Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача про\~поділ майна\~подружжя,\~та просить поділити автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, між нею та [PERSON] по 1/2 частки як спільне майно бувшого подружжя, стягнути з відповідача на її користь 62924,50 грн в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , припинивши її право власності на 1/2 частку даного автомобіля. В обгрунтування позову зазначає, що 26 липня 2003 року вони одружилася, від сумісного життя з відповідачем у нас народилися двоє дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та фактично проживають з нею. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15.01.2018 року їх шлюб було розірвано. Під час подружнього життя ними 11.07.2015 року було придбано автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано на відповідача [PERSON] . З часу припинення спільного проживання вищевказаний автомобіль знаходиться у володінні та користуванні відповідача [PERSON] , однак за домовленістю з відповідачем [PERSON] при потребі вона неодноразово користувалася даним автомобілем. Останній раз вона користувалася даним автомобілем в липні 2020 року. На початку серпня 2020 року вона по телефону звернулася до відповідача з проханням надати автомобіль для поїздки, однак [PERSON] заявив, що автомобіля він не надасть і щоб вона більше до нього по такому питанню не зверталася. Також на вимогу повернути половину вартості автомобіля відповідач [PERSON] відповів відмовою. На даний час відповідач [PERSON] одноосібно володіє та користується спірним автомобілем та не бажає в добровільному порядку дійти згоди щодо поділу спільного автомобіля. Незважаючи на рівність часток у спірному майні, виділення в натурі половини автомобіля є неможливим, оскільки за функціональним призначенням таке майно є неподільним, а спільне користування автомобілем через поведінку відповідача є неможливим. Оскільки відповідач [PERSON] не згідний на отримання грошової компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, вона змушена ставити питання про проведення поділу спільного автомобіля шляхом припинення мого права власності на спірне майно та присудження грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя, а відтак просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 13.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23.10.2020 року, заяву позивача про забезпечення позову - задоволено. Позивач в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин, про розгляд справи був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Згідно вимог\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як встановлено судом, з 26.07.2003 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15.01.2018 року шлюб між ними розірвано. \~ \~ \~ За\~час шлюбу\~сторонами було\~придбано автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2007 року випуску, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, такий зареєстрований на [PERSON] . Згідно звіту про незалежну оцінку об`єкта автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , проведеного ТзОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮС», вартість вищевказаного автомобіля станом на 17 вересня 2020 року складає 125849 грн. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3\~ст. 368 ЦК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Приписами ч. 1\~ст. 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 65 СК України, встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Нормами ч. 1\~ст. 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Приписами ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 3\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Нормами ч. 1\~ст. 357 ЦК України\~визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2, 4\~ст. 71 СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Як зазначено в п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Оскільки у власності відповідача перебуває автомобіль придбаний під час шлюбу, суд вважає можливим визнати автомобіль спільним майном подружжя та стягнути з відповідача в користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача слід стягнути витрати із сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved