Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 лютого 2011 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Долинське, Ренійського району Одеської області, вул. Молдавська, буд. 7. За життя померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області 20 березня 2002 року, зареєстроване в реєстрі за № 37, яким все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не склалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів позивачу та відповідачу, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідача по справі у визначений законом період не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а тому вважається таким, що не прийняв спадщину виходячи з вимог ст. 1272 ЦК України. Через деякий час, позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 22 липня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 06 лютого 2011 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Долинське, Ренійського району Одеської області, вул. Молдавська, буд. 7. За життя померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області 20 березня 2002 року, зареєстроване в реєстрі за № 37, яким все своє майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не склалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів позивачу та відповідачу, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Відповідача по справі в визначений законом період не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а тому вважається таким, що не прийняв спадщину виходячи з вимог ст. 1272 ЦК України. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статі 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Через деякий час, позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 22 липня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на імя померлого [PERSON], копію заповіту, копію заяви позивача про прийняття спадщини та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.\~1\~ст.\~1223\~ ЦК\~України,\~ право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved