Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позов з обґрунтуванням його положеннями ст.ст. 391, 406 ЦК України подано з посиланням на те, що 25 червня 1986 року позивач набула у дар житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку з дозволу позивача зареєстровано рідного брата позивача - [PERSON], який з 1991 року за вказаною адресою не проживає, будинком не користується, проживає окремо, має власну сім`ю. Відповідач речей у будинку не має, зніматися з реєстрації в добровільному порядку не бажає, чим порушує право власності позивача. Позивач надала заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 25 червня 1986 року позивач, на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER], отримала у дар від [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Також, у будинку за вказаною адресою згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області з 05 липня 1985 року зареєстрований відповідач - [PERSON] Водночас, у відповідності з актом від 22 липня 2016 року комісії в складі депутата Піщанської сільської Ради, власника житлового будинку перевірено фактичне місце проживання [PERSON] та встановлено, що [PERSON] фактично не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] з 1991 року. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку, членів сім`ї власника користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням членів сім`ї власника, тимчасових мешканців. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку та з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами після складання та реєстрації договору дарування, доказів на підтвердження наявності іншої правової підстави набуття відповідачем права користування житловим приміщенням, наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення особи, яка була власником будинку на час його відчуження на користь позивача. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved