Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь у відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, з урахуванням встановленого індексу інфляції 55925,10 грн; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 3228, 00 грн.; витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 15000,00 грн. та судовий збір в розмірі 768, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 05.12.2014 сторони уклали Попередній договір, за яким відповідач [PERSON] зобов`язалася «відчужити та передати» позивачу квартиру загальною площею 23,3 кв.м. та житловою площею 10,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та квартиру загальною площею 30,5 кв.м та житловою площею 17,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а позивач зобов`язалася сплатити відповідачу [PERSON] за вказані квартири 30000,00 гривень. На виконання умов вказаного договору позивач сплатила відповідачу 26900,00 гривень. Відповідач [PERSON] умов вказаного договору, щодо відчуження квартир не виконала, у зв`язку із тим, що вона не була власником вищезазначених квартир, а отже не мала права їх відчужувати та передавати. Отже, грошові кошти в сумі 26900,00 гривень отримані відповідачем безпідставно, але незважаючи на це, відповідач [PERSON] відмовилась повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Присутня в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що кошти в сумі 29600,00 грн, були сплачені позивачем за проживання в квартирах, розташованих за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , за період з 01.07.2014 по травень 2019 року. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.12.2014 [PERSON] та [PERSON] підписали попередній договір, відповідно до умов якого продавець [PERSON] зобов`язалася відчужити та передати покупцю [PERSON] майно, а саме, квартири [ADDRESS] , а покупець зобов`язався прийняти це майно у власність сплативши продавцю 10000 грн. Послуги пов`язані з укладенням та оформленням основного договору сторони домовилися оплачувати порівну (п. 1.1. Договору)( а.с. 6). У пункті 4.1. Попереднього договору, сторони обумовили, що в день підписання цього договору покупець сплачує продавцю 15500 грн., а решту суми у день підписання та оформлення основного договору нотаріально, але не пізніше 01.04.2015 (а.с.6). У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язання за Договором, винна сторона зобов`язана сплатити другій стороні неустойку у розмірі 0,1% від ціни договору за кожен день прострочення та завдані збитки (п.6.1 Договору). Відповідно до розписки, що наявна в матеріалах справи (а.с.7), [PERSON] , отримала від позивача за продаж квартир\~ [ADDRESS] та [ADDRESS] 14 400,00 грн. В своїй позовній заяві, позивач зазначила, що передала відповідачу 26900,00 грн., що не заперечувалось в судовому засіданні відповідачем, та зазначено нею в своїх запереченнях на позовну заяву\~ (а.с.39-40), тим самим відповідач підтвердила факт отримання грошових коштів від позивача в сумі 26900,00 грн. Позивач вказує на те, що\~ відповідач [PERSON] умов договору, щодо відчуження квартир не виконала, у зв`язку із тим, що вона не була власником вищезазначених квартир, а отже не мала права їх відчужувати та передавати. Отже, грошові кошти в сумі 26900,00 гривень отримані відповідачем безпідставно, але незважаючи на це, відповідач [PERSON] відмовилась повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду. Відповідно до рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 (а.с. 8-11), у задоволенні вимог за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартир, визнання права власності на квартири, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено,\~ крім того, відмовлено у задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення із житлового приміщення. Відповідно до вказаного рішення, судом встановлено, що відповідно до розписок, що наявні в матеріалах справи (а.с.21,104 справа № 177/50/17), [PERSON] від [PERSON] в рахунок оплати за вищевказані квартири, отримані грошові кошти на загальну суму 26900,00 гривень. Станом на 05.12.2014 право власності на спірні квартири було зареєстровано відповідно за [PERSON] та [PERSON] (а.с.58-63 справа № 177/50/17). [PERSON] 25.05.2016 видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] розпоряджатися належними їй на праві власності квартирами [ADDRESS] [ADDRESS] (а.с.107 справа № 177/50/17). Таким чином, на момент укладення попереднього договору від 05.12.2014, [PERSON] не була власником квартир, що були предметом цього договору та не мала відповідних повноважень діяти від імені їх власників. Отже, при розгляді вищеозначеної цивільної справи встановлено, з урахуванням того, що станом на 05.12.2014 [PERSON] не мала повноважень на укладення попереднього договору купівлі-продажу квартир [ADDRESS] [ADDRESS] , від імені [PERSON] , більш того, на момент укладення вказаного договору спірні квартири не належали на праві власності\~ [PERSON] , а також, що вказаний попередній договір укладений без дотримання встановленої законом форми, а саме нотаріально не посвідчений, а отже попередній договір від 05.12.2014 є нікчемним, тобто недійсним в силу закону. За таких обставин, набуті відповідачем [PERSON] кошти за цим договором від [PERSON] , є такими, що набуті без відповідної правової підстави, у зв`язку з чим остання може претендувати на їх повернення відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2018 (а.с.12-14), апеляційну скаргу\~ [PERSON] , залишено без задоволення, а рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 залишено без змін. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України, встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, в судовому засіданні відповідач визнала, що отримала від позивача кошти в розмірі 26900,00 грн. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що відповідач [PERSON] , набула кошти в розмірі 26900,00 грн., без достатньої правової підстави. Оскільки відповідачем вимога позивача про повернення коштів залишена без реагування, добровільно кошти не повернуті, вони підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідачем в період з 05.12.2014 по 30.04.2019 не повернуті позивачу безпідставно набуті кошти, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню втрати від інфляції за період з 01.01.2015 по 30.04.2019 в сумі 29025 грн. 10 коп., відповідно до встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2015 по 30.04.2019, та 3% річних в сумі 3228 грн. 00 коп (а.с.15). Що стосується розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Пунктами 1 та 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором про надання правової допомоги від 30.05.2019 (а.с.16); додатком № 1 до договору від 30.05.2019 (а.с.17), квитанцією про сплату послуг адвоката № 362859 (а.с.18) на суму 15000,00 грн.; розрахунком суми гонорару від 11.06.2019 (а.с.19), з яких видно, що позивачем було сплачено 15000,00 грн, за комплекс юридичних послуг які, підлягають стягненню з відповідача. Крім того, позивачем було сплачено судовий збір при подачі до суду позовної заяви, що підтверджується оригіналом квитанції, наявної в матеріалах справи в сумі 768,40 грн. (а.с.1), які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved