Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 13 листопада 2010 уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу дітей у них є малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося через пияцтво відповідача та неправомірну поведінку в сімї. Відповідач регулярно вживав спиртні напої, будучи в нетверезому стані влаштовував сварки, скандали. Всі ці конфлікти відбувалися в присутності дітей, що негативно відбивалося на їхньому здоровї та вихованні. Відповідач не піклувався про сімю, не хотів забезпечувати дітей. Така поведінка відповідача призвела до того, що вони з позивачкою припинили підтримувати подружні відносини, вести спільне господарство і вже півтора року проживають окремо. За цей час вони стали зовсім чужими людьми, вона втратила до нього почуття поваги та любові, примирення між ними неможливе. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Встановлено, що подружжя сторін зареєструвало шлюб 13 листопада 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №56. (Свідоцтво про шлюб (видано повторно) серія 1-СГ №148375) Від даного шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 та СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved