Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить розподілити між нею та відповідачем сумісно набуте майно, визнавши за нею право власності на ? частки житлового будинку № 65 по вул. Калініна в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 21.07.2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у Староосотській сільській раді Олександрівського району Кіровоградської області. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За період шлюбу ними набуте майно, що складається з житлового будинку № 65 по вул. Калініна в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області, придбаний 03.04.2009 року за 10000 грн., тобто в період перебування у шлюбі. Позивач у\~\~судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. \~\~\~\~\~\~Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на ? частину придбаного ними у період шлюбу будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності\~та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 4). У період шлюбу, 03.04.2009 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 65, по вул. Калініна в с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області (а.с. 6). Позивачем зазначено, що спірний житловий будинок придбаний у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому він є об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Дана обставина не заперечувалася і самим відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб?єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства житловий будинок є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, сам відповідач не заперечив проти розподілу спільного майна подружжя, тобто не заперечив щодо придбання будинку за спільні кошти подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об?єкт на режим спільної часткової власності. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved