Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею та відповідачем право власності по ? частині квартири, за адресою: [ADDRESS], кожному, посилаючись на те, що з 17.07.2004 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.07.2018 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У червні 2007 року за спільні кошти ними, на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2007 року набуто спільне майно придбано квартиру, за адресою: [ADDRESS], вартість якої на той час становила 30100 грн. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з наведених у позові підстав, надали відповідь на відзив, у якому вважали доводи відповідача про відсутність спору безпідставними. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечували проти задоволення позовних вимог, надали відзив на позов, у якому просили відмовити у задоволенні позову у звязку з відсутність спору, оскільки позивач вирішити питання у досудовому порядку не намагалася. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач з 17.07.2004 року по 05.07.2018 року перебували у шлюбі (а.с.18,22). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.19,20). 05.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2279 (а.с.13,14,15). Згідно ксерокопії технічного паспорту, наданого позивачем на квартиру, за адресою: [ADDRESS], виготовлений станом на 07.04.2007 року, квартира складається з 2 кімнат житловою площею 27,2 кв.м, загальною площею 74,2 кв.м (а.с.16-17). Згідно висновку про незалежну вартість квокімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість квартири складає 107800 грн. (а.с.23-52). Суд зазначає, що статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.61\~СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст.69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року №7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивач не просить про поділ будинку в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу. Враховуючи, що спірне майно придбане відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, виходячи з принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved