Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями, укладений між нею та відповідачем, дійсним, таким, що відбувся, та визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 52,1 кв. м., житловою площею 34,2 кв. м. з верандою (літ. а), ганком І, господарськими будівлями, а саме - літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. Д, Е, Ж), гаражем (літ. Г), вбиральнею (літ. В), навісом (літ. З), огородженням №1,3,4, воротами з хвірткою №2, вимощенням І, розташований на земельній ділянці площею 568 кв. м. по [ADDRESS], який раніше на праві приватної власності належав відповідачу, стверджуючи, що 20.08.2014 року відповідач [PERSON] уклав з нею договір дарування вище вказаного житлового будинку, згідно якого відповідач подарував, а позивач прийняла у дарунок житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 568 кв. м. по [ADDRESS], відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяв з'явитися до нотаріальної контори для оформлення договору дарування, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення договору, до нотаріальної контори не з'являється. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися подарованим нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити договір дарування належним чином у нотаріуса не має, просить справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 09.11.2009 року належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 568 кв. м. по [ADDRESS], що сторони уклали між собою договір дарування вище вказаного житлового будинку від 20.08.2014 року, згідно якого відповідач подарував, а позивач прийняла у дарунок вище вказаний житловий будинок і по акту прийому-передачі від 20.08.2014 року відповідач передав, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідач взяв на себе зобов'язання оформити договір дарування належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до п.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив у клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру з'явитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір дарування, укладений 20.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності обдарованого і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved