Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши його підстави, просить стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди 820496 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.05.2014 між нею та [PERSON] , як позичальниками, і відповідачем, як позикодавцем, було укладено договір позики, згідно з яким позичальниками було отримано 995775 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, 23.05.2014 між нею та [PERSON] , як іпотекодавцями, і відповідачем, як іпотекодержателем, було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально. Згідно з вказаним договором іпотеки, іпотекодавцями було передано в заставу відповідачу квартиру [ADDRESS] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016, вирішено: визнати за відповідачем право власності на вищевказану квартиру, яка належала іпотекодавцям на праві власності. При винесенні судового рішення, в частині передачі у власність іпотечного майна, суд не вирішив питання щодо вартості іпотечного майна. Під час розгляду справи №442/7966/16 суд призначив будівельно-технічну оцінювальну експертизу, згідно з якою ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на 30.06.2016 (момент набуття права власності відповідачем на неї) становила 1816271 грн. Сума позики згідно договору позики та іпотеки становила 995775 грн. Таким чином, різниця між вартістю майна - предмету іпотеки та сумою заборгованості за договором позики становить 820496 грн. Вважає, що внаслідок невиконання відповідачем вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору щодо проведення експертної оцінки майна - предмета іпотеки, їй було завдано матеріальної шкоди (збитки у формі упущеної вигоди) у розмірі 820496 грн. Ухвалою від 24.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09.07.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Зазначив, що [PERSON] неодноразово зверталася до суду із різними заявами та позовами з метою стягнення з [PERSON] коштів, однак, судами була надана правова оцінка правомірності набуття останнім права власності на спірне майно. 19.07.2019 позивач подала до суду заяву про уточнення підстав позову. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Посікіра Р.Р. у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про уточнення підстав позову, просять такий задоволити. Позивач доповнила, що позику отримала у гривнях, тому відповідач, набувши право власності на нерухому майно, яке належало їй, повинен повернути різницю між сумою позики та вартістю цього майна, встановленою висновком експертизи. Квартира була підключена до електропостачання та газу (субабонент), тому вважає, що відповідачем занижена ціна іпотечного майна. Просить стягнути в її користь збитки, завдані внаслідок переходу у власність відповідача квартири, вартість якої значно перевищила суму позики. Представник позивача додатково пояснив, що розмір боргу за договором позики встановлений рішенням суду, однак, спірним залишається вартість нерухомого (іпотечного) майна. Вважає, що не може братися до уваги звіт про незалежну оцінку майна, поданий відповідачем, оскільки останнім не наведено причин неподання такого завчасно, а також вказаний звіт складений з метою визначення вартості об`єкта нерухомості для цілей оподаткування перед укладенням договору купівлі-продажу даного майна. Крім цього, вважає, що у даному звіті занижена ціна квартири; у ньому відсутні фотографії об`єкта нерухомості. Зазначає, що стороною відповідача не надано жодних заперечень щодо висновку експертизи. Відповідач набув право власності на іпотечне майно на підставі рішення суду, яке набуло законної сили. У даному рішенні встановлені обставини такого набуття права власності, однак, оцінка предмету іпотеки не була обов`язковою для встановлення судом. У договорі позики, як і в договорі іпотеки, зазначений еквівалент в іноземній валюті, однак, ніде не зазначено, що борг повинен бути повернутий у розмірі, еквівалентному сумі, зазначеній в доларах США. Крім цього, рішенням суду стягнуто борг у національній валюті. Тому вважає доводи сторони відповідача щодо отримання позивачем позики в іноземній валюті безпідставними. Отже, оскільки існує різниця між вартістю іпотечного (набутого відповідачем) майна і сумою позичених позивачу коштів, вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню ч.2 та ч.3 статті 22 Цивільного кодексу України (упущена вигода). Представник відповідача - адвокат Колібанич О.Я. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо задоволення таких, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Підтримав викладене у відзиві. Доповнив, що у договорі позики та договорі іпотеки визначено еквівалент в іноземній валюті, оскільки позивач отримала позику в доларах США. У вказаних договорах нотаріус зазначив, що позику надано в національній валюті, оскільки вимоги Цивільного кодексу (ст.533) вказують на те, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Вважає, що висновок експертизи, наданий позивачем, не можна брати до уваги, оскільки такий не завірений належним чином; висновок обґрунтований тим, що ціна квартири у місті Дрогобичі така ж, як у місті Львові, що не відповідає дійсності; у наданому стороною відповідача звіті враховано незадовільний стан квартири (відсутність ремонту, світла, газу, води, каналізування, відсутність абонентських рахунків), чого не зроблено у висновку експерта. Звіт проведений станом на 29.06.2016, а висновок експертизи - 30.06.2016. Крім цього, рішенням суду визначена оцінка майна, що стверджується також ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.05.2016. Тому вважає вимоги позивачки безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (стаття 12 ЦПК України) Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 у справі №442/6818/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016, 23 травня 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] та її батькові [PERSON] кошти в розмірі 995775,00 гривень, що по курсу НБУ на час позичання коштів становило 85000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання між позивачем ( [PERSON] ) та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено 23 травня 2014 року договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Теплою М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №290. Згідно договору іпотеки, укладеного між позивачем та відповідачами, а саме п.1.2.1.1, відповідачі в рівних частинах кожен повинні були повернути дані кошти до 23 серпня 2014 року. Згідно п.2.1 та п.2.1.1 предметом іпотеки за цим договором є наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , яке належить іпотекодавцям на праві власності, та складається з трьох житлових кімнат та однієї кухні; загальна площа квартири становить 111,9 кв.м., житлова - 77,3 кв.м. Вказаним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 ухвалено, зокрема: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 995775,00 гривень, що по курсу НБУ на час позичання коштів становило 85000,00 доларів США. В рахунок погашення солідарної заборгованості з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №290, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2013, справа №442/8794/13-ц, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності - 4345679). Предмет іпотеки складається з трьох житлових кімнат та однієї кухні. Загальна площа квартири становить 111,9 кв.м., житлова площа - 77,3 кв.м. Припинити право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Скасувати заборону та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно архівний запис про заборону відчуження на квартиру [ADDRESS] . Зі змісту ухвали Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016 вбачається, що доводи апелянта ( [PERSON] ) в частині неврахування судом норми ч.3 ст.37 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, є необґрунтованими. Ухвалюючи рішення, суд виходив із визначеної в договорі іпотеки від 23.05.2014 оціночної вартості предмету іпотеки в сумі 884700 грн. Додатково колегія суддів зазначила, що оціночна вартість квартири [ADDRESS] є меншою від суми кредиту. У відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку» право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Цивільним законодавством визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; згідно статті 27 цього Закону підставою для державної реєстрації прав є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2018 у справі №442/7966/16-ц, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11.04.2019, вбачається, що 13.06.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за ціною 445270 грн. Документом, яким підтверджується право власності продавця на відчужувану квартиру є рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 у справі №442/6818/14-ц, право власності на квартиру зареєстровано державним реєстратором Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращаком М.Т. 09.06.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 14906012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 272821246106. Судом, зокрема, встановлено, що спірна квартира не придатна для проживання. Згідно з довідкою Дрогобицького відділення ПАТ «Львівгаз» від 16.06.2017 спірна квартира не підключена до системи газопостачання, відповідно, не встановлено жодних газових приладів та обладнання. Технічні умови на проектування водопостачання і водовідведення квартири [ADDRESS] , не видавались; особовий рахунок на послуги водопостачання та водовідведення не відкривались, договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення із [PERSON] не укладений; газопостачання в будинку, в якій знаходиться квартира, відсутнє; технічні умови на встановлення електролічильника в період з 22.05.2014 по 06.06.2017 не видавались; нарахування за використану електроенергію в період з 22.05.2014 по 06.06.2017 не проводились (довідка ПрАТ «Львівобленерго» Дрогобицький район електромереж). Сторонами у справі на підтвердження своїх вимог та заперечень надані висновок експерта №5036 від 27.08.2018 судової оціночно-будівельної експертизи Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз та Звіт про незалежну оцінку майна ПП «Експерт», які були також предметом дослідження у вищевказаній справі. Так, у рішенні Дрогобицького міськрайонного суду від 20.12.2018 та у постанові Львівського апеляційного суду від 11.04.2019 зазначено, що згідно звіту про незалежну оцінку майна ПП «Експерт» ринкова вартість спірної квартири [ADDRESS] , загальною площею 111,9 кв.м., становить 445270 грн. без ПДВ станом на 29.06.2016. Відповідно до висновку експерта №5036 від 27.08.2018 судової оціночно-будівельної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість квартири [ADDRESS] в цінах станом на 23.05.2014 могла становити 1161936 грн; станом на 30.06.2016 - могла становити 1816271 грн; у період з 23.05.2014 до 31.06.2016 ринкова вартість квартири не зменшилась. Фактично вартість даної квартири за вищезазначений період збільшилась на 654335 грн. Технічний стан приміщень квартири за період з 30.06.2016 до часу проведення експертизи не змінився, не зазнав ні погіршень, ні покращень. Отже, вказані докази були предметом дослідження у справі №442/7966/16-ц, оскільки експертний висновок проведений на замовлення позивача [PERSON] з метою доведення підстав (які полягали у заниженні ціни квартири) для визнання договору купівлі-продажу недійсним, а звіт про незалежну оцінку майна поданий відповідачем для підтвердження ринкової вартості об`єкта нерухомості, який, у свою чергу, був проведений для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства. У той же час, надані докази стосуються вартості іпотечного майна, визначеної станом на 29.06.2016 та 30.06.2016. Судом не залишено поза увагою те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 20.12.2018 у справі №442/7966/16-ц встановлено факт непридатності спірної квартира для проживання з наведеним переліком відсутності комунальних послуг у такій. Відповідач [PERSON] 13.06.2016 відчужив квартиру (іпотечне майно) на підставі договору купівлі-продажу за ціною 445270 грн і такий договір ніким не скасований та не визнаний недійсним. Разом з тим, як зазначалось вище, ухвалюючи рішення від 20.10.2015 у справі №442/6818/14-ц, суд виходив із визначеної в договорі іпотеки від 23.05.2014 оціночної вартості предмету іпотеки в сумі 884700 грн. Слід звернути увагу, що згідно з поданим позивачем висновком експертизи, вартість квартири в цінах станом на 23.05.2014 могла становити 1161936 грн, що не узгоджується з вартістю даного нерухомого майна, визначеною договором іпотеки від 23.05.2014. Натомість, сторонами не надано суду доказів набуття іпотекодержателем (відповідачем [PERSON] ) предмету іпотеки у власність за вартістю, визначеною саме на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка б перевищувала 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не можуть підлягати до задоволення.

Outcome: dismissed