Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] треті особи на стороні відповідача які не заявляють самостійних вимог орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради та орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2012, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивач є власником домоволодіння №54 по вулиці Райдужній у місті Дніпропетровську. Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстрована донька позивача [PERSON] та відповідач [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є опікунами [PERSON] на підставі Рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 15.01.2010 за №14. Шлюб між ними було розірвано 03 вересня 2015 року. Однак в будинку [PERSON] тривалий час не проживає, не користується ним, не несе витрат на його утримання. Тому позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням домоволодінням №54 по вул. Райдужній в м. Дніпропетровську. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов. Представник третьої особи органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, оскільки свої обовязки щодо [PERSON] вони виконали. На теперішній час дитина повнолітня. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.11.2014 за №522 [PERSON] було зараховано на квартирний облік осіб, з числа дітей позбавлених батьківського піклування, а тому свої зобовязання перед [PERSON] були виконані. Суд, вислухавши с сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2012, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачка є власником домоволодіння №54 по вул. Райдужна в м. Дніпропетровську (а.с.5). Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстрована її донька [PERSON] та відповідач [PERSON]. Рішеннями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2008 року мати [PERSON], а саме [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її дітей в тому числі й відносно [PERSON] (а.с.24-27). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є опікунами [PERSON] на підставі Рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 15.01.2010 за №14. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 03 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 164 (а.с.6). Відповідно до ст. 250 СК України, опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України. Підстави для припинення опіки та піклування передбачені ст.ст. 76,77 ЦК України. Піклування припиняється у разі досягнення підопічним повноліття, реєстрації шлюбу неповнолітньої особи або надання їй повної цивільної дієздатності. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на момент подачі позову до суду є повнолітньою особою, оскільки 13.10.2014 йому виповнилося 18 років. Крім того, Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.11.2014 за №522 [PERSON] було зараховано на квартирний облік осіб, з числа дітей позбавленого батьківського піклування. [PERSON] в домоволодінні №54 по вул. Райдужна в м.Дніпропетровську не мешкає без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами та показами допитаних у судовому засіданні свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] втратив право користування спірним житлом. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved