Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свою позицію мотивувала тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Староміського районного суду м.Вінниці від 20.02.2012 року (справа №212/173/12) з відповідача [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Однак з часу присудження аліментів діти потребує більшого матеріального утримання; визначений розмір аліментів на сьогодні не достатній для належного забезпечення умов життя дітей, їх розмір значно нижчий, ніж встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів; відбулися зміни в законодавстві, відповідач же, працюючи за межами України, може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Позивач просила змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2018 року позов задоволено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2019 року заочне рішення скасоване, а справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, надав відзив на позовну заяву, вказуючи, що позов визнає частково та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1250 грн. щомісячно на кожну дитину, зважаючи, що його заробітна плата є не великою. При цьому зазначив, що він періодично допомагає дітям, зважаючи, що діти мають вади зору, придбав їм окуляри, надає кошти на інші потреби. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Медончак М.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Деркач В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив встановити аліменти в розмірі по 1250 грн. на кожну дитину, також визнав ту обставину, що у власності відповідача є автомобіль. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання та можливості зміни розміру аліментів в разі виникнення істотних юридичних обставин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 року (справа №127/22136/17) (а.с.4). Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження відповідно серії [NUMBER] від 26.07.2004 року та серії [NUMBER] від 28.08.2007 року (а.с 6,7). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20.02.2012 року (справа №221/173/12) з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 12.01.2012 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5). Діти проживають разом з матір'ю, мають вади зору, хлопчик відвідує спортивну секцію. Позивач несе витрати з приводу утримання дітей. Відповідач працює малярем в ТОВ «Зелений путь» (м. Санкт-Петербург, Російська Федерація), його середня заробітна плата в місяць складає 12700,00 рублів. Відповідач сплачує аліменти на користь позивача в розмірі, встановленому рішенням суду, заборгованість по їх сплаті не встановлена. [PERSON] має у власності автомобіль, ця обставина визнається сторонами, а тому в силу положень ст.81 ЦПК України доказуванню не підлягає. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз'ясненнями, які викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про збільшення розміру аліментів положеннями ст.192 СК України, вказує на збільшення потреб дітей та їх стан здоров'я, що потребує значних витрат. Суд звертає увагу, що вказані обставини в їх сукупності ведуть до зміни (погіршення) матеріального становища позивача (при незмінному розмірі аліментів, що сплачуються відповідачем), що в свою чергу є обставиною, що може бути підставою для зміни розміру аліментів. При цьому, суд враховує, що вказані обставини визнаються стороною відповідача. Щодо посилання позивача на зміни в законодавстві в частині мінімального розміру аліментів, то суд зауважує, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. При цьому суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Слід також відмітити, що Верховний Суд України в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом 12.09.2018 року в справі № 459/2181/17. Отже, ця обставина не є підставою для збільшення розміру аліментів. Інших підстав, визначених ст.192 СК України, позивачем не зазначено та доказів не надано. Таким чином, враховуючи встановлені обставини про зміну матеріального стану позивача та визнання їх відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів. Разом з тим, визначаючись щодо їх розміру, суд враховує обов'язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість, враховуючи матеріальний стан, і погоджується в певній мірі надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомогу. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов'язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів в розмірі по 1350,00 грн. щомісячно на кожну дитину. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. При визначені розміру аліментів суд також врахував, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов, а також відповідних доказів. Її обґрунтування ґрунтуються на власних поясненнях, які не є доказами в силу положень ст.76 ЦПК України. Суд зауважує, що розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, також не є незмінним. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що у разі зміни надалі матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений цим рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов'язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України. Сплата аліментів в новому розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). На підставі викладеного та

Outcome: partial