Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказуючи, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, залишеним без змін апеляційним судом було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 119850 грн. До теперішнього часу відповідач по справі рішення суду не виконав, у зв'язку із чим відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційноного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних. 14.08.2014 року позивач збільшила розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 13303 грн. в якості інфляційних витрат за 159 днів прострочення виконання грошового зобов'язання; грошові кошти в сумі 1566 грн. в якості трьох процентів річних від простроченої суми за 159 днів прострочення виконання грошового зобов'язання; судовий збір в розмірі 243,60 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду письмову заяву відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 02.12.2013 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі за №495/8160/l3-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів ухвалено рішення, згідно з яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 119850 грн. Ухвалою від 06.03.2014 року, постановленою апеляційним судом Одеської області зазначене рішення залишено без змін. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2013 року набрало чинності 06.03.2014 року. 08.04.2014 року позивачем було отримано виконавчий лист на виконання рішення суду від 02.12.2013 року та 14.04.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Дьяченко Надією Іллівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (10-11). До теперішнього часу відповідач не виконала рішення суду, ані в добровільному, ані в примусовому порядку, хоча відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України та ст. 124 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання. Відповідно до рішення суду від 02.12.2013 року у відповідача виникло зобов'язання зі сплати позивачу грошових коштів в сумі 119850 грн. Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Виходячи з наведених вище норм Конституції України, ЦК України та ст. 14 ЦПК України, обов'язок з виконання зобов'язання на підставі рішення суду виникає у боржника з моменту набрання чинності цим рішенням суду, а отже терміном виконання такого зобов'язання в сенсі ст. 530 ЦК України має бути день, наступний за днем набрання чинності відповідним рішенням суду (ст. 253 ЦК України). Таким чином терміном виконання відповідачем зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду від 02.12.2013 року є 07.03.2014 рік. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порyшенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином відповідач прострочила зобов'язання щодо повернення позивачу коштів в розмірі 119850 грн. та відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогy кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується після вирішення судом питання про стягнення основної суми грошових коштів. Таким чином, з наведеного виходить, що прострочення боржника [PERSON] виникло з 07.03.2014 року і саме з цієї дати для відповідача наступили наслідки прострочення нею виконання грошового зобов'язання, а тому інфляційні витрати, які виникли внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання по відношенню до [PERSON] та три проценти річних за користування належними позивачу грошовими коштами мають розраховуватися з 07.03.2014 року. Грошова сума, яку відповідач має сплатити позивачу на підставі рішення суду від 02.12.2013 року та виходячи з якої мають розраховуватися інфляційні витрати та три проценти річних становить 119850 грн. Строк прострочення становить 159 днів днів (з 07.03.2014 року по 13.08.2014 рік). Індекси інфляції, згідно з даними державної служби статистики України на 2014 рік становлять: за березень 2014 року - 102,2%; за квітень 2014 року - 103,3%; за травень 2014 року - 103,8 %; за червень 2014 року - 101,0%; за липень 2014 року - 100,4%; загальний відсоток інфляції розрахований шляхом множення усіх показників інфляції за період: (102,2% :100 х 103,3% :100 х 103,8% :100 х 101,0% : 100 х 100,4% : 100) = 1,111. З урахуванням рекомендацій Верховного Суду України №62-97Р від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сума інфляційних витрат, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача становить (119850 грн. (сума боргу) х 1,111 (числове значення індекса інфляції) - 119850 (сума боргу) = 13303 грн. (розмір інфляції). А три проценти річних від простроченої суми за 159 днів прострочення становить: (3% х 119850 грн. х 159) /365 (кількість днів у році) = 1566 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такимим, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і у відповідності з ст.ст. 530, 536, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 3, 118, 119, 120, 213-215, 224 ЦПК України, суд -

Outcome: approved