Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, третіх осіб про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій зазначає, що вона на підставі згоди керівництва Яковлівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 10 квітня 1994 року разом з дітьми оселилися в домоволодінні в [ADDRESS] В зазначеному будинку раніше мешкав громадянин [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] мешкав в своєму домоволодінні самотньо, дітей та будь-кого із спадкоємців не мав. Згідно довідки Яковлівської сільської ради №778 від 25 жовтня 2007 року був похований за кошти Яковлівської сільської ради. Після смерті [PERSON] виконавчий комітет Яковлівської сільської ради звернувся до мешканців м. Лозова та Лозівського району з об'явою наступного змісту: «Розшукуємо спадкоємців» будинку померлого [PERSON], який проживав за адресою [ADDRESS] З 10 квітня 1994 року по теперішній час в цьому домоволодінні мешкає вся її сім'я, майже двадцять років до вищевказаного будинку ніхто будь-якого інтересу не проявляв, а вона в свою чергу на протязі майже двадцяти років мешкаючи в будинку підтримувала його в належному стані, постійно проводила капітальний та поточний ремонти (красила, білила і т.п.), щорічно сплачувала податки за користування земельною ділянкою, садила сад, город, збирала врожай, сплачувала кошти за користування електроенергією. Про те, що вона разом із своїми дітьми з 10 квітня 1994 року проживає в вищевказаному домоволодінні свідчить довідка Яковлівської сільської ради №781 від 25 жовтня 2007 року та акт від 01 грудня 2014 року. Вона в теперішній час з об'єктивних причин ніде не працює, сім'я живе за рахунок врожаю вирощеного на присадибній ділянці господарства. Позивач вважає, що має право ставити питання про визнання права власності щодо домоволодіння розташованого в [ADDRESS] оскільки за відсутності спадкоємців померлого [PERSON] на протязі майже двадцяти років проживала в будинку на який ні Яковлівська сільська рада ні Лозівська ОДПІ ніякого інтересу не виявляли, цей будинок нікого, окрім її сім'ї не цікавив, жодної копійки в нього не вклав, і якби не вона, то його розібрали б люди з сусіднього подвір'я. На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.09.1996 року [NUMBER] житловий будинок, в якому вона проживає, перейшов по праву на спадщину державі в особі Лозівської ОДПІ. Даний факт зареєстровано в Лозівському бюро технічної інвентаризації 28.09.1996 року в реєстровій книзі №2 під [NUMBER]. Позивач зазначає, що частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2001 року. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] Позивач у судове засідання з'явилася, підтримала вимоги, які викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити у повному обсязі, оскільки вона на протязі майже двадцяти років проживає в будинку, який належав померлому [PERSON], розташований в [ADDRESS], проводить ремонти, сплачує податки, користується присадибною земельною ділянкою. Їй відомо, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.09.1996 року [NUMBER] житловий будинок, в якому вона проживає, перейшов по праву на спадщину державі в особі Лозівської ОДПІ. Даний факт зареєстровано в Лозівському бюро технічної інвентаризації 28.09.1996 року в реєстровій книзі №2 під [NUMBER], однак згідно довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області № 19 від 05 грудня 2014 року інформація щодо реєстрації житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] відсутня. Крім того, з наданої їй інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 02.03.2015 року, відомості з вказаних реєстрів щодо права власності об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] відсутні. Представник відповідача - Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у Харківській області Яковенко Н.П. у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала письмове заперечення на позов, в якому зазначено, що спірний житловий будинок перейшов у власність держави в особі Лозівської ОДПІ на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.09.1996 року [NUMBER], зареєстрованого в Лозівському бюро технічної інвентаризації 28.09.1996 року в реєстраційній книзі №2 під [NUMBER]. Дане майно перейшло у власність держави як безхазяйне майно у зв'язку з тим, що власник домоволодіння [PERSON] помер, спадкоємці відсутні. Посилання позивача на ч. 1 ст. 334 ЦК України, а саме, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України, є безпідставним, так як спірне майно має власника і відповідно ЦК України тільки власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності держави у особі Лозівської ОДПІ на домоволодіння не припинено. Набуття права власності на майно за набувальною давністю може розглядатися тільки відносно майна, яке не має власника або за законом припинено право власності попереднього власника. Крім того, позивачу відомо, що право власності на спірне домоволодіння належить державі, їй пропонувалося Лозівською ОДПІ вирішити питання про купівлю спірного будинку ще в 2008 році, коли позивач вперше звернулася до суду з аналогічним позовом, однак позивач не побажала придбати цей будинок. Представник третьої особи - Яковлівської сільської ради Лозівського району Харківської області у судове засідання не з'явився, але раніше представник ради надала до суду письмову заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує (а.с. 44). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області у судове засідання не з'явився, але їх представник надала до суду письмового листа, в якому просить розгляду справи за їх відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства (а.с. 43). Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Як вбачається з свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.09.1996 року [NUMBER], зареєстрованого в Лозівському бюро технічної інвентаризації 28.09.1996 року в реєстраційній книзі №2 під [NUMBER], право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], який належав [PERSON], перейшло до держави у особі Лозівської ОДПІ (а.с. 65-66). Суд критично відноситься до доказів, наданих сторонами, а саме: довідок КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області № 19 від 05 грудня 2014 року та за № 38 від 09 квітня 2015 року щодо реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] оскільки вони протирічать одна одній та бере до уваги вищезазначене свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 18.09.1996 року, яке ніким не скасовано, не відмінено, є чинним. Крім того, самою позивачкою до суду було надано довідку Лозівського бюро технічної інвентаризації № 115 від 25.10.2007 року, за якою право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], зареєстровано за державою в особі державної податкової інспекції по Лозівському району на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою від 18.09.1996 року [NUMBER] (а.с. 10). Судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживає та зареєстрована у вказаному житловому будинку з 10.04.1994 року. Сплачує комунальні послуги та земельний податок, про що свідчать її пояснення та довідки Яковлівської сільської ради Лозівського району Харківської області за №№ 950, 951, 952, 953 від 29.12.2014 року (а.с. 33-36). Однак позивачу було достовірно відомо, що вона вселяється в житловий будинок, який належав померлому [PERSON], а потім у 1996 році перейшов у власність держави в особі Лозівської ОДПІ. Звертаючись до суду позивач вказувала на те, що вона більше двадцяти років відкрито користується та проживає з сім'єю у спірному будинку, а тому просить визнати за нею право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до правових позицій п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з правовими позиціями пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не може отримати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки спірний житловий будинок належить державі в особі Лозівської ОДПІ, яка від права власності не відмовлялася, її право власності не припинено з підстав, передбачених ст. 346 ЦК України, власник будинку позивачу [PERSON] був відомий, вона знала, що володіє чужою річчю, а тому не може вважатися добросовісним набувачем. Разом з тим, позивач з даного спору вже зверталася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області у 2008 році та за її клопотанням позовна заява була ухвалою суду від 21.02.2008 року залишена без розгляду (а.с. 46). Окрім цього, у відповідності до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Крім того, статтею 321 ЦК України також передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК України, суд знаходить доведеним, що позивачу було відомо, що цей будинок має власника і їй він на праві власності не належить, що унеможливлює набуття такого будинку у власність за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed