час вони окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю позивач не має і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач поводить себе в судовому засіданні агресивно, погрожує позивачці фізичною розправою, як пояснила позивач, відповідач вчиняв насильство щодо неї. За ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд не зобов»язаний призначати строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу є можливим. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу з врахуванням поведінки відповідача суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.07.2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, між ними почали виникали сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили один до одного почуття довіри та взаєморозуміння, припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо майже рік, спільного господарства не ведуть, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Заслухавши пояснення позивачки, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 28.07.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини, поясненнями позивачки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбних відносин вони не підтримують, проживають окремо майже рік, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінював своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, заяви до суду про відновлення дошлюбного прізвища не надавав, а тому суд вважає за можливе залишити йому прізвище -[PERSON]. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в сумі 229 грн.40 коп., але питання щодо відшкодування судового збору за рахунок відповідача вона не ставить. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.10.1982 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, між ними почали виникали сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та поваги, майже півроку вони проживають окремо, припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Заслухавши пояснення позивачки, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 28.10.1982 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, поясненнями позивачки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбних відносин вони не підтримують, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в сумі 243 грн.60 коп., але питання щодо відшкодування судового збору за рахунок відповідача вона не ставить. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 28.10.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося, через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати їх шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, також, був викликаний через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 28.10.2017 року зареєстрували шлюб, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Позивач не ставить вимогу про відшкодування їй судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 28.12.1999 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки між ними почали виникати непорозуміння, сварки, які призвели до того, що вони почали проживати окремо, подружні почуття між ними відсутні, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що вона позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 28.12.1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві позивач просить суд залишити їй прізвище -[PERSON]. Враховуючи наведене та

Outcome: approved