Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначає, що У січні 2011 року нею було надано дозвіл на вселення [PERSON] до житлової квартири, яка знаходиться у її приватній власності та розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був одружений з її донькою - [PERSON] і разом вони проживали у цій квартирі. У лютому 2011 року відповідач поїхав жити до свого батька за адресою: [ADDRESS], де і проживає на сьогоднішній день. Протягом останніх двох років він жодного разу не з'являвся за вказаною адресою, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги. На її неодноразові вимоги виселитися з даної квартири [PERSON] відмовляється і до цього часу із квартири добровільно не виселився. Посилаючись на те, що вона є повноправним власником квартири, а зазначені обставини перешкоджають їй, як власнику майна, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою за адресою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує, наслідки винесення такого рішення їй роз'яснені. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України. Судова повістка, направлена за його місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, повернулася з відміткою, за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, про час та місце судового засідання відповідач повідомлявся за адресою фактичного місця проживання і на адресу суду повернулося зворотнє повідомлення про отримання ним судової повістки, але в судове засідання він не з'явився, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи Близнюківського районного сектору головного управління державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи без їх участі, заперечень проти позову не має. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, про що свідчить свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 23 квітня 2007 року, видане Близнюківською селищною радою Харківської області (а.с.7,8). Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, згідно довідки про склад сім'ї №352 від 12.08.2012 року, виданої Близнюківським комунальним підприємством «Комунальник» Близнюківського району Харківської області (а.с.6) та повідомлення Близнюківського районного сектору головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (а.с.14). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов від 04 березня 2013 року, 22 травня 2013 року та 12 серпня 2013 року відповідач по справі - [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] з лютого місяця 2011 року та на даний час не приймає участі по утриманню квартири (а.с. 9, 10, 11). Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. У відповідності зі ст.72 ЖК України визнання особи що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлений терміни здійснюється в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року, шлюб між [PERSON] та донькою позивача [PERSON] було рзірвано (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідач не є членом сім'ї позивача, вони спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача є достатньо обґрунтованими та законними, а тому і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved