Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 22.02.2019 року мотивуючи тим, що є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач у справі, її колишній зять, проте не проживає у житловому приміщенні з червня 2017 року, не знявся з реєстраційного обліку в добровільному порядку, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, а вона не має можливості оформити субсидію. Таким чином, відповідач порушує її права, як власника будинку, щодо утримання та розпорядження майном. В зв`язку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо, позивач просила в судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду сап рви повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивача, за довіреністю у справі, [PERSON] , подала до суду заяву про розгляд справи без її участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником вказаного будинку, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 11.02.2000 року,\~ посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-335 та зареєстрованого 11.02.2000 року в Білоцерківському МБТІ за реєстровим номером № 121. З довідки № 70 від 19.02.2019 року, виданої виконкомом Храпачівської сільської ради, вбачається, що у будинку [ADDRESS] , зареєстровані: позивач [PERSON] , її дочка [PERSON] , онуки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та колишній зять [PERSON] . З довідки Храпачівської сільської ради від 19.02.2019 року за № 71, вбачається, що [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований, однак не проживає з червня 2017 року по теперішній час. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , був зареєстрований в будинку [ADDRESS] , як член сім`ї власника будинку, проте в даному житловому приміщення не проживає з червня 2017 року, його особистих речей в будинку немає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи (а.с.4-7) та визнаються відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В даному випадку суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності встановлених обставин або добровільності їх визнання відповідачем, оскільки останній подав до суду письмову заяву про визнання позовної заяви в повному обсязі. Враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користується вказаним житлом, участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, належних та безспірних доказів того, що йому чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням до суду не надано, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком\~ [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1). Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 384,20 грн. та повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved