Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, третьої особи про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в якій зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який на день смерті мешкав в місті Лозова, Харківської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 0,2200 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Спадкоємцем майна померлого, є вона, дочка спадкодавця, [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України. У спадкодавця є спадкоємець, дружина, [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилась на її користь. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, у спадкодавця не має. Спадкодавцем було складено заповіт на її ім'я на належну йому 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON], приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу, Харківської області на підставі чого було заведено спадкову справу №17/2014. В даний час вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку та надала всі необхідні документи, але їй у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки договір дарування земельної ділянки, посвідчений Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 22 січня 1997 року, за реєстром №2-214, укладений між [PERSON], який подарував, та [PERSON], який прийняв у дар, згідно діючого на той час законодавства, підлягав державній реєстрації, тобто обміну на державний акт на право власності на земельну ділянку, що не було зроблено. Вказана земельна ділянка станом на 2014 рік згідно Листа Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області зареєстрована на [PERSON]. Позивач зазначає, що її батько за життя не зареєстрував належним чином право власності на набуту у власність земельну ділянку та не отримав державний акт на право власності на своє ім'я, на підставі договору дарування. Тому, оформити спадщину у нотаріуса неможливо. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,2200 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 44). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду телефонограму, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 78-79). Представник відповідача - Територіальної громади Домаської сільської ради м. Лозова, Харківської області у судове засідання не з'явився, однак їх представник надав до суду письмового листа, в якому зазначив, що з рішенням суду згодні, просять справу розглядати за відсутності їх представника (а.с. 43). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області у судове засідання не з'явився, але їх представник подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, прийняти рішення згідно чинного законодавства України (а.с. 39-40). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], виданого 15.09.1972 року Артемівським районним ЗАГС Ворошиловградської області, де батьком вказаний [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданого 03.09.2013 року відділом ДРАЦС по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (а.с. 12-13). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 0,2200 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на [INFO] складає 4145,57 грн. (а.с. 23). Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 22 січня 1997 року, за реєстром №2-214, укладеного між [PERSON], який подарував, та [PERSON], який прийняв у дар земельну ділянку (а.с. 19) та на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Домаською сільською радою, м. Лозова, Харківської області, 25 листопада 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю №149 (а.с. 20). Однак як вбачається з листа Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області за № 05-27/1690 від 25.09.2014 року, будь-які записи щодо оформлення права власності на вищезазначену земельну ділянку на ім'я [PERSON] не вносились (а.с. 25). Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 4.9 та п. 4.11 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. З матеріалів спадкової справи № 17/2014, заведеної 28 лютого 2014 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т., встановлено, що спадкоємцями на спадкове майно після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], яка подала заяву про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині (а.с. 55) та донька - позивач [PERSON], яка подала до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 54). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. У відповідності до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, 07 листопада 2014 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 314/02-31 від 07.11.2014 року (а.с. 18). Статтею 126 ЗК України в редакції 2001р. передбачалося, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право власності на землю, тобто єдиним правовстановлюючим документом, який фіксує факт державної реєстрації права власності, засвідчує особу власника й ознаки земельної ділянки (місце - розташування, кадастровий номер, межі), який видавався спеціальним уповноваженим органом державної виконавчої влади у галузі земельних ресурсів - Державним комітетом України із земельних ресурсів за встановленою ним спеціальною процедурою. Згідно п. 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №43 від 04.05.1999 року (яка втратила чинність згідно Наказу Міністерства аграрної політики від 03.07.2013 року, за №404) право власності на землю посвідчується державним актом на право приватної власності на землю. З 2009 року діяв Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року, за №439, згідно положень якого, на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, на державному акті на право приватної власності на землю проставляється відмітка про перехід права власності. Оригінал державного акту на земельну ділянку було вилучено нотаріусом при посвідченні договору дарування земельної ділянки. Згідно з пунктом «а» частини другої статті 126 ЗК у редакції, що діяла у період з 02.05.2009 по 01.01.2013, документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала в приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом на право власності на земельну ділянку, яка була відчужена, є належним правовстановлювальним документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року, згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно та запроваджено ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію речових прав, які виникли до 01.01.2013 року та не були зареєстровані відповідно до законодавства, яке діяло на час їх виникнення. Як встановлено в судовому засіданні, Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,22 га, яка розташована на території Домаської сільської ради, м. Лозова, Харківської області за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] в Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю не зареєстровано, про що свідчить сам Державний акт та лист Держземагенства у Лозівському районі Харківської області за № 05-27/1690 від 25.09.2014 року (а.с. 20, 25). Однак з довідки Домаської сільської ради м. Лозова Харківської області за № 541 від 30.09.2014 року, вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,22 га, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, числиться за [PERSON], згідно книги обліку земельного податку (а.с. 24). Таким чином, за життя [PERSON] не переоформив право власності на вказану земельну ділянку та не отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на своє ім'я, на підставі договору дарування земельної ділянки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, площею 0,2200 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved