Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі у сумі 15811,96 гривень та моральну шкоду у сумі 2000 гривень. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на Державному підприємстві «Шахта імені Максима Горького» вона працювала на посаді провідного юрисконсульта. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року вона була поновлена на роботі з 14.06.2013 року. Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню. Однак, ні 21.11.2013 року, ні 05.12.2013 року, ні 06.02.2014 року, тобто після розгляду справи в апеляційній інстанції позивачка не була поновлена на роботі. Наказ про поновлення її на роботі відповідачем був виданий 13.02.2013 року. Не поновлення вчасно її на роботі з незаконних на її думку підстав призвело до моральних страждань. Це призвело до тяжкого матеріального стану, зміни укладу життя. Моральну шкоду, заподіяну їй неправомірними діями відповідача, оцінює в 2000 гривень. Просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи був сповіщений у порядку ст. 74 ЦПК України, що підтверджується представленими в матеріалах справи документами. До суду надав заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність представника Державного підприємства «Шахта імені Максима Горького». У справі мається достатньо матеріалів про права і взаємини сторін, суд приходить до висновку про можливість розглянути дану справу під час відсутності представника відповідача на підставі наявних досліджених у судовому засіданні доказів. Позивач заперечує проти заочного вирішення справи. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ч.ч. 1, 4 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Судом встановлено, що позивач знаходилася з відповідачем у трудових відносинах на посаді провідного юрисконсульта. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року [PERSON] була поновлена на роботі на посаді провідного юрисконсульта Державного підприємства «Шахта імені Максима Горького» з 14.06.2013 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 6.02.2014 року рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року про поновлення [PERSON] на роботі залишено без змін. Рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року набрало законної сили 06.02.2014 року. Судом встановлено, що [PERSON] за її заявами ані 21.11.2013 року, ані 05.12.2013 року, ні 07.02.2014 року, тобто, навіть після розгляду справи в апеляційній інстанції не була поновлена на роботі. Наказ про поновлення [PERSON] на роботі відповідачем був виданий 13.02.2013 року. Так, після поновлення на роботі відновлюється дія незаконно розірваного попереднього договору і повторне його укладення не вимагається Законом встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Але відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Таким чином, позивачка не була поновлена на роботі негайно. Час вимушеного прогулу за період з 21.11.2013 року по 12.02.2014 року складає 58 робочих днів. Відповідно до Постанови КМ України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. За встановленими обставинами в Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року середньоденна заробітна плата позивача складає 272 гривні 62 копійки. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.11.2013 року по 12.02.2014 року складає 15811 гривень 96 копійок (58 х 272,62), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушенням його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя. Судом встановлено, що відповідачем грубо допущено порушення законних трудових прав позивача тим, що [PERSON] за ініціативою відповідача була звільнена та не була негайно поновлена на роботі на підставі рішення суду, що привело до моральних страждань та прийняття додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка була позбавлена можливості забезпечити здійснення своєї трудової діяльності. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] з урахуванням вимог розумності і справедливості моральну шкоду в сумі 2000 гривень. Додатково позивачка просила суд допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі у сумі 15811 гривень 96 копійок. Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд не вбачає підстав щоб допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі. Згідно положень ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 4 п. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави за позовні вимоги матеріального характеру у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3-х розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 1 січня календарного року, за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 1 січня календарного року. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги матеріального характеру у розмірі 243,60 гривні, за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 243,60 гривні.

Outcome: approved