Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з 14.11.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні стосунки та виховання дітей, внаслідок чого між ними почали виникати напружені відносини та конфлікти. Вони припинили стосунки та ведення спільного господарства, між ними втрачено всі фізичні та духовні зв'язки. З червня 2016 року вона мешкає окремо і ніяких стосунків з відповідачем не підтримує. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім окремим інтересам, у зв'язку з чим збереження шлюбу неможливо. Майновий спір між ними відсутній. Позивач також вважає, що у застосуванні судом заходів, щодо їхнього примирення немає ніякої необхідності та сенсу. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 14.11.2015 року, неповнолітноього сина залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглянути без її участі, дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею, спір про поділ майна подружжя відсутній, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне -[PERSON] (а.с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з позивачем, спір про поділ майна відсутній, просить розглянути справу без його участі (а.с. 21). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданого 14 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 213 (а.с. 19). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 09 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 11). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, сторони до примирення не спрямовані, з червня 2016 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У батьків малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved