Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 09 жовтня 2013 року, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 544. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу та до цього часу малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем. З того часу відповідач жодного разу не спілкувався з сином та не бачився з ним. Крім того, відповідач належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню сина, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, яка станом на 01 квітня 2019 року становить 47 208,03 грн. Позивач вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] повинно бути визначено з нею, з тих підстав, що вона має постійний заробіток, здатнастворити для нього належні соціально-побутові умови для проживання та гармонійного розвитку. На її думку вона сумлінно займається вихованням сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, може створити усі належні умови для розвитку його здібностей. 18 серпня 2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] ,який зареєстрували у Соборному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 610, після чого їй було змінено прізвище на « [PERSON] ». Між її чоловіком [PERSON] та малолітнім [PERSON] , [INFO] , склалися теплі, душевні стосунки та їх спільне сімейне життя проходить на засадах взаємної поваги, любові та відкритості. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її реєстрації. Ухвалою судді від 19 червня 2019 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 16 вересня 2019 року (а.с.24,25). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 16 вересня 2019 року від її представника адвоката Шашликова Д. Г. надійшла заява про розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.30,31). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, в судове засідання не з`явився, 16 вересня 2019 року надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що проти позову не заперечує (а.с.32). Третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради з позовом ознайомлені, 16 вересня 2019 року їх представник Загвоздіна С .А. надала суду заяву в якій зазначила, що заперечень проти позову не має та просить розглянути справу без її участі. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов [PERSON] , тому суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради Філяровська О.П. не заперечила проти задоволення позовних вимог в тій частині, яка не була залишена судом без розгляду за заявою позивача. Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази, які знаходиться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2013 року по 06 листопада 2015 року, який було розірвано на підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року. Рішення набуло чинності 02 січня 2016 року (а.с.7,8,9). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю та до цього часу проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою квартального комітету № 12 від 02 травня 2019 року (а.с.18). Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. З позовної заяви вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] жодного разу не спілкувався з сином. Дані обставини відповідачем не оспорювалися. До того ж, [PERSON] належним чином не виконує свої обов`язки по утриманню свого малолітнього сина, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, яка станом на 01 квітня 2019 року становить 47 208,03 грн. (а.с.17). Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язком батьків у відповідності до положень СК Україниє утримання та забезпечення дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК Українитой із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] сумлінно займається вихованням сина,піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює усі належні умови для гармонійного розвитку. Позивач має постійний заробіток, на обліку щодо стану здоров`я, який би перешкоджав їй виховувати дитину не перебуває. Судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України які б свідчили про неможливість визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Відповідно до частин 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частиною1 ст. 160 СК України визначено місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З огляду на встановлені обставини, та приймаючи до уваги те, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] разом з матір`ю, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] - з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації. Також при визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік дитини, його особисту прихильність до матері, з якою він проживає та яка займається його вихованням, навчанням, та розвитком. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved