Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 11.07.2014 р. [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, з квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися спадкоємці: вона, відповідач [PERSON] та [PERSON] Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06.09.2017 р. було встановлено факт належності [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] та за нею було визнано право власності на 1/3 частину квартири за вищевказаною адресою. Іншими співвласниками 2/3 частини спірної квартири в рівних частинах [PERSON] та [PERSON], однак остання не встигла оформити спадщину та 14.01.2015 р. померла. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернувся її чоловік [PERSON], який подав заяву про те, що він відмовляється від своєї частки у спадщині на користь своїх неповнолітніх дітей, тому власниками 1/3 частини спірної квартири є в рівних частинах неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спірна квартира складається з 3-х ізольованих житлових кімнат: № 8 площею 12,2 кв.м., № 4 площею 17,0 кв.м. та № 5 площею 6,8 кв.м., кухні № 3 площею 7,2 кв.м., ванної кімнати № 6 площею 2,5 кв.м., вбиральні № 7 площею 1,0 кв.м., коридору № 1 площею 10,5 кв.м., шафи № 2 площею 1,1 кв.м., лоджії № ІІ площею 1,7 кв.м. та балкону № І площею 0,66 кв.м. Загальна площа квартири складає 60,66 кв.м., житлова 36,0 кв.м. Виходячи з загальної житлової площі у спірній квартирі 36,0 кв.м., то кожному з співвласників належить по 12,0 кв.м. житлової площі (36,0 : 3). Просить суд: Встановити порядок користування квартирою № 13 по вул. Ковпака, буд. 53 в м. Суми, виділивши їй житлову кімнату № 8 площею 12,2 кв.м. з лоджією № ІІ площею 1,7 кв.м., а відповідачам по справі житлові кімнати № 4 площею 17,0 кв.м. та № 5 площею 6,8 кв.м. з балконом № І площею 0,66 кв.м., залишивши кухню № 3 площею 7,2 кв.м., ванну кімнату № 6 площею 2,5 кв.м., вбиральню № 7 площею 1,0 кв.м., коридор № 1 площею 10,5 кв.м., шафу № 2 площею 1,1 кв.м. у загальному користуванні співвласників квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти запропонованого позивачем [PERSON] варіанту встановлення порядку користування спірною квартирою заперечував. Зазначив, що йому та позивачу на праві спільної власності (по 1/3 частині кожному) належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яка перейшла їм у спадок після смерті [PERSON], який помер 11.07.2014 р. Однак не відповідає викладене в позові в частині того, що він чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаною вище квартирою (як зазначено в позові не дає позивачу ключі від квартири), оскільки як за життя батька [PERSON], так і після оформлення на своє ім'я частини спадкового майна позивач бажання проживати у квартирі не виявляла (протягом багатьох років мешкає у Греції), жодного разу до квартири не з'являлась, до нього з питанням визначення порядку користування квартирою не зверталась. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру її житлова площа становить 36,0 кв.м., а тому кожному із співвласників має бути виділено кімнату площею не менше 12 кв.м. Враховуючи те, що кімната, яку він згоден з відповідачем [PERSON] виділити у користування позивачу має площу 6,8 кв.м., що на 5,2 кв. м. менше розміру, передбаченого законом, ми погоджуємось сплатити позивачу відповідну матеріальну компенсацію у встановленому судом розмірі, що передбачено ст. 358 ЦК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, свою позицію щодо позовних вимог відобразив у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Допитана у судовому засідання у якості свідка [PERSON] пояснила, що після одруження з чоловіком [PERSON] почала проживати та зареєстрована за адресою: [INFO]. На даний час у вказаній квартирі займають вони з чоловіком кімнату № 8 площею 12,2 кв.м. За весь проживання у квартирі, позивач жодного разу до спірної квартири не приходила та участі в утриманні квартири не приймала. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач є її донькою, остання тривалий час проживає у Греції та до України не приїжджає. Після смерті [PERSON] позивач успадкувала 1/3 частини спірної квартири. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з Довідки від 09.03.2016 р. Управління майна комунальної власності Сумської міської ради вбачається, що згідно інформації, яка зберігається в архівах Управління майна комунальної власності Сумської міської ради станом на 29.12.2012 р. будинок (будинок володіння, квартира, нежитлові приміщення) за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 29.12.2009 р. 11.07.2014 р. [PERSON] помер у віці 66 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-БП № 217212 виданого 11.07.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 16. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06.09.2017 р. (справа № 587/2975/15-ц) встановлено факт належності на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON], померлому 11.07.2014 р.; визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 11.07.2014 р. Згідно Технічного паспорту на квартиру № 13 у житловому будинку № 53 по вул. Ковпака в м. Суми квартира посімейного заселення розташована на 4-му поверсі 9-и поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 36,0 кв.м., в тому числі: 1-а кімната 17,0 кв.м.; 2-а кімната 6,8 кв.м.; 3-тя кімната 12,2 кв.м.; кухня 7,2 кв.м.; коридор 10,5 кв.м.; ванна 2,5 кв.м.; туалет 1,0 кв.м.; шафа 1,1 кв.м. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Враховуючи вищевикладене, слід встановити порядок користування квартирою № 13 у будинку № 53 по вул. Ковпака в м. Суми виділивши [PERSON] житлову кімнату № 8 площею 12,2 кв.м. з лоджією № ІІ площею 1,7 кв.м.; [PERSON] та членам його сім`ї виділити житлові кімнати № 4 площею 17,0 кв.м. та № 5 площею 6,8 кв.м. з балконом № І площею 0,66 кв.м., залишивши кухню № 3 площею 7,2 кв.м., ванну кімнату № 6 площею 2,5 кв.м., вбиральню № 7 площею 1,0 кв.м., коридор № 1 площею 10,5 кв.м., шафу № 2 площею 1,1 кв.м. у загальному користуванні. Судом також встановлено, що співвласником 1/3 частини спірної квартири є [PERSON] 14.01.2015 р. [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] її чоловік відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про те, що він відмовляється від своєї частки у спадщині на користь свої неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] та його неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у спірній квартирі не зареєстровані та постійно проживають у м. Чернігів. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Особи, які за віком визнані частково дієздатними або не повністю дієздатними (малолітні, неповнолітні) а також особи, що визначені недієздатними або обмежено дієздатними за рішенням суду вважаються такими, що прийняли спадщину незалежно від сумісного проживання, крім випадків відмови від спадщини їх представників та згоди на відмову від спадщини органів опіки і піклування. З моменту, як спадкодавець подав заяву про прийняття спадщини або фактично прийняв її, успадковане майно належить спадкоємцю, він має право користуватися, управляти майном, але слід враховувати, що доки він не отримає на це майно свідоцтва про право на спадщину, він не може розпоряджатися майном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: partial