Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом , в якому просить позбавити батьківських прав відповідача у відношенні неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини щомісячно , але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму до виповнення доньці 18 років. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася донька [PERSON]. Відразу після народження дитини відповідач пішов з сім,ї , із того ж часу з позивачем та донькою не спілкується. Зараз доньці 5 років , відповідач дитині не приділяє уваги, не виконує своїх батьківських обов'язків ,матеріально не забезпечує. 11 вересня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. До офіційної реєстрації шлюбу позивач з чоловіком прожили три роки , він виховує доньку [PERSON] ,як свою рідну доньку , вона його називає батьком. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини ,ухиляється від виконання обов,язків по вихованню дитини . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною. Матеріальну допомогу на утримання дитини він не надавав та не надає . Відповідач не працює, перебуває в іншому шлюбі, від якого має неповнолітню дитину 2016 року народження , крім того на даний час його дружина вагітна. Представник третьої особи Служби у справах дітей Слобідського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з,явився, надав заяву про слухання справи без представника органу опіки та піклування , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи , допитавши свідків, з,ясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено , що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах , від яких мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO], в графі батьки вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №22 позивач та її донька [PERSON], [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину по досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України , при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Як зазначено відповідачем в судовому засіданні , він ніде не працює, має неповнолітню доньку 2016 року народження. Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі підлягають задоволенню частково, а саме: в розмірі 746 грн. щомісяця , враховуючи , що прожитковий мінімум для неповнолітньої дитини віком до 6років відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» складає 1492,00 грн. , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього доньки [PERSON], [INFO] , у розмірі 746 грн. щомісяця, починаючи з 18 жовтня 2018 року і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла -садок) №335 ХМР від 17.10.2017 року дитина [PERSON] , 2012 р.н., дійсно виховується у дошкільному закладі з 01.09.2015 року. Зі слів вихователя , батько дитини жодного разу у закладі не з,являвся , батьківські збори не відвідував, участі у навчально - виховному процесі доньки не приймав , навчанням та вихованням дитини у педагогів закладу не цікавився. Позивач [PERSON] 11 вересня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис №789. Згідно акту від 14.10.2017 року ,який підписаний сусідами , дитина [PERSON] , 2012 року народження, з народження мешкає з матір,ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батька дитини не бачили з моменту її народження. Згідно листа Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету ХМР від 15.02.2018 року , в департаменті служб та його структурних підрозділах за період з 01.01.2013 року по 15.02.2018 року не обліковується звернень , скарг за прізвищем [PERSON] , щодо вчинення йому перешкод в спілкуванні та побаченні з дитиною [PERSON] , 2012 року народження. Відповідно до відповіді КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №1» , дитина [PERSON], [INFO] перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. Станом здоров,я дитини та забезпеченням належного догляду опікується мати [PERSON] Батько дитини з питань ,які стосуються здоров,я дитини , до лікувального закладу не звертався. Як вбачається з акту від 12.01.2018 року умов проживання за адресою: [ADDRESS] , квартира ізольована , трикімнатна, зі всіма зручностями. Умови проживання задовільні , в кімнатах є всі необхідні меблі та техніка для побуту . У дітей є власна кімната з власними спальними ліжками , шафа для речей , два письмових стола , шкільне приладдя. В квартирі мешкають мати [PERSON] діти: [PERSON], 2012 року народження, [PERSON], 2016 року народження , [PERSON], 2017 року народження , [PERSON], 2007 року народження, та чоловік позивача [PERSON] З висновку від 30.01.2018 року № 72 вбачається, що Департамент служби у справах дітей Виконавчого комітету ХМР Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно дитини [PERSON], [INFO]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] , кожен окремо підтвердили, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON], 2012 року народження , не надає , вихованням не займається , у житті дитини участі не приймає. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, батьки вважатимуться такими, що ухиляється від обов'язків по вихованню дитини, якщо вони не проявляють про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Так, батьки вважатимуться такими, що ухиляється від обов'язків по вихованню дитини, якщо вони не проявляють про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Стаття 150 Сімейного кодексу України, передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків, а саме: бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім*ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності, відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перерахована в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. За змістом ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991р., у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов,язків. Судом встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] не сумлінно виконує свої батьківські обов,язки, щодо малолітньої дитини , однак як вбачається з пояснень відповідача в судовому засіданні він змінив своє ставлення до виховання дитини та бажає виконувати свої батьківські обов,язки та матеріально їй допомагати . З урахуванням вищевикладеного, враховуючи пояснення відповідача , суд прийшов до висновку, що викладені обставини по справі , не дають підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial