Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.03.1994 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, між ними почали виникати сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, мають різні бюджети, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому вона вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, щодо розірвання шлюбу заперечує, хоче зберегти сім»ю. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 05.03.1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] [INFO] що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини, поясненнями сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що вони на даний час проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю позивач не має і категорично наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. За ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд не зобов»язаний призначати строк для примирення, це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги. А з врахуванням того, що позивач не бажає зберігати сім»ю, суд вважає за можливе строк для примирення сторонам не надавати, оскільки це не призведе до позитивних наслідків. Таким чином, судом приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позивачкою сплачено 243 грн.60 коп. судового збору, але питання про відшкодування цих витрат вона не ставить.

Outcome: approved