Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 29.09.2010 року перебуває у шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Постійні сварки та суперечки негативно впливають на моральний та емоційний стан позивача, що в свою чергу негативно відображається на дітях. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Хоч сторони проживають разом, подружні відносини між ними фактично припинилися. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Пояснила, що рішення розірвати шлюб було обдуманим, вона давно не сприймає відповідача як чоловіка, а лише як батька своїх дітей. Вважає, що примирення з відповідачем та збереження шлюбу неможливе. Дошлюбне прізвище просила не відновлювати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Додатково пояснив, що незважаючи на бажання позивача розірвати шлюб, її подружню зраду, хоче зберегти сім`ю. Пояснив, що у нього збереглися почуття до дружини, він готовий пробачити їй заради збереження шлюбу та щастя дітей, які повинні рости в повній сім`ї. Суд, вислухавши сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від спільного проживання мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11). Сторони проживають разом, проте шлюбних відносин не підтримують. Міри , прийняті судом для примирення сторін, результатів не дали. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 03 травня 2019 року з метою збереження сім`ї сторонам було надано строк для примирення терміном три місяці. Після закінчення вказаного терміну для примирення, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про недосягнення сторонами примирення. Факт припинення подружжям шлюбно-сімейних відносин не заперечується самими сторонами. Суд зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що у останньої відсутня вільна згода на перебування у шлюбі, втрачене почуття любові до відповідача, збереження шлюбу, на думку суду, суперечитиме її інтересам. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України. З огляду на те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та взаємне почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам одного з подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач не заявляла про відновлення їй дошлюбного прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved