Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 27 травня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач з 15 червня 1966 року по 10 лютого 1993 року перебувала в шлюбі з [PERSON], який помер 04 листопада 2014 року. Від даного шлюбу народився син - [PERSON]. Після розлучення з позивачем [PERSON] вступив у повторний шлюб в якому не мав дітей. Його друга дружина - [PERSON] померла 04 січня 2012 року. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до умов якого все своє майно заповідав сину - [PERSON] [PERSON] чином, на момент смерті [PERSON], який помер 04 листопада 2014 року, його єдиним спадкоємцем став син позивача та померлого - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої ввійшли: жилий будинок розташований за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, який, згідно відомостей внесених до технічного паспорту від 04 листопада 1991 р., належав на праві особистої власності матері [PERSON] - [PERSON], яка у повторному шлюбі, укладеному у 1980 року взяла прізвище [PERSON]. [PERSON] померла 17 жовтня 2006 року. Після смерті [PERSON] [PERSON] набув право користування земельною ділянкою на якій знаходиться отримане у спадок домоволодіння. Згідно даних Земельно-кадастрової книги № 1138, земельна ділянка розташована за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, 40, має площу 0,43 га, з них: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та 0,28 га для ведення особистого селянського господарства обліковується за [PERSON] Як особа, що постійно проживала із спадкодавцем, [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] та вступив у володіння нею. Виключно ним здійснювались всі обовязки власника по утриманню та обслуговуванню спадкового майна. Жодних заяв про відмову від спадщини він не подавав. [PERSON] до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] входить земельна ділянка площею 4,940 га., кадастровий номер 1223255600:01:005:0126, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої - територія Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області,яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 124725, виданого Губиниською селищною радою народних депутатів 25 грудня 2001 року, що належала [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, але не встиг юридично оформити свої спадкові права, оскільки невдовзі після смерті [PERSON] (27 травня 2015 року) помер. На час звернення з позовом позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] та відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] Крім того, згідно ст.ст. 1268-1270 ЦК України позивачем в порядку та строки передбачені законом подано заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] 18 грудня 2015 року позивачем отримане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак, оскільки, за життя [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючу і технічну документацію на жилий будинок розташований за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, то нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що на думку позивача є порушенням її спадкових прав та підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності. Позивач до суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників. не заперечили проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 20 квітня 1940 року народився [PERSON] батьком якого був [PERSON], матір`ю [PERSON] За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 25 жовтня 1965 року № 721-3 набула у власність житловий будинок, індивідуального житлового фонду, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, що підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, складеним 04 листопада 1991 року КП «Новомосковське МБТІ», відміткою в домовій книзі, вчиненою реєстратором КП «Новомосковське МБТІ», що містить печатку підприємства та підпис відповідальної особи, відповіддю КП «Новомосковське міське БТІ» ДОР № 152 від 22 червня 2016 року, відповідно до якого в зв`язку з не переданням на зберігання інвентаризаційних справ від КП «Новомосковське РБТІ» (колишнє Новомосковське районне БТІ «Інвентаризатор»). 02 квітня 1971 року народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір`ю [PERSON] 17 червня 1980 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 25 грудня 2001 року [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 124725, виданого Губиниською селищною радою народних депутатів 25 грудня 2001 року набув у власність земельну ділянку площею 4,940 га, кадастровий номер 1223255600:01:005:0126, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцезнаходження якої - територія Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. 17 жовтня 2006 року померла [PERSON], яка проживала на день смерті за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40 разом із сином [PERSON], та дружиною сина [PERSON], померлою 04 січня 2012 року. Згідно з витягом зі спадкового реєстру, спадкової справи після смерті [PERSON] не заводилось. 04 листопада 2014 року помер [PERSON], який за життя - 15 жовтня 2014 року склав заповіт, за яким залишив все своє майно [PERSON] 13 березня 2015 року [PERSON] подано заяву до Новомосковської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом. З копії спадкової справи, отриманої судом, інших осіб, якими-б було подано заяву про прийняття спадщини не встановлено. 27 травня 2015 року [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [INFO] із матір`ю [PERSON] 12 жовтня 2015 року [PERSON] подано до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Інших осіб, якими-б було подано заяву про прийняття спадщини з копії спадкової справи не встановлено. 18 грудня 2015 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,940 га., кадастровий номер 1223255600:01:005:0126, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак не оформив своїх спадкових прав. Постановою нотаріуса від 08 лютого 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40 через відсутність правовстановлюючих документів на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, смерті [PERSON], прийняття спадщини після [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем [PERSON], смерті [PERSON] та прийняття спадщини за заповітом [PERSON] шляхом подання заяви до нотаріуса, смерті [PERSON] та прийняття спадщини [PERSON] в порядку ст. 1268 ЦК України, відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцями нерухомого майна на користь третіх осіб, відсутність доказів наявності інших спадкоємців, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем [PERSON], померлого 27 травня 2015 року за законом належить визнати право власності на майно житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, що належав [PERSON], яка померла 17 жовтня 2006 року, спадкоємцем якої за законом був [PERSON], померлий 04 листопада 2014 року, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, спадкоємцем якого за заповітом був [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved