Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 27 квітня 2010 року уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Спільне життя подружжя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, що суперечить уявленням позивача про сім`ю. Також, на цьому підґрунті між сторонами втрачено взаєморозуміння. На даний час спільне господарство не ведеться. На думку позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечитиме її законним інтересам, які мають істотне значення. Крім цього, позивач вказує, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишиться проживати з нею, оскільки спору щодо утримання та виховання дитини на момент подачі позову немає. Спір про поділ майна, що є спільною власністю, на момент подачі до суду, відсутній. З огляду на рішуче бажання розірвати шлюб, примирення можливим не вбачає. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати та після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій на своїх вимогах наполягала, просила суд шлюб розірвати, розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Сторони однією сім`єю не проживають, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку із різними поглядами на життя та втратою взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про відновлення їй дошлюбного прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим до реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved