Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх дочки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за час якого у них народилася дочка. Зазначила, що відповідач з ними не проживає, не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні та спілкуванні з дитиною. Сторони і представник третьої особи в судове засідання не прибули. Позивач і представник третьої особи надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності. Відповідач також надав суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутності та визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії і [NUMBER] від 23 липня 2013 року (а.с. 22). Згідно із Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 10.10.2018 року, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Із довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 5727 від 24.06.2019 року вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] (а.с. 31). Висновком виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області без номеру і дати підтверджуються ті факти, що [PERSON] з 2014 року не цікавився життям своєї дитини, жодного разу не відвідав дитину, не піклувався, не виховував, не надавав батьківської опіки (а.с. 27 28). Норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Стаття 150 СК України\~встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оскільки відповідач проживає окремо від своєї дочки, яка знаходиться на повному утриманні матері, не відвідує її, не спілкується з нею, не займається її вихованням і піклуванням, не цікавиться життям дитини, не надає будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги та не надає позивачу грошові кошти на утримання їх дитини, суд приходить до висновку, що такою бездіяльністю відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Також, згідно висновку виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області без номеру і дати, зважаючи на те, що батько самоусунувся від виховання своєї дитини та не виконує передбачених статтею 150 СК України обов`язків щодо неї, орган опіки та піклування, на підставі статті 164 СК України вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 27 28). Судом не встановлено, що [PERSON] будь-хто та/або яким-небудь чином чинив перешкоди у належному виконанні його батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, решту суми судового збору слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved