Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її членом сім'ї [PERSON], померлої 30.01.2014 року, яка була наймачем квартири [ADDRESS]; визнати за нею право користування зазначеною квартирою; визнати незаконною бездіяльність Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради щодо невнесення змін до договору найму цієї квартири у частині наймача - з [PERSON] на [PERSON] та не переоформлення особового рахунку на ім'я [PERSON]. Крім того, позивач просить визнати її наймачем квартири [ADDRESS] та зобов'язати Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради переоформити особовий рахунок на цю квартиру на її ім'я. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач постійно з лютого 2013 року проживає у [INFO]. До цієї квартири вона вселилася зі згоди її двоюрідної бабусі [PERSON], яка проживала та була зареєстрована у квартирі з 23.07.1958 року. Причиною вселення стала необхідність догляду за бабусею через її похилий вік. Протягом року позивач доглядала [PERSON], допомагала їй вести домашнє господарство. Усіма приміщеннями вони користувалися спільно. 30.01.2014 року [PERSON] померла. Після її смерті позивач продовжує проживати у зазначеній квартирі. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із приводу переоформлення особового рахунку на цю квартиру на її ім'я та внесення змін до договору найму цієї квартири у частині наймача. Проте на чисельних прийомах посадові особи райадміністрації відповідали їй відмовами без пояснення причин. У зв'язку з цим позивач звернулася за допомогою до народного депутата України [PERSON], який направив її звернення до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Після цього вона отримала письмову відповідь від відповідача, в якій їй було повідомлено про неможливість вирішення порушеного питання, оскільки позивач не зареєстрована у спірній квартирі. Позивач також зазначила, що спірна квартира була перебудована з сараю власними силами її прабабкою [PERSON] з дозволу виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящих. Рішенням виконкому квартиру було взято на баланс місцевих рад та відкрито особовий рахунок на ім'я [PERSON]. З моменту побудови приміщення квартири у ній були прописані та проживали лише члени сім'ї позивача. Позивач також звернула увагу, що вона самостійно утримує квартиру, допомоги від батьків не отримує, її місце проживання зареєстровано за адресою: [INFO]. Зазначена квартира належить рідній бабусі позивача, [PERSON], проте оскільки житлова площа цієї квартири складає 17,5 кв. м та в ній проживає брат позивача, то проживання позивача та її малолітньої дитини там є неможливим. У зв'язку з викладеним позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити, проти зустрічного позову заперечували, подавши також письмові заперечення. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради подав до суду зустрічний позов, в якому просив виселити [PERSON] та її малолітнього сина, [PERSON], із самоправно займаного житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що у спірній квартирі була зареєстрована лише померла [PERSON], письмова згода останньої на вселення позивача не надавалася, місце проживання позивача починаючи з 09.06.1993 року зареєстровано за адресою: [INFO]. Крім того, представник відповідача зазначив, що розглянувши питання щодо укладення договору найму спірної квартири, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради запропонувала позивачу надати необхідні документи для розгляду цього питання, чого позивач на момент подання позову не зробила. Крім того, згідно з актом комісії дільниці № 7 КП ЖКС «Черьомушки» від 01.07.2014 року у спірній квартирі проживають невідомі особи, документи на проживання вони не надають. Позивач на квартирному обліку у Малиновському районі м. Одеси не перебуває. У судовому засіданні представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради проти первісного позову заперечував та просив задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради проти задоволення первісного позову заперечувала, підтримала зустрічний позов, проте пояснень щодо своєї позиції не надала. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року (с. Тополева Ю.В.) судом визнано [PERSON] членом сім'ї [PERSON], [INFO], яка померла 30 січня 2014 року; визнано за [PERSON] право користування квартирою № 27 будинку № 10 по пров. Парашутному у м. Одесі; визнано [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS]; зобов'язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради переоформити на ім'я [PERSON] особовий рахунок на квартиру [ADDRESS]; стягнено з Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп; в іншій частині позову відмовлено; зустрічний позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], в інтересах та від імені якого виступає [PERSON] про виселення без надання іншого приміщення - залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.05.2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року у справі №521/15060/14-ц залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Своє рішення колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України аргументувала тим, що при вирішенні спору судами нижчих інстанцій неповно встановлено фактичні обставини справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, відповідно до них не повно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу припису ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Так, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України вважає, що в судах нижчих інстанцій не визначено чи носило проживання [PERSON] з [PERSON] постійний чи тимчасовий характер, оскільки факт надання допомоги позивачем не може бути підставою для визнання права користування, а зазначене вказує на тимчасовий характер проживання, у звязку з необхідністю догляду [PERSON]. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України при мотивуванні свого рішення посилається на зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в якому розяснено, що Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При новому розгляді справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, з урахуванням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, суд дійшов висновку, що первісний позов належить задовольнити частково, у той час як зустрічний позов не може бути задоволений. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], 12.04.1993 р. н., є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. Окрім того, у позивача є рідний брат [PERSON], 19.11.1990 р. н. 03.03.2002 року мати позивача загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.04.2003 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно позивача та її брата. Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] (мати позивача) її батьком зазначений [PERSON], який помер 22.06.1992 року. Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. У [PERSON] (тобто дідуся позивача) також була рідна сестра [PERSON], що підтверджується її копією свідоцтва про народження у матеріалах справи. Таким чином, виходячи з викладеного [PERSON] доводилася позивачу двоюрідною бабусею. Згідно з паспортними даними починаючи з 09.06.1993 року місце проживання позивача раніше було зареєстровано за адресою: [INFO]. Зазначена квартира належить на праві власності рідній бабусі позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 15.12.2011 року та копією витягу про державну реєстрацію прав. Зазначена квартира є однокімнатної, загальна її площа становить 51,9 кв. м, житлова - 17,5 кв. м. Позивач фактично проживала у зазначеній квартирі разом із братом та бабусею до лютого 2013 року. З лютого 2013 року [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] однією сімєю, з її згоди, вони разом вели спільне господарство. Проживання позивача з [PERSON] мало постійний характер, і за намірами останньої, позивач повинна була й надалі жити після її смерті в квартирі [ADDRESS]. Позивач постійно проживає у [INFO], де й проживала однією сім'єю з [PERSON] до дня смерті останньої, що підтверджується показаннями свідків та копією акту від 18.08.2014 року, складеного сусідами. Відповідно до копії карточки прописки форми А, [PERSON] проживала та була прописана (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS], починаючи з 23.07.1958 року. Крім того, згідно з цією карткою свого часу у квартирі за цією адресою були прописані мати, дідусь, рідна бабуся та прабабуся позивача. Рішенням виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящих від 14.04.1960 року № 446 [PERSON] (прабабуся позивача) було дозволено переобладнати сарай у жиле приміщення площею 4,4 х 5 кв. м в будинку . Згідно з рішенням виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящих від 29.05.1970 року № 320, роботи по переобладнанню сараю у жиле приміщення були виконані, у зв'язку з чим [PERSON] просила взяти на баланс місцевих рад зазначене приміщення та відкрити на її ім'я особовий рахунок. Зазначеним рішенням збудоване приміщення по Парашутному провулку № 10 було взято на баланс місцевих рад та відкрито особовий рахунок на ім'я [PERSON], жила площа 37,4 кв. м, з 2-х кімнат, склад сім'ї три особи. 30 січня 2014 року [PERSON] померла у віці 73 роки. Після її смерті позивач продовжує проживати у зазначеній квартирі. 10.07.2014 року позивач народила дитину, [PERSON] (актовий запис № 6800, зроблений 10.07.2014 року Відділом державної РАЦС у місті Одесі реєстраційної служби ОМУЮ). Згідно з копією довідки від 09.04.2014 року позивач, станом на 2014 рік, навчалась на другому курсі денного відділення інституту Одеського національного політехнічного університету. Після смерті бабусі позивач зверталася до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із приводу переоформлення особового рахунку на цю квартиру на її ім'я та внесення змін до договору найму цієї квартири у частині наймача, проте її звернення були залишені без задоволення. У зв'язку з цим вона звернулася за допомогою до народного депутата України [PERSON], який направив її звернення до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Так, згідно з відповіддю Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2014 року № Л-771 було проведено перевірку фактів, викладених у заяві позивача, яка надійшла на адресу від народного депутата України [PERSON] та зареєстрована 12.06.2014 року стосовно допомоги у житловій ситуації. У цьому листі зазначається, що згідно акту комісії дільниці № 7 КП ЖКС «Черьомушки» від 01.07.2014 року на теперішній час у квартирі за адресою:м. Одеса, [ADDRESS], мешкають невідомі особи, документи на право мешкання не надають; особовий рахунок на квартиру був зареєстрований на [PERSON], а договір на обслуговування з утримання будинку та прибудинкової території по цій квартирі взагалі не укладався. У зв'язку з цим зазначено, що Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради може бути розглянуто питання щодо надання [PERSON] права проживання у зазначеній квартирі лише за умови дотримання нею положень ЖК УРСР та надання відповідних документів. Суд звертає увагу, що зазначений акт комісії дільниці № 7 КП ЖКС «Черьомушки» був складений на підставі доручення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про надання інформації по спірній квартирі, про що свідчить копія службової записки від 02.07.2014 року № 1000-72. Суд вважає, що зазначені у цьому акті відомості про те, що у спірній квартирі проживають невідомі особи не спростовують факт проживання у цій квартирі [PERSON] разом із малолітньою дитиною, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, суд вважає що спірні відносини між сторонами виникли із приводу визнання права користування квартирою з комунального житлового фонду та зміною укладеного договору найму в частині наймача і переоформлення особового рахунку. Зазначені відносини регулюються главою 2 Житлового кодексу УРСР. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 3 СК України\~передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо під час вселення між цими особами, наймачем та членами його сім'ї , які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Позивач вселилася у спірну квартиру як член сім'ї наймача [PERSON], постійно проживала за зазначеною адресою, вела з [PERSON] спільне господарство, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням укладено не було. На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що позивач набула рівного з наймачем права користування спірною квартирою. При цьому суд також враховує, те, що проживання позивача та її новонародженої дитини за адресою місця попередньої реєстрації є неможливим через недостатність норми жилої площі на одну особу та неможливість проживання в одній кімнаті осіб різної статі, старших за дев'ять років, які не є подружжям (ст. ст.\~47,\~50 ЖК України). При новому розгляді справи в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили той факт, що позивач починаючи з лютого 2013 року постійно проживала разом з [PERSON] однією сімєю, вони разом вели спільне господарство. Проживання позивача з [PERSON] мало постійний характер, і за намірами останньої, позивач повинна була й надалі жити після її смерті в її квартирі [ADDRESS]. Також, свідки підтвердили, що по теперішній час позивач постійно проживає у [INFO], де й проживала однією сім'єю з [PERSON] до дня смерті останньої. Згідно з ч.ч. 1, 2 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Допитані свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень, їхні свідчення були чіткими та послідовними, джерелом ї походження є власна обізнаність, покази свідків ніким не спростовані тому суд бере їх до уваги як докази по справі, вважає належними та допустимими доказами. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] склалися правовідносини, які мали сталий та постійний характер, метою вселення позивача була не лише необхідність догляду, а також намір постійно проживати, оскільки інші житлові умови у позивача відсутні. Крім того, сама необхідність догляду за бабусею похилого віку не виключає необхідності постійного проживання. Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відсутність письмової згоди [PERSON] на вселення [PERSON], передбаченої ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР, пояснюється тим, що дана стаття регламентує надання письмової згоди всіх членів сім'ї, які проживають разом з наймачем. В даному випадку, на момент вселення [PERSON] з наймачем, [PERSON], ніхто не проживав, а відповідно не було кому надавати письмової згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Суд не погоджується з твердженням представника Малиновської районної адміністрації відсутність права користування квартирою № 27 будинку № 10 по пров. Парашутному у м. Одесі у [PERSON] через те, що до ухвалення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2015 року у справі № 521/15060/14-ц її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою. Згідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням, а ототожнення факту реєстрації у житловому приміщенні із фактом проживання і повязування факту реєстрації у житловому приміщенні із правом користування ним є неприпустимими. Таким чином, суд дійшов висновку, що факт реєстрації позивача за іншою адресою носить формальний характер для спірних правовідносин, що виникли, та для вирішення справи по суті значення не має. Відповідно ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В свою чергу представник відповідача не скористався своїм правом надати докази суду для доведення обставин, які є підставами для задоволення зустрічного позову. А саме, Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради не надано доказів, які підтверджують самоправне зайняття квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання її наймачем квартири [ADDRESS] та зобов'язання Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради переоформити особовий рахунок на цю квартиру на її ім'я є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відсутність договору найму та оформленого особового рахунку на ім'я позивача не дозволяє їй укладати договір на обслуговування з утримання будинку та сплачувати за комунальні послуги. У той же час зустрічні позовні вимоги про виселення [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] із самоправно займаного житлового приміщення є безпідставними та не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання незаконною бездіяльності Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради щодо невнесення змін до договору найму цієї квартири у частині наймача - з [PERSON] на [PERSON] та не переоформлення особового рахунку на ім'я [PERSON], суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, зважаючи на таке. У відповідь на письмове звернення позивача із зазначеного приводу відповідач надіслав лист від 03.07.2014 року № Л-771. Зміст цього листа дозволяє зробити висновок, що він не містить відмову у вчиненні відповідних дій, а лише пропозицію надання відповідних документів для можливості вирішення цього питання. Зважаючи на відсутність затребуваних документів у позивача спір може бути вирішений лише у судовому порядку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial