Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що перебувала із відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2007. В шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. З січня 2007 відповідач за рішенням суду повинен сплачувати аліменти на дитину в розмірі 200,00 грн. щомісячно. Відповідач умисно систематично ухилявся від сплати аліментів, а з лютого 2015 року взагалі перестав їх сплачувати, заборгованість станом на 01.01.2018 склала 21735,48 грн. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Дитина знаходиться практично на повному утриманні позивача, відповідач же фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не виявляє щодо дитини батьківської турботи та піклування. Тому [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з вищевказаних підстав. Позивач наголосила, що з часу подання позовної заяви відповідач продовжує уникати спілкування з дитиною, не телефонує їй, не погашає заборгованість по аліментах. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що сплачує аліменти по мірі можливості, однак зараз перебуває в скрутному матеріальному становищі та має проблеми зі здоров`ям, наразі оформляє опікунство над батьком. Визнав, що дійсно не спілкується з дочкою, оскільки позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, також дитина жодного разу не приїжджала до нього. Просив не позбавляти його батьківських прав. Представник Служби у справах дітей підтримала заявлений позов. При винесенні рішення просить врахувати законні права та інтереси дитини, а також висновок органу опіки та піклування від 06.04.2018 № 1/14-60. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2001 (а.с. 8), в якому у них [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2007 року по справі № 2-1172/2007 шлюб було розірвано, а також вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку в розмірі 200,00 гривень щомісячно (а.с. 10). Разом з тим, з розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 2-1172/07 вбачається, що [PERSON] з лютого місяця 2015 року фактично припинив сплачувати аліменти, а розмір заборгованості станом на 01.01.2018 склав 27 735,48 грн. (а.с. 15). Факт проживання дитини разом зі своєю матір'ю підтверджується довідкою про склад сім'ї № 129 від 16.02.2018 (а.с. 14), а також сім?я [PERSON] знаходиться на обліку в Новокадацькому УСЗН м. Дніпро як малозабезпечена та отримує відповідну допомогу (а.с. 35). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 29.03.2018 [PERSON] на належному рівні займається вихованням дочки [PERSON], створила їй нормальні умови проживання. Батько із сім'єю не проживає, утриманням та вихованням дитини не займається (а.с.32). Згідно довідки № 37 від 20.02.2018, виданої КЗО «середня загальноосвітня школа №5» Дніпровської міської ради [PERSON] є ученицею 7-Б класу, батько дівчинки її виховання на навчанням не займався, батьківські збори не відвідував (а.с. 13). Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16). П.18 даної Постанови визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що участь батька у вихованні дочки дійсно була недостатньою. Крім того, відповідач визнав дану обставину. В даному випадку відсутність належної участі відповідача в спілкуванні із дочкою та її вихованні протягом тривалого часу пов'язана із припиненням сімейних відносин з матір'ю дитини, погіршенням відносин з нею, а також поверненням на постійне місце проживання до м. Калуш Івано-Франківської області. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Новокадацької районної у місті Дніпрі ради від 06.04.2018 №1/14-60 щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 30-31), оскільки даний висновок був прийнятий без участі відповідача, на підставі документів, наданих позивачем, та в цілому не обґрунтовує необхідність обмеження права дитини бачитися з обома батьками. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно дочки [PERSON]. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з дочкою та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed