Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення розміру частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нього в порядку спадкування посилаючись на те, що вона [PERSON] є співвласником одноквартиного будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок перебуває у спільній сумісні власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02 червня 2004 року та записано у реєстрову книгу за №41610. [INFO] померла [PERSON] . Її частку будинку, що перебував в спільній сумісній власності, успадковано її чоловіком, [PERSON] , в розмірі 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась [PERSON] , на його користь, та донька [PERSON] , - 1/3 частки. Даний факт засвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 11 квітня 2013 року, виданого державним нотаріусом Першої чернівецької нотаріальної контори, Назарчук Г.Я. , зареєстровано в реєстрі за номером 4-333. [PERSON] , через тривалий хворобливий стан (хворів раком сечового міхура, що стало причиною смерті та засвідчується довідкою про причини смерті від 18.03.2019 року), не зареєстрував своє право власності на успадковану від дружини частку у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М., від 15.08.2018 року, за реєстровим №2-368. Відповідно до заповіту все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому було належне на день його смерті і на що він за законом мав право, [PERSON] заповів [PERSON] . Для отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чепель О.Д. Однак, постановою нотаріуса від 29 жовтня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житло у зв`язку з тим, що за [PERSON] , не зареєстровано право власності на вищевказане майно. Також, частки [PERSON] та [PERSON] не були визначені та виділені в натурі за життя. Між співвласниками не укладався договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому є неможливим встановити розмір частки в спірному будинку, що належали [PERSON] та [PERSON] . Тобто, одноквартирний будинок [ADDRESS] , належало в рівних частинах усім співвласниками - ј частина [PERSON] , ј частина [PERSON] , ј частина [PERSON] та ј частина [PERSON] . [PERSON] , у зв`язку із успадкуванням ним 2/3 від частки [PERSON] , належало 5/12 частини житлового будинку [ADDRESS] , а саме ј частка будинку - частка, яка належала безпосередньо [PERSON] та 2/12 - частка успадкована ним після смерті дружини [PERSON] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на частку будинку після смерті [PERSON] , вважає що позовні вимоги щодо визначення часток співвласників у житловому будинку [ADDRESS] , які перебувають у їх володінні на праві спільної сумісної власності та визнання за [PERSON] в порядку спадкування права власності на 5/12 житлового будинку [ADDRESS] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, вона має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має. А тому просила суд визначити розподіл часток у праві спільної сумісної власності на одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - по ј частці за кожною особою. Визнати за нею право власностіна 5/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 43). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вирішення спору поклала на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 59-60). Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 328 Цивільного кодексу встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності виданого 22.06.2004 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку 92,90 кв.м. (а.с. 12). Вказане свідоцтво було зареєстровано департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради в реєстровій книзі за №441610. 23.12.2011 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] , та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). 26.04.2018 року третя особа [PERSON] , яка є одним із співвласників спірного майна, зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] , та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 67). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Після смерті [PERSON] частку в будинку, що перебував в спільній сумісній власності, успадковано її чоловіком, [PERSON] у розмірі 2/3 частки, у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилась [PERSON] , на його користь, та донька [PERSON] , - 1/3 частки, що підтверджується копією спадкової справи № 713/2012 розпочатої 06.09.2012 року Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 133-163). Однак, через тривалий хворобливий стан, рак сечового міхура, що стало причиною смерті [PERSON] (а.с. 15), [PERSON] не зареєстрував своє право власності на успадковану від дружини частку у встановленому законом порядку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). За життя, а саме 15.08.2018 року, за реєстровим №2-368 [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М. Відповідно до заповіту все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому було належне на день його смерті і на що він за законом мав право, [PERSON] заповів [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а.с. 37). Для отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] з дотримання норм ст.ст 1269-1270 ЦКУ, 29 жовтня 2019 року звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чепель О.Д. Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29 жовтня 2019 року, №209/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житло у зв`язку з тим, що за [PERSON] , не зареєстровано право власності на вищевказане майно, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 02/2019 розпочатої 08.04.2019 року приватним нотаріусом Чепель О.Д. щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 91-132). Крім того, частки співвласників [PERSON] та [PERSON] не були визначені та виділені в натурі за життя. Між співвласниками не укладався договір про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому є неможливим встановити розмір частки в одноквартирному будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦКУкраїни незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Таким чином, одноквартирний будинок [ADDRESS] , належав в рівних частинах усім співвласникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по ј частці кожному. [PERSON] , у зв`язку із успадкуванням ним 2/3 частки після смерті [PERSON] , належало 5/12 частини житлового будинку [ADDRESS] , а саме ј частка будинку - частка, яка належала безпосередньо [PERSON] та 2/12 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та визначити розподіл часток у праві спільної сумісної власності на одноквартирний житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці за кожною особою. А тому необхідно визнати за [PERSON] , право власності на 5/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved