Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля від 17 серпня 2011 року, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що відповідач [PERSON] без згоди позивача продав спільно нажите майно в період шлюбу, а саме автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y», чим порушив ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України. Також вказав на те, що відповідачем вчинено правочин, що порушує публічний порядок, так як він спрямований на порушення конституційних прав позивача, передбачених ст. 41 Конституції України. Крім того представник позивача суду пояснив, що позивач не знала про те, що відповідач [PERSON] продає автомобіль , а коли автомобіль вивозили з дому, то він їй пояснював, що його везуть на ремонт. Просив задовольнити позов та визнати правочин недійсним. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що автомобіль було придбано під час шлюбу та продано тоді, коли вони ще перебували в шлюбі і позивач дала згоду на відчудження автомобіля , а після його продажу, їй була сплачена половина його вартості. Все майно, крім будинку, ними було поділено по взаємній згоді. Відповідач [PERSON] також суду пояснив, що автомобіль продано за 39600 грн., письмового підтвердження згоди позивача на продаж автомобіля у нього не має, також відсутні дакази того, що ним сплачена половина вартості автомобіля позивачу. Представник відповідача крім того пояснив, що продажа автомобіля не є публічною, а тому застосування вимог ст. 228 ЦК України є безпідставними. Якщо майно відчуджується під час шлюбу, то вважається , що подружжя дає згоду на його відчудження і письмової згоди для цього не потрібно. Крім того в матеріалах справи відсутній сам договір та довідка-рахунок. Відповідач [PERSON] та його представник просять відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи (а.с. 76), але в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, заперечень до позову суду не надав. Згідно копії Свідоцтва про шлюб (а.с.6,24) позивач та відповідач [PERSON] уклали шлюб 13 жовтня 2005 року, а 16 вересня 2011 року , згідно рішення суду (а.с.7) шюб між ними було розірвано. Згідно копії Кредитного договору №39/AG -05-07 від 24 травня 2007 року [PERSON] отримав у банку «Фінанси та кредит» 62010 грн. на придбання автомобіля «CHEVROLET AVEO SF 69Y» (а.с.8-12). Позивач була поручителем згідно Договору поруки №39/AG8-п для забезпечення виконання Кредитного договору №39/AG -05-07 (а.с.13-14). Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відповідач [PERSON] був власником автомобіля «CHEVROLET AVEO SF 69Y», 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова [NUMBER] (а.с.15,25). Згідно рішення суду від 01 березня 2013 року було встановлено , що позивач та відповідач [PERSON], будучи в зареєстрованому шлюбі , придбали автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y», який був в подальшому проданий (а.с.16-17). Згідно повідомленнь начальника Управління ДАІ за даними НАІПС ДАІ автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y», 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова [NUMBER] 23 травня 2007 року був зареєстрований на ім'я [PERSON], а 17 серпня 2011 року було знято з реєстрації та перереєстровано на ім'я [PERSON] на підставі довідки-рахунку №КІМ 589489 від 17 серпня 2011 року (а.с. 18, 44). Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y» був придбаний позивачем та відповідачем [PERSON] в той час , коли сторони перебували в шлюбі, а тому він, згідно ч.1 ст. 60 СК України, є спільним сумісним майном подружжя, що підтверджено як показами сторін так і матеріалами справи. Також в судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач [PERSON] 17 серпня 2011 року дійсно продав автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y» відповідачу [PERSON], що підтверджено як показами відповідача [PERSON] під час дачі пояснень в судовому засіданні так і матеріалами справи. В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що відповідач [PERSON], продаючи автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y», не повідомив про це позивача та не брав у неї згоди на відчудження майна. Відповідач та його представник в судовому засіданні не спростували твердження представника позивача та не надали суду достатніх та достовірних доказів, які б підтвердили їх твердження про те, що позивач давала згоду на відчудження автомобіля. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.ч.1-3 ст. 65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення договору стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.4.ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ч.ч.1-3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином позивач, оскільки в судовому засіданні було встановлено порушення її прав, як співвласника спільної сумісної власності подружжя, має право ставити питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Згідно ч.1 ст. 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 10 ЦК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Твердження відповідача [PERSON] та його представника в судовому засіданні про те, що позивач надала усну згоду на продаж автомобіля суд до уваги взяти не може. Як встановлено в судовому засіданні предметом договору купівлі-продажу був автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y» і проданий він був за 39600 грн., тобто цей правочин не є дрібним побутовим. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що згідно рішення суду від 16 вересня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Отже на момент вчинення правочину, 17 серпня 2011 року, у подружжя склалися стосунки, які перешкоджали подальшому їх спільному проживанню. Тому суд вважає, що в даній ситуації відповідач [PERSON] повинен був узгодити продаж автомобіля , взявши письмову згоду позивача на відчудження майна. Так як відповідач та його представник не надали суду достовірних доказів отримання від позивача згоди на відчудження автомобіля, тому суд вважає, що відповідач [PERSON], продавши автомобіль без згоди позивача, порушив вимоги ст. 65 СК України, ст. 13, ст. 369 ЦК України. Твердження представника відповідача про те, що даний позов не може бути задоволенний через те, що в матеріалах справи відсутні сам договір та довідка-рахунок від 17 серпня 2011 року, яка є підтвердженням договору купівлі-продажу, суд до уваги взяти не може, оскільки відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт здійснення купівлі-продажу автомобіля, а тому, згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Крім того факт купівлі-продажу автомобіля 17 серпня 2011 року було встановлено при винесенні рішення судом 01 березня 2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили, а тому, згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судом не доказуються при розгляді даної справи. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги позивача та задовольнити позов. Крім того при винесенні рішення суд не бере до уваги вказані в позові та підтримані в суду передставником позивача такі підстави для визнання договору купівлі-продажу як порушення публічного порядку, оскільки згідно ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). В даному випадку договір купівлі-продажу було укладено між фізичними особами, а отже даний договір не є публічним, а тому не може порушувати публічний порядок. Так як позов підлягає задоволенню, тому , в силу вимог ст. 88 ЦПК України , з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп.(а.с.2).

Outcome: approved