Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визначити місце проживання доньки - [PERSON]. Вимоги обґрунтувала тим, що хоча з [PERSON] вони в шлюбі не перебували, але від спільного проживання мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], є [PERSON] Вказала, що 03 грудня 2011 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане 03 грудня 2011 року Балківською сільською радою Васильківського району Запорізької області. На даний час спільна з [PERSON] дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 10535 від 21.10.2016 року та навчається в третьому класі комунальному закладі «Балківська загальноосвітня школа 1-3 ступенів» Васильківської районної ради Запорізької області, що підтверджується довідкою вказаного закладу від 03.11.2016 року за № 243. 02 вересня 2015 року ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» надав [PERSON] ордер на житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS] в складі чотирьох осіб, в тому числі і на [PERSON], через, що виникло питання про реєстрацію доньки. Однак, відповідач згоду на реєстрацію дитини у гуртожитку відмовився надати. За таких обставин вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. Представник служби у справах дітей Васидьківської районної Державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з'явився, надав заява в якій просить суд справу розглянути за її відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився надав заяву в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що від спільного проживання позивач та відповідач мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], зареєстрованого Богданівською сільською радою Знам'янського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 39. (а.с.5). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 10535 від 21.10.2016 року (а.с. 8). Донька [PERSON] навчається в третьому класі комунального закладу «Балківська загальноосвітня школа 1-3 ступенів» Васильківської районної ради Запорізької області, згідно довідки вказаного закладу від 03.11.2016 року за № 243(а.с. 7) Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 цього ж Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням того, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, яка здійснює за нею догляд, утримує, виховує, забезпечує духовний і моральний розвиток, відповідач правом надання доказів на спростування доводів позивача не скористався, позовні вимоги визнав в повному обсязі, між батьками по суті досягнуто домовленості про місце проживання їхньої малолітньої дитини. Встановивши відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з матір'ю, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір'ю [PERSON] При цьому, суд враховує, що за умови проживання дівчинки з матір'ю батько малолітньої має достатньо можливостей впливати на виховання доньки і формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів, батько об'єктивно не позбавлений можливості щоденного спілкування з дочкою. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., набула чинності для України з 27.09.1991 р.), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З огляду на зазначене судовий збір сплачений позивачем за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягнення з відповідача на її користь.

Outcome: approved