Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала наступне. 09.10.2004р. виконкомом Покалівської сільської ради Овруцького району, актовий запис №9, між нею та відповідачем, зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з часом сімейне життя з відповідачем погіршилося, сторони втратили взаєморозуміння, у сім`ї постійно виникають сварки та непорозуміння, через що не бажають зберегти сім`ю. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення позивач не погоджується. Тому просить суд шлюб розірвати, дітей залишити проживати з позивачем. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.04.2021 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Одночасно в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Відповідач правом подачі відзиву до суду не скористався. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.10.2004р. виконкомом Покалівської сільської ради Овруцького району, актовий запис №9, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Внаслідок непорозумінь сім`я повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають тривалий час, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з п.2 ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ч. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 3 вказаної статті зазначено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тому неповнолітня дитина подружжя [PERSON] має право самостійно обирати місце проживання. Малолітню дитину [PERSON] залишити проживати з матір`ю. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально.

Outcome: approved