Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити режим окремого проживання між нею та відповідачем, які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 червня 2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м.Львові. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебуваючи у шлюбі з 15 червня 2002 р., мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Починаючи з кінця 2015 р. сімейні відносини між сторонами фактично припинилися, вони перестали вести спільне господарство, спільно проживати. З січня 2016 р. позивач разом з дітьми переїхали проживати до Республіки Польща. Чоловік переїжджати разом з ними категорично відмовився. Незважаючи на факт припинення сімейних відносин, позивач сподівається на відновлення нормальних стосунків із чоловіком, оскільки в них є двоє синів, що потребують батька, його участі у їх вихованні. Тому розривати шлюб на даний час бажання немає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Виходячи з положень ст.119 СК України, за заявою подружжя або за позовом одного з них, суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у випадку неможливості чи небажання одного з них проживати спільно. 15 червня 2002 р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюбу у відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м.Львові, актовий запис №196. За умовами ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 р. роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідачем при розгляді справи визнано позовні вимоги позивача та не заперечено щодо встановлення режиму окремого проживання, підстав передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено, тому позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору сплаченого ним при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved