Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.04.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по м. Каневу Канівського МРУЮ у Черкаській області, актовий запис № 57. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Шлюбні відносини між ними припинені в липні 2016 року. Причиною припинення шлюбних відносин явилось те, що у них в сімї виникали часті сварки, вони перестали поважати одне одного. Відповідач залишив сімю та не проживає з позивачкою та їх дочкою. Просить шлюб розірвати, після розірвання залишити їй прізвище [PERSON], судові витрати стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд вирішив наступне. Відповідно до п.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами укладено 29.04.2006 року та зареєстровано відповідно до свідоцтва про шлюб І-СР № 013775 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис № 57 (а.с.3). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, а також те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб, він носить формальний характер і відновити подружні стосунки неможливо, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти сплату судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн. на користь позивача.

Outcome: approved