Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 30 травня 2013 року звільнилась з посади начальника відділу кадрів ТОВ «Торговий дім ЕМ -Холдинг», де працювала з 30 квітня 2004 року за сумісництвом, оскільки при звільненні їй не був проведений остаточний розрахунок та не виплачена грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, просила суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім ЕМ -Холдинг» невиплачену заробітну плату в розмірі 2000грн., 10506грн., компенсації за невикористані дні відпусток, а також з урахуванням уточнень, просила зобов'язати відповідача нарахувати та стягнути середній заробіток за весь час затримки в розмірі 21426,75грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснила, що заробітна плата та компенсація за невикористані відпустки не виплачена їх на момент розгляду справи. Представник відповідача в судовому заперечив, проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала начальником відділу кадрів за сумісництвом в товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий дім ЕМ -Холдинг», 30 травня 2013року звільнена за згодою сторін, що підтверджується відповідною довідкою від 30 травня 2013 року. За результатами перевірки проведеної Територіальною державною інспекцією з питань праці у Херсонській, остання повідомила від 05. 08.2013 року про те, що остаточний розрахунок з позивачем не проведений та рекомендувала звернутися до суду. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04.04.2014 року товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім ЕМ -Холдинг» відмовлено в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Згідно ч 1 ст 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до копії відомості про відхилення даних бухгалтерського обліку про нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 01.01.2010 року по 30.05.2013року, сума що підлягає виплаті по даним обліку складає 17622,41грн., фактично виплачено 10728грн., вказаний облік включає в себе також нарахування за відпустки. Відповідно позивачу невиплачена заробітна плата та грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, в розмірі (17622,41грн. - 10728грн. = 6894,41грн.) Оскільки вказані кошти не виплачені працівнику на момент звільнення та на час розгляду справи, вказані кошті підлягають стягненню на його користь в повному обсязі, частково від заявлених вимог позивача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» зокрема нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 ). Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України сума заробітку позивача за березень та квітень 2013 року (останні два місяці роботи позивача), складає 2000грн., щомісячно. Кількість відпрацьованих робочих днів у березні та квітні 2013 року - 42 дні. Відповідно середньоденний заробіток складає: (4000 грн. :42дні =95,23грн.) Оскільки на момент постановлення рішення заробітна плата працівнику не виплачена, середній заробіток підлягає стягненню з моменту звільнення по дату постановлення рішення, за період 225 днів. Отже середній заробіток підлягає стягненню в розмірі 225 *95,23 = 21426,75грн. Так як, стягнення середнього заробітку за своєю юридичною природою фактично є відповідальністю підприємства за недотримання вимог законодавства, щодо розрахунку працівника при звільненні, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача нарахувати середній заробіток, задоволенню не підлягають, враховуючи заявлення вимог, щодо стягнення середнього заробітку тобто обрання належного способу захисту порушених прав позивача. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 283,2грн.

Outcome: partial