Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, до ТОВ «Феско Груп» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.09.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений строковий трудовий договір №3319809705/15/09/14-72, відповідно до якого вона була прийнята на посаду Фахівця відділу мерчандайзингу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Незважаючи на те, що позивач перебувала на третьому місяці вагітності, про що було повідомлено керівництво ТОВ «Феско Груп», Наказом №167-КТР від 30.09.2014 року [PERSON] була звільнена із займаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з позовними вимогами позивача не згодний у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 15.09.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Феско Груп» був укладений строковий трудовий договір, відповідно до умов якого [PERSON] була прийнята на посаду фахівця відділу мерчандайзингу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Згідно п.4.1 Договору, за виконання обов'язків, передбачених цим Договором працівнику встановлюється посадовий оклад за місяць в розмірі 1305 грн. Наказом №167-КТР від 30.09.2014 року [PERSON] була звільнена з посади Фахівця відділу мерчандайзингу з 30.09.2014 року у звязку з прогулом без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України на підставі: - табелю обліку робочого часу; - акту Вих№29/1 від 29.09.2014 року щодо невиходу на роботу та невиконання функціональних обов'язків Фахівця відділу мечандайзигу [PERSON] - акту Вих. 30/1 від 30.09.2014 року щодо невиходу на роботу та невиконання функціональних обов'язків Фахівця відділу мерчандайзингу [PERSON]; - акту Вих.30/2 від 30.09.2014 року щодо відмови Фахівця відділу мерчандайзингу [PERSON] надавати пояснення; - доповідної записки Вих.№30/3 від 30.09.2014 року керівника регіонального підрозділу ТОВ «Феско Груп» щодо невиходу на роботу та невиконання функціональних обов'язків Фахівцем відділу мерчандайзингу [PERSON] Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Керівництво ТОВ «Феско Груп» було повідомлено про перебування [PERSON] на лікарняному з 29.09.2014 року, про що свідчить копія телеграми, наявної в матеріалах справи, тобто відповідач з урахуванням поважності причин неявки на робоче місце [PERSON], 30.09.2014 року виніс Наказ про її звільнення. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, позивача було звільнено з порушенням встановленого законодавством порядку, вимога про поновлення на роботі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню. Разом з тим суд враховує що працівнику був встановлений посадовий оклад за місяць в розмірі 1305 грн. Таким чином з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.09.2014 року по 19.12.2014 року у розмірі два місяці п'ятнадцять днів (1305 - посадовий оклад х 2 +42,09 - середньоденна з/п х15) = 3241,35 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Внаслідок незаконного звільнення, що було встановлено в судовому засіданні, позивачу було завдано також моральну шкоду, так як порушення її законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, так як вона вимушена звертатись в різні інстанції з метою відновлення свого порушеного права, що негативно позначається на способі її життя, та стан здоров'я. Разом з тим, заявлений позивачем розмір компенсації завданої моральної шкоди, суд вважає завищеним і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки значних вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках не наступило. Тому, компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн. 00 коп. суд вважає достатньою для відновлення її нормальних життєвих зв'язків та організації свого життя. Відповідно до вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерству захисту населення № 58 від 29.07.93р.у разі незаконного звільнення та поновлення на попередньої роботі в трудовій книжці зазначається, що запис є недійсним. Відтак, виходячи з вищевикладеного, на думку суду, відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду правомірність прийнятого ним оскаржуваного позивачем наказу. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial