Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі рішення Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області №85/31 від 28.12.1999 року вона отримала у власність земельну ділянку площею 0,18 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ 3114611. Однак, коли позивач звернувся до Управління Держземагенства в Васильківському районі Київської області про внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та здійснення державної реєстрації належної їй земельної ділянки, їй було повідомлено, що її земельна ділянка фактично вся знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, що належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 236163, виданого відповідно до рішення другої сесії 25-го скликання Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області 36/95 від 22 липня 2006 року. Позивач вважає рішення другої сесії 25-го скликання Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області 36/95 від 22 липня 2006 року незаконним, оскільки земельна ділянка, власником якої є позивач, незаконно була передана у власність [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Гвоздівської сільської ради від 28.12.1999 року 385/31 є власником земельної ділянки загальною площею 0,18 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ №114611 37403. Рішенням №РВ-3200083992014 від 16.10.2014 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Як вбачається із листа управління Держземагенства у Васильківському районі №3512/01.1 від 25.05.2013 року та листа №К-1000/0-1942/6-14 від 10.06.2014 року, вищезазначена земельна ділянка, що належить [PERSON] має перетин зовнішніх меж із земельною ділянкою, загальною площею 0,25, що належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 236163, виданого відповідно до рішення другої сесії 25-го скликання Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області 36/95 від 22 липня 2006 року. Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до вимог ст. 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Частиною 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою статті 203 цього Кодексу. Згідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, дослідивши надані позивачем докумени, та враховуючи, що представник відповідача визнає позов, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved