Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що вона являється тіткою неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дітей [PERSON], [INFO] з 1997 року по 2006 рік перебувала в цивільному шлюбі з її братом [PERSON], [INFO]. [PERSON] - [PERSON]. Відносно [PERSON], [PERSON] являється матір'ю - одиночкою. Проте біологічним батьком хлопчика є брат позивачки - [PERSON]. З травня 2008 року, [PERSON] проживає разом з позивачкою. [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] проживали в цей час окремо, з цивільним чоловіком матері в с. Кринички, Солонянського району Дніпропетровської області. У грудні 2008 року [PERSON] переїхала до смт. Просяна, де проживала в двокімнатній квартирі позивачки. [PERSON] постійно проживала разом з позивачкою, а [PERSON] на постійне проживання за адресою позивачки переїхав з серпня 2015 року. До цього часу вихованням і матеріальним забезпеченням дітей займалися позивачка та її чоловік [PERSON], [INFO]. Під час проживання в Солонянському районі [PERSON] періодично залишала старшу доньку з п'яти місячного віку на батьків позивача, була відсутня за місцем проживання декілька місяців. З народженням меншої дитини [PERSON], відповідачка [PERSON] належної уваги дітям не приділяла та не займалася вихованням, вживала алкогольні напої, схильна до суїциду. Переїхавши до смт. Просяна [PERSON] продовжувала періодично вживати алкогольні напої, діти постійно перебували у позивачки. Дітей відвідувала рідко, належної матеріальної допомоги не надавала. Всі питання щодо виховання дітей позивачка вирішує сама, без участі та підтримки з боку відповідачів. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки. З ініціативи позивачки, мати примусово відвідувала батьківські збори, ходила до лікарні по довідки. [PERSON] з чотирьох років має тяжке захворювання. Під час ускладнення хвороби позивачка разом з чоловіком [PERSON] відправили дитину до реанімаційного відділення, а [PERSON] з'явилася до дитини лише під вечір. Влітку 2010 року [PERSON] зникла разом з дітьми, на телефонні дзвінки не відповідала, після довготривалих пошуків їх знайшли в іншому селі в жахливому стані. Діти не виявляють бажання постійно проживати з матір'ю, і не хочуть бачити аморальну поведінку матері, з батьком не спілкуються. Батько [PERSON] постійно вживає алкогольні напої, постійного місця проживання і роботи не має. Підсумком його поведінки є нотаріально завірена відмова від доньки. Справу розглянуто згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності позивачки, яка надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], які вдруге не з'явилися в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді були повідомлені належним чином. Представник Третьої особи - орган опіки та піклування Просянської селищної ради не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як слідує з матеріалів справи, відповідачі являються рідними батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с.3,4,14). Згідно акту №4 про обстеження проживання [PERSON] та [PERSON] встановлено, що виховання і матеріальним забезпеченням дітей займається подружжя: [PERSON] та [PERSON], мати: [PERSON] матеріальної допомоги не надає та вихованням дітей не займається, лише іноді відвідує дітей, батько: [PERSON] матеріальної допомоги не надає та виховання дітей не займається, своїх дітей бачив 8 років тому. (а.с. 17). Згідно актів обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Санітарно-побутові умови проживання задовільні, діти вдома відсутні, зі слів [PERSON] діти проживають у тітки [PERSON] (а.с.18-21) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що з нею проживають племінники [PERSON] та [PERSON]. Санітарно-побутові умови проживання задовільні. В дітей окремі дитячі кімнати облаштовані спальними місцями, місяцями для навчання. Діти забезпечені всім необхідним, повноцінним харчуванням, одягом, шкільним приладдям. Вихованням і матеріальним забезпеченням дітей в основному займається [PERSON]. (а.с. 22) Згідно нотаріально посвідченої заяви від 24.12.2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №2169, [PERSON] відмовилася від батьківських прав на неповнолітню [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] та не заперечує проти встановлення опіки (піклування) над дітьми будь-ким. (а.с.12) Згідно нотаріально посвідченої заяви від 27.02.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за №1-386, [PERSON] відмовився від батьківських прав на неповнолітню [PERSON], [INFO] та не заперечує проти встановлення опіки (піклування) над дітьми будь-ким. (а.с.13) Згідно витягу з протоколу №10 засідання опікунської ради при Просянській селищній раді від 17.12.2015 року було вирішено провести роз'яснювальну роботу з [PERSON] щодо необхідності займатися вихованням дітей та забезпечувати їх усім необхідним для проживання. Рекомендувати [PERSON], самостійно звернутися до судових органів із позовною заявою щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідачів, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved