Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою № 2 у житловому будинку № 7 по вул. Гагаріна в м. Мелітополі Запорізької області. Відповідач була зареєстрована у вказаній квартирі до придбання цієї квартири позивачем. Місцезнаходження відповідача наразі позивачу невідомо. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, спричинює додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, тому позивач вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, наполягають на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому його останнім зареєстрованим місцем проживання: [INFO]. Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. З урахуванням наведеного суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахування клопотання представника позивача про слухання справи за його та позивача відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивач [PERSON], є власником квартири № 2 у житловому будинку № 7 по вул. Гагаріна в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2015. Відповідно до повідомлення відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 19.03.2019 № 1429, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. /а.с.11/. Однак, відповідач за вказаною вище адресою не мешкає з травня 2014 року, що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Пульс» [PERSON] /а.с. 8/ Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідач після придбання позивачем спірної квартири не мешкала за зареєстрованою адресою, членом її сім'ї не являється. В силу того, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, але ніколи в ній не проживала, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час у квартирі № 2 в житловому будинку № 7 по вул. Гагаріна в м. Мелітополі Запорізької області залишається зареєстрованою [PERSON], яка не мешкає у ній, що перешкоджає власнику квартири [PERSON] користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved