Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому, просить визнати припиненими трудові відносини, які виникли на підставі наказу №2.13-к від 25.03.2013, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Ліс України» від 25.03.2013 року з моменту набрання чинності рішенням суду. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного, відзив на позовну заяву представник відповідача не подав. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2ст.16 ЦК України, в тому числі, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Положеннями ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до наказу №2.13-к від 25.03.2013, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Ліс України» від 25.03.2013 (протокол № 4) [PERSON] , було призначено на посаду директора ТОВ «Ліс України».(а.с.5). Відповідно до п.3.1 Статуту ТОВ «Ліс України» вищим органом управління товариства є збори учасників (а.с.6-13). Відповідно до пп. 5, п. 3.3 Статуту ТОВ «Ліс України» звільнення директора належить до виключної компетенції зборів учасників товариства.(а.с.6-13). 12 січня 2021 року [PERSON] на ім`я учасників зборів Відповідача було написано заяву про звільнення за власним бажанням у порядку ст.38 Кодексу законів про працю України.(а.с.15). Крім того, відповідно до п.3.7 Статуту відповідача [PERSON] було вжито заходів, передбачених ст.ст.30, 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», зокрема: повідомлено учасників товариства в установленому законодавством порядку про проведення загальних зборів товариства із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Заплановані на 27.01.2021 позачергові збори учасників представника відповідача визнано такими, що не відбулися, через відсутність кворуму для прийняття рішень - відповідно до акту про відсутність учасників ТОВ «Ліс України» (а.с.16). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом положень ст.38 КЗпП, ст.ст.30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначив, що визначене ст.43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. У випадку відсутності рішення зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. За вимогами ст.ст.\~263,264 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: approved