Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом відповідачів, із зазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 1978 року. З листопада 2012 року між сторонами фактично припинилися шлюбні стосунки і з цього часу подружжя проживає окремо. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] та [PERSON] За час шлюбу сторони придбали рухоме майно мотоцикл «Иж Планета» 1992 року випуску, рама № 177952, двигун №К177952, колір основний червоний, додатковий - чорний, вартістю на теперішній час 2000,00грн.. Крім того, чоловік у спадок отримав домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпропетровську, в якому сторони весь час мешкали і який за час шлюбу істотно збільшився завдяки трудовим і грошовим внескам обох із подружжя [PERSON], а відтак є їх спільним майном. Проте, відповідач [PERSON] не визнавав частку позивача у спільному домоволодінні, та подарував його доньці, відповідачу [PERSON] Позивач просила суд визнати домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати договір дарування домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпропетровську від 22 лютого 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №67 недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпропетровську за [PERSON], індексний №522746 від 22.02.2013, визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпропетровську, провести поділ домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпропетровську з урахуванням надвірних будівель і споруд в натурі та ? частки [PERSON] відповідно до першого варіанту розділу домоволодіння висновку експерта, виділивши квартиру №2, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію різниці часток рухомого майна в розмірі 2000 грн., стягнути з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати і витрати повязані з розглядом справи. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в ньому, просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що весь час подружнього життя сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мешкали у спірному домоволодінні, який останній отримав у спадок. За час шлюбу домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпро істотно збільшилося зусиллями обох з подружжя, шляхом внесення як грошових коштів, так і особистою працею. Таким чином, зазначене домоволодіння є спільним майном подружжя, а тому позивач просить визнати за нею право власності на ? частину та поділити його в натурі, виділивши їй квартиру №2. При цьому визнати недійсним договір дарування. Також, посилались на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] існує спір, щодо проживання у вказаному будинку. В частині стягнення компенсації за рухоме майно, уточнили вимоги та просили стягнути з відповідача [PERSON] 1000 грн. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог частково, а саме в частині визнання договору дарування недійсним посилаючись на те, що відповідач [PERSON], маючи в особистій власності вказане вище домоволодіння, на свій розсуд, та на цілком законних підставах розпорядився ним, і 22.02.2013 р. подарував його їх спільній з позивачкою старшій доньці - [PERSON] При цьому, на момент укладання договору дарування будь-який спір був відсутній,та доводи позивача недоведені, а відтак, відсутні підстави для його скасування. Позовні вимоги позивача щодо поділу домоволодіння по 1\\2 частини кожному і виділу в натурі, вважала безпідставними, оскільки зазначене майно не є спільним майном подружжя, та частка, на яку збільшилась вартість є незначною. Позовні вимоги щодо компенсації 1\\2 частки вартості мотоциклу в розмірі 1000 грн. визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в суд в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, погоджуючись з позицією представника відповідача [PERSON] Щодо проживання у спірному будинку матері не заперечувала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місці дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Суд, вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідка [PERSON] та експерта [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 1978 року. З листопада 2012 року між сторонами фактично припинилися шлюбні стосунки і з цього часу подружжя проживає окремо, шлюб було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2013 року. За час шлюбу сторони придбали рухоме майно мотоцикл «Иж Планета» 1992 року випуску, рама № 177952, двигун №К177952, колір основний червоний, додатковий - чорний, вартістю на теперішній час 2000,00грн., що визнається сторонами, тому не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Таким чином, згідно ст. ст. 69,71 СК України суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо поділу спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] - мотоциклу «Іж Планета», 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а саме: виділити [PERSON] в особисту приватну власність мотоцикл «Іж Планета» 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію на відшкодування вартості ? частини мотоцикла «Іж Планета», 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 1000 грн.. Також [PERSON] у спадок отримав домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м.Дніпрі, в якому сторони весь час мешкали і який за час шлюбу істотно збільшився завдяки трудовим і грошовим внескам обох із подружжя. Зазначене збільшення у своїй вартості будинку підтверджується висновком № 4975/4976/4977-15 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 10.06.2016 року, відповідно до якого: вартість домоволодіння №33 по вул. Житомирській м. Дніпропетровськ у цінах на теперішній, час становить: до шлюбу - 290 135.00 грн. (без врахування вартості земельної ділянки розмірі 207657 грн.), після шлюбу - 481 152.00 грн. (без врахування вартості земельної ділянки розмірі 207657 грн.); грошова частка, на яку збільшилося домоволодіння (без врахування вартості земельної ділянки) за час шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON], складає 66% (191 017.00 грн.). Суд не бере уваги заперечення проти позову представника відповідача в частині визначення грошової частки, на яку збільшилось домоволодіння, оскільки при визначенні розміру збільшення вартості домоволодіння, суд вважає за необхідне виходити з вартості домоволодіння до поліпшення. Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини є зокрема, майно, набуте нею за час шлюбу, але в порядку спадкування. Відповідно до статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене суд вважає визнати домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та таким, що підлягає поділу між подружжям в рівних частинах відповідно до вимог ст.ст.69,71 СК України. 22 лютого 2013 року було укладено між [PERSON] та [PERSON] договір дарування домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі та цього ж дня внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок №33 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровськ за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 522746. номер запису про право власності: 198604. Зазначені обставини порушують права позивача, як співласника спільного майна подружжя, та є перешкодою для їх реалізації. [PERSON] не мав права розпоряджатися на власний розсуд спірним будинком та вчиняти будь-які дії щодо його відчуження третім особам, оскільки був усвідомлений в тому, що позивачкою за час шлюбу здійснено, крім спільних затрат, суттєвий особистий вклад у розбудову будинку та надвірних споруд. Відповідно до частини 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що було відсутнє волевиявлення позивача на реалізацію своєї частки у праві власності на спірне домоволодіння, суд вважає визнати частково недійсним договір дарування домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі від 22 лютого 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №67, в частині дарування ? частини домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі за [PERSON], індексний №522746 від 22.02.2013 та визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння №33 по вулиці Житомирській в м. Дніпрі, яке в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 43,1 кв.м., а також гаражу літ.В, погрібу з шийкою літ.Г, сараю літ.Д, навісу літ.Л, літнього душу літ.М, вбиральні літ. Н, огорожі - №№1,2, свердловини - №3, тротуару літ. І. В іншій частині позовних вимог [PERSON] суд вважає відмовити з наступних підстав. Згідно із ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до розяснень, викладених в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно висновку вищезгаданої судової експертизи від 10.06.2016 року запропонований варіант розподілу житлового будинку, будівель і споруд з відступами від вимог Державних будівельних норм і відступом від ідеальних частин. Питання щодо можливості та обладнання окремих систем газо-, електро- та водопостачання експертом не досліджувалось. Будь-яких доказів можливості обладнання таких систем при запропонованому варіанті поділу домоволодіння позивачем суду не надано. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 03 квітня 2013 року №6-12цс13, якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Проте, запропонований експертом варіант поділу спірного будинку передбачає перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові( жиле приміщення 1-9). Також, відповідно до висновку вказаної експертизи, в результаті запропонованого варіанту поділу відбувається зміна часток у праві власності сторін на будинок, проте, позивач в позові не ставить питання про таку зміну, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 573 грн. 50 коп . та витрати повязані з проведенням експертизи в сумі 1971 грн. 30 коп., а всього по 2544,80 грн. з кожного.

Outcome: partial