Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Форсажавто» та уточнивши позовні вимоги просить визнати договір комісії, укладений 10.06.2014 року між [PERSON], який виступав як продавець, комісіонером Товариством з обмеженою відповідальністю «Форсажавто», покупцем [PERSON], згідно умов якого, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла автомобіль марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА та сплатила за нього грошову суму в розмірі 9\~420,00 гривень удаваним. Вважати, що договір комісії, укладений 10.06.2014 року був вчинений сторонами для приховання договору купівлі-продажу автомобілю марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА, згідно умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила автомобіль марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА, за що сплатив 9\~420,00 гривень. Визнати договір купівлі-продажу від 10.06.2014 року в частині продажу належній [PERSON] 1\\2 частки автомобілю марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА недійсним. Перевести права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу автомобілю, марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА, вважати що покупцем 1\\2 належній [PERSON] частки автомобілю є [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] є колишньою дружиною відповідача, [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 16.10.2014 року. В період перебування у шлюбі, подружжям було придбано наступне майно: автомобіль марки Камаз, 1992 року випуску та автомобіль марки «Дєу Ланос», 2007 року випуску. У звязку з виникненням спору щодо поділу спільно набутого майна, позивач звернулась до суду із відповідним позовом, та постановленим рішенням суду від 17.01.2012 року (справа №2/1519/6626/11) за [PERSON] було визнано право власності на 1\\2 частину автомобілів: марки «Камаз», 1992 р.в., Д\\Н 16621ОА та марки «Дєу Ланос», 2007р.в., д/н [NUMBER]. 10.06.2014 року між [PERSON], який виступав як продавець, комісіонером «ТОВ «Форсажавто», покупцем [PERSON] був укладений договір комісії, згідно умов якого, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла автомобіль та сплатила за нього грошову суму в розмірі 9\~420,00 гривень. ТОВ «Форсажавто» зобовязалось надати послуги щодо оформлення та постановлення на облік вказаного автомобілю на імя покупця в органах УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Постановою про закриття кримінального провадження від 21.10.2014р. встановлений розмір шкоди, яку було спричинено діями [PERSON] по відчуженню спірного автомобілю на користь [PERSON] за участю ТОВ «Форсажвто». Позивач вважає, що правовідносини, між [PERSON], ТОВ «Форсажавто», [PERSON] є правовідносинами щодо купівлі-продажу автомобілю, а відтак укладений договір є удаваним та таким, що приховує договір купівлі-продажу, що в дійсності був укладений між сторонами, тому з метою відновлення свого порушеного права, звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачі, [PERSON] та його представник, а також представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що про існування рішення, яким визнано право власності на спірний автомобіль, їм на дату укладання правочину відомо не було, а переоформлення автомобілю відбувалося за участю органів ДАІ, з боку яких жодних проблем чи питань викликано не було. Претензій один до одного, щодо виконання угоди, не мають, тому просили договір визнати чинним. Відповідачі вказали, що на момент передачі, автомобіль був справним, до місця розташування, у помешкання [PERSON], доїхав своїм ходом. Представник [PERSON] [PERSON] вказав, що в реєстраційних документах на автомобіль був вписаний лише [PERSON], який представився єдиним власником авто та особисто отримав грошові кошти в повному обсязі. Відповідач, ТОВ «Форсажавто», сповіщені належним чином, у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень стосовно предмету позову, або заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є колишньою дружиною відповідача, [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 16.10.2014 року (справа №521/8660/14ц). В період перебування у шлюбі, подружжям було придбано наступне майно: автомобіль марки Камаз, 1992 року випуску та автомобіль марки «Дєу Ланос», 2007 року випуску. На підставі рішення суду від 17 січня 2012 року (справа №2/1519-6626/11) за позивачем, [PERSON] було визнане право власності на ? частку вантажного автомобілю фургону контейнеровозу, марки «Камаз 53212», 1992року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], шасі № ХТС5321201Ч0076849. Це також підтверджується довідкою Центру надання послуг №1 УДАІ ГУ МВС України в одеській області від 26.06.2014р. №42/1-1685. Рішення суду про встановлення режиму часткової власності на автомобіль набрало законної сили. 10.06.2014 року між [PERSON], який виступив як продавець, комісіонером ТОВ «Форсажавто», покупцем [PERSON] був укладений договір комісії, згідно умов якого, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла автомобіль марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА та сплатила за нього грошову суму в розмірі 9420 гривень. ТОВ «Форсажавто» зобовязалось надати послуги щодо оформлення та постановлення на облік вказаного автомобілю на імя покупця в органах УДАІ ГУМВС України в Одеській Області. Ринкова вартість автомобілю, згідно Довідки-Рахунку, серії ВІА №210490 від 10.06.2014р. та згідно Акту про оцінку транспортного засобу №316 від 10.06.2014р. становила 9420,00 гривень. Допитаний судом у якості свідка, [PERSON] підтвердив факт укладання угоди від 10.06.2014 року, на якій були присутні усі зацікавлені особи, окрім [PERSON] Також свідок підтвердив факт передачі транспортного засобу марки «Камаз», 1992 року випуску, державний номер 16621ОА, покупцю. Правовідносини, між [PERSON], ТОВ «Форсажавто», [PERSON] є правовідносинами щодо купівлі-продажу автомобілю, а відтак укладений договір є удаваним та таким, що приховує договір купівлі-продажу, що в дійсності був укладений між сторонами. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона зобовязується за дорученням другої сторони за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. \~ \~ Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналіз предмету вказаного договору свідчить про те, що [PERSON] відчужив вказаний транспортний засіб безпосередньо [PERSON], а ТОВ «Форсажавто», не вчинювала дій щодо продажу вказаного автомобілю від імені [PERSON], надаючи послуги лише з реєстрації вказаного транспортного засобу. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за умовами якого, [PERSON] продав, а [PERSON] купив спірний автомобіль. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Обґрунтовуючи часткову недійсність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Разом з тим, уклавши договір щодо відчуження належній позивачу частки, відповідачі вийшли за межі наданих їм законом цивільних прав, розпорядились власністю, яка їм не належить. Згідно ст. 321 ЦК України \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що уклавши договір щодо відчуження частки позивача, [PERSON] у спірному автомобілю, відповідачі фактично протиправно позбавили її права власності на вказаний автомобіль, що є неприпустимим, тому за таких обставин вказаний договір має бути визнаним частково недійсним. Надаючи правову оцінку вчиненому договору купівлі-продажу, слід зазначити, що відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, договір купівлі-продажу належній [PERSON] 1\\2 частини автомобілю є дійсним. Відповідно до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Разом з тим, відповідач [PERSON] уклавши удаваний правочин з сторонньою особою, мав намір уникнути виконання вказаних вимог законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Згідно ч.3ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Докази надаються суду сторонами. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. З урахуванням вище викладеного, на підставі представлених сторонами та досліджених при розгляді справи доказів, суд доходить висновку, що оскільки [PERSON] продав належну йому 1\\2 частку у праві спільній частковій власності на автомобіль сторонній особі, виникли підстави щодо переведення на позивача, [PERSON] прав та обовязків покупця.

Outcome: approved