Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 02 лютого 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у спільному подружньому житті мають неповнолітніх дітей : синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, їхні подружні стосунки фактично припинені, шлюб є формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 02.02.2002 року зареєстрували шлюб, у Відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області актовий запис №80, від шлюбу мають дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] [INFO]. Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є те, шо сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, наполягає на розірванні шлюбу. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] » На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору - 908 грн..

Outcome: approved