Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати укладений між сторонами шлюб, який був зареєстрований 17.10.2003р. виконкомом Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис №38. В обґрунтування позову зазначила, що сім'я фактично розпалася. Наразі шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, оскільки вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Тому шлюб існує лише формально і збереження сімї не має сенсу. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином /а.с.25, 26/, про причини неявки суд не повідомили. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити її вимоги. Також позивач зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення, просить після розірвання шлюбу не відновлювати її дошлюбне прізвище та відшкодувати понесені нею судові витрати за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 17.10.2003р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку Марію, 09.04.2008р.н. /а.с.5/. На теперішній час сім'я фактично розпалася, сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, а тому шлюб між ними носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивача. На момент розгляду справи перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України, судом не встановлені. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Спору з приводу місця проживання дитини та порядку участі батьків у вихованні та її матеріальному забезпеченні між сторонами немає, оскільки після розірвання шлюбу донька й надалі мешкатиме з позивачем. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник зі шлюбних відносини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням позивачки, це не відповідатиме її інтересам і не матиме результату. Також суд враховує, що з моменту звернення позивача до суду минуло півтора місяці , а сторони не змінили свого ставлення до питання збереження шлюбу. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК, беручи до уваги бажання позивача, після розірвання шлюбу прізвище позивача не змінювати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640грн в якості відшкодування понесених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved