Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 15 листопада 2013 року між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що причиною розпаду їхньої сім'ї послужило те, що вони з відповідачем мають різні характери, різні погляди на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникають конфлікти та сварки. Вони з відповідачем з червня 2014 року разом не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спільне життя стало неможливим, вони втратили почуття любові один до одного, а тому просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Крім того, доповнила, що їй відомо, що відповідач неодноразово зраджував у подружній вірності, у зв'язку з чим з червня 2014 року вона з відповідачем разом не проживає, спільне господарство не веде, шлюбних відносин не підтримує, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач позов визнав, не заперечив проти задоволення позовних вимог та доповнив, що між ним та дружиною дійсно існують конфлікти та сварки. Зазначив, що вони з дружиною з червня 2014 року разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського МРУЮ Львівської області від 15.11.2013 року вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2013 року, актовий запис № 401 /а.с.4/. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. В судовому засіданні встановлено, що з червня 2014 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім цього, суд, розриваючи шлюб між сторонами, враховує інтереси малолітньої дитини сторін, оскільки її повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти є неможливим. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати підтверджені ним документально. Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн.

Outcome: approved