Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути їй перешкоди в користуванні майном та земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, [ADDRESS], шляхом демонтажу самовільно встановлених [PERSON] металевої хвіртки зі стійкою шириною 0,7 м по фасаду на в'їзді у її двір та сітчастого металевого забору на трьох металевих стовпчиках висотою 1,5 м у дворі [PERSON] по фасаду на відстані 0,6 м від стіни будівлі літ. «А1» довжиною 5,13 м. Крім того, позивач просить зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй у встановленні металевої хвіртки зі стійкою, належної [PERSON] на праві власності, на попереднє місце - на в'їзді у її двір, шириною 3 м 20 см. Витрати по демонтажу та встановленню металевої хвіртки зі стійкою на попереднє місце позивач просить покласти на відповідача. 30.10.2015 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила покласти на неї витрати по демонтажу хвіртки та сітчастого забору, а також встановлення нової хвіртки. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачу належить 14/25 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі. Іншим співвласником домоволодіння є [PERSON], якому належить 11/25 часток у праві спільної часткової власності. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.1988 року, яке набрало законної сили, був визначений порядок користування земельною ділянкою площею 626 кв. м по [ADDRESS] у м. Одесі. Цим рішенням було встановлено, що ширина в'їзду до належної позивачу частини домоволодіння складає 3,20 м. У 1996 році [PERSON] збудував самовільну прибудову літ. «А1» /2-6/ на межі, по лінії в'їзду до належної позивачу частини домоволодіння і з того часу неодноразово звертався до різних інстанцій з ціллю захопити ділянку шириною 60 см вздовж стіни прибудови літ. «А1» довжиною 5,13 м, площею 3 кв. м. Проте рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.05.2008 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на домоволодіння та земельну ділянку. У зв'язку з цим питання про в'їзд до належної позивачу частини домоволодіння шириною 3 м 20см вже було вирішено судами. 25.10.2013 року [PERSON] за відсутності позивача, без її дозволу та будь-яких правових підстав зрізав належну позивачу на праві власності металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,8 м на в'їзді у її двір, пошкодив їх та самовільно встановив під кутом свою металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,7 м і закрив хвіртку на замок, чим перекрив позивачу вхід у її двір і земельну ділянку через хвіртку. Крім того, в той же день 25.10.2013 року [PERSON] самовільно встановив металеву сітчасту огорожу на 3-х стовпчиках висотою 1,5 м у дворі по фасаду на відстані 0,6 м від глухої стіни прибудови літ. «А1» (2-6), довжиною 5,13 м, захопивши 3,78 кв. м території двору, яким користується позивач. Фактично [PERSON] було здійснено самочинне захоплення частини в'їзду двору площею 4 кв. м та зменшено ширину в'їзду до двору, яким користується позивач з 3 м 20 см до 2 м 25 см. У подальшому [PERSON] отримав рішення Одеської міської ради від 18.07.2013 р. №3828-VІ та Свідоцтво на право власності від 20.08.2013р. № [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0337 га, у тому числі 3,78 кв. м за рахунок в'їзду до належного позивачу двору по фасаду по [ADDRESS] у м. Одесі. Проте рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 року та додатковим рішенням від 22.12.2014 року, які набрали законної сили, зазначені рішення Одеської міської ради та Свідоцтво про право власності були скасовані. Незважаючи на це відповідач відмовляється добровільно демонтувати незаконно встановлені огорожу та хвіртку, а також перешкоджає знести їх позивачу, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Разом із тим, у матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача проти позову, в яких він посилається на такі обставини. Порядок користування земельною ділянкою площею 626 кв. м по [ADDRESS] у м. Одесі був визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.1988 року. У 2013 року відповідач отримав Свідоцтво про право власності на земельну ділянку. При цьому позивач вважає своєю власністю частину належної йому земельної ділянки, а саме 0,6 м, які він залишив за прибудовою літ. «А1» для догляду за прибудовою. Зазначена частина земельної ділянки належить йому згідно зі Свідоцтвом про право власності на земельну ділянку. Відповідач також зазначив, що у жовтні 2013 року він встановив огорожу на 4-х металевих трубах висотою 2,5 м у присутності дільничного та комісії із земельних ресурсів, які склали акт установлення межі на місцевості згідно зі Свідоцтвом про право власності на земельну ділянку. При цьому було відновлено межу, яку позивач зруйнувала в 2004 році. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що у жовтні 2013 року відповідач протиправно за відсутності [PERSON] зрізав її металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,8 м на в'їзді у її двір та встановив під кутом свою металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,7 м, закрив хвіртку на замок, тим самим захопивши частину земельної ділянки, якою користується позивач. Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належить 14/25 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі на підставі рішення народного суду Малиновського району м. Одеси від 09.06.1980 року. Іншим співвласником зазначеного домоволодіння є [PERSON], якому належить 11/25 часток у праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1980 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.1988 року, яке набрало законної сили, був визначений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] у м. Одесі, а саме: [PERSON] виділено ділянку площею 341,72 кв. м. під літ. II по І варіанту розподілу згідно з висновком від 24.06.1987 р. за винятком площі 9,28 кв. м довжиною 21,6 м та шириною 1,60 м; [PERSON] виділено земельну ділянку загальною площею 284,28 кв. м, до складу якої ввійшла ділянка під літ. І по цьому ж висновку та додатково 9,28 кв. м, визначивши межу огорода за наявним забором. У мотивувальній частині зазначеного рішення встановлено, що відповідачем був встановлений маленький штахетний паркан, котрий розділяв двір. Пізніше [PERSON] був встановлений високий паркан по тій же межі, який простояв до 1986 року і яким встановлювався порядок користування земельною ділянкою з фасадної сторони. У 1986 році [PERSON] самовільно переставив цей паркан на 2 м 25 см вправо та поставив його в одну лінію з будинком під літ. «А». Визначаючи порядок користування земельною ділянкою, Малиновський районний суд м. Одеси врахував згоду [PERSON] відступити 2 м від будинку під літ. «А» та виділив цю земельну ділянку [PERSON] шириною 2 м та довжиною 2,25 м. Зазначені обставини були підтверджені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.11.2006 року, ухваленим за результатами перегляду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2006 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії. Крім того, із зазначеного рішення Апеляційного суду Одеської області від 10.11.2006 року вбачається, що під час розгляду справи судом І інстанції було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу від 11.07.2005 року. За висновком експертизи земельна ділянка площею 626 кв. м по [ADDRESS] у м. Одесі розділена між співвласниками подільним парканом на дві частини. Межі розділу проходять наступним чином: - від вуличного розділительного паркану з відступом 3,2 м від правої межі впродовж глухої стіни самовільно побудованої прибудови літ. «А1» довжиною 5,13 м; - поворот вправо довжиною 0,6 по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А»; - поворот вліво довжиною 2,37 м по зовнішній стіні житлового у літ. «А»;- поворот наліво по між квартирним перегородкам на кут, примикання зовнішніх стін прибудови літ. «а1» і літ. «а»; - поворот направо продовж зовнішніх стін прибудов літ. «а1», літ. «а2» і далі по лінії продовження загальної довжини 21,6 м до пересічення з задньою межею з відступом 7,4 м від лівої бокової межі. Рішенням суду встановлено, що в фактичному користуванні [PERSON] з долею 14/25 знаходиться 292 кв. м земельної ділянки. У користуванні [PERSON] з долею 11/25 частин - 334 кв. м. За висновком експерта існуючий порядок користування земельною ділянкою не відповідає ідеальним часткам співвласників, а також рішенню суду від 19.08.1988 року. Між тим, в суді першої і апеляційної інстанції було з'ясовано, що існуючий порядок відповідає тому, що був вставлений між співвласниками ще в 1980 році, будь-які паркани відповідачем або членами його родини не переставлялися. Межі земельних ділянок, що були встановлені між сторонами в 1980 році не змінювалися. У суді апеляційної інстанції позивач [PERSON] не додала доказів того, що своєчасно зверталася до виконавчої служби з приводу виконання рішення суду від 19.08.1988 року. Колегія вважала, що шляхом пред'явлення [PERSON] позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відносно якої між тими самими сторонами ще у 1988 році встановлено порядок користування цією ж земельною ділянкою, не може вирішуватися питання щодо виконання цього рішення. Крім того, у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Одеської області від 22.05.2008 року, ухваленого за результатами перегляду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2007 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві власності на домоволодіння та земельну ділянку та за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту, усунення перешкод у здійсненні права власності та права користування земельною ділянкою, судова колегія дійшла висновку, що висновок районного суду щодо зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] у володіння і користування 60 см з фасадної сторони та відновити межі шляхом встановлення забору, який відступає від будівлі 2-6 на 60 см є помилковим та таким, що суперечить встановленим обставинам справи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищезазначеними рішеннями судів, які набрали законної сили, було встановлено та підтверджено той факт, що ширина в'їзду у двір [PERSON] складає 3,20 м. 25.10.2013 року [PERSON] за відсутності позивача, без її дозволу зрізав належну позивачу металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,8 м на в їзді у її двір і водночас встановив під кутом свою металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,7 м, чим перекрив частину в'їзду у двір позивача шириною 3 м 20 см, який після цього зменшився до 2 м 20 см. Крім того, в той же день 25.10.2013 року [PERSON] самовільно встановив металеву сітчасту огорожу на 3-х стовпчиках висотою 1,5 м у дворі по фасаду на відстані 0,6 м від глухої стіни прибудови літ. А1 (2-6), довжиною 5,13 м. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами фотофіксації, відеофіксації, а також копіями актів від 28.10.2013 року, 28.10.2014 року про обстеження санітарно-технічного стану домоволодіння по [ADDRESS] у м. Одесі, наявними в матеріалах справи. Таким чином, вчинивши такі дії, відповідач фактично самовільно зайняв частину земельної ділянки площею 3,78 кв. м, яка знаходилася у володінні та користуванні позивача починаючи з 1980 року, що було підтверджено рішеннями Апеляційного суду Одеської області від 10.11.2006 року та 22.05.2008 року. Рішенням Одеської міської ради № 3828-VI від 18.07.2013 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки; вирішено передати безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0337 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови міста. На підставі зазначеного рішення відповідач отримав Свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 20.08.2013 року на земельну ділянку площею 0,0337 га по вулиці [ADDRESS] в місті Одесі. Проте рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 року та додатковим рішенням від 22.12.2014 року, залишеними без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року, вищезазначене рішення Одеської міської ради було визнано незаконним та скасовано; визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку № [NUMBER] від 20.08.2013 року ; визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0337 га з кадастровим номером [NUMBER] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № [NUMBER]), а також виключено з Державного земельного кадастру відомості про зазначену земельну ділянку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року зазначені рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 року, додаткове рішенням від 22.12.2014 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року залишені без змін. У мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року, зокрема, зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що проект землеустрою щодо відведення [PERSON] безоплатно у власність спірної земельної ділянки виконаний на підставі рішення Малиновського народного районного суду м. Одеси від 19.08.1988 року, яке не було виконане, а рішення Апеляційного суду Одеської області від 10.11.2006 року, яким вирішено питання щодо площ та меж земельних ділянок, які знаходяться у користуванні [PERSON] та [PERSON], при виготовленні документації не враховано. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що будь-яких правових підстав для зайняття відповідачем частини проїзду у двір [PERSON] немає, оскільки згідно з усталеним порядком користування, який склався між співвласниками домоволодіння починаючи з 1980 року, зазначений проїзд шириною 3,20 м знаходиться у володінні та користуванні [PERSON] Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу реалізації правомочностей власника щодо користування майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, та регулюються главами 23, 26 та 29 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача на здійснення правомочності щодо користування майном та земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, [ADDRESS] порушується відповідачем, у зв'язку з чим воно підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, шляхом зобов'язання відповідача демонтувати самовільно встановлені [PERSON] металеву хвіртку зі стійкою шириною 0,7 м по фасаду на в'їзді у її двір та сітчастий металевий паркан на трьох металевих стовпчиках висотою 1,5 м у дворі [PERSON] по фасаду на відстані 0,6 м від стіни будівлі літ. А1 довжиною 5,13 м, а також зобов'язання відповідача не перешкоджати їй у встановленні металевої хвіртки зі стійкою, належної [PERSON] на праві власності, на попереднє місце - на в'їзді у її двір, шириною 3 м 20 см. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Крім того, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, що передбачено ст. 217 ЦПК України, зазначивши, що витрати по демонтажу хвіртки із стійкою та сітчастого металевого паркану, а також по встановленню металевої хвіртки зі стійкою на попереднє місце на в'їзді у двір, який знаходиться у користуванні [PERSON], шириною 3 м 20 см покладаються на [PERSON] Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved