Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Тернівський міський сектор ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку. Свою позовну вимогу мотивує тим, що на підставі договору міни квартири від 07.12.2005 року вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі вона зареєструвала свого чоловіка - відповідача по справі, шлюб з яким 23.09.2008 р. було розірвано. [PERSON] не мешкає у вказаній квартирі з вересня 2008 р. Реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] заважає їй розпоряджатися своїм майном, а також вона необґрунтовано сплачує комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб. В зв'язку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Тернівський міський сектор ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути у справу у його відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору міни квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу 02.12.2005 р., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №9193726 від 07.12.2005 р. [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до виписки із фінансово-лицьового рахунку від 14.04.2014 року та довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» про склад сім`ї [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], інших зареєстрованих осіб не значиться. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №117 від 23.09.2008 р. Відповідно до акту ЖРЕК-3 від 24.03.2014 р., складеного комісією в складі начальника ЖРЕУ №9 та сусідів, відповідач в [ADDRESS], не проживає з вересня 2008 р. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач на даний час не є членом сім'ї позивача та не проживає в зазначеному приміщенні строком понад рік, тому суд з урахуванням вимог ст.ст. 64,156 ЖК України, ч.2 ст.3 СК України приходить до висновку, що до даних правовідносини можуть бути застосовані вимоги ст.ст. 317,319,321,405 ЦК України, тому позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved