Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 26.01.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, останнім часом між ними почали постійно виникати сварки, непорозуміння, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, внаслідок чого вона вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, але вказав на те, що разом вони не проживають тільки з 10.08.2016 року, між ними є майнові спори, які будуть вирішуватися окремо, крім того, позивач перешкоджає його побаченням з дитиною, з приводу чого він звернувся до органів опіки, на даний час між ними склалися дійсно напружені стосунки, а тому збереження шлюбу він також вважає неможливим. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 26.01.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю сторони не мають, з серпня 2016 року проживають окремо. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Сплачений нею судовий збір при зверненні до суду позивач просить поділити порівну.

Outcome: approved