Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача , з урахуванням його уточнень, в якому просить: стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина , у добровільному порядку матеріально піклуватися про сина не бажає. 27 лютого 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін . Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року розгляд справи призначений в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін . 22 квітня 2020 року ухвалою суду заява представника позивача про витребування доказів задоволена. 01 липня 2020 року до суду надійшов відзив від відповідача , а якому він просив позов задовольнити частково , стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1300 грн., в іншій частині позову просив відмовити. В обгрунтування відзиву посилався на те, що з моменту розірвання шлюбу відповідач підтримує свого сина матеріально , від участі в його забезпеченні не відмовляється , однак вважає, що позивачем не враховані всі обставини та на даний час вимога позивача є недоцільною і сплачувати аліменти у такій спосіб позивач не має об,єктивної можливості. З 2018 року відповідач не має постійного місця роботи. З 2019 року він добровільно сплачує аліменти , але на даний час має мінливий та непостійний дохід. Ухвалою суду від 01 липня 2020 року заява представника позивача про витребування доказів задоволена . 09 жовтня 2020 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача про направлення судового доручення та зупинення провадження у справі відмовлено . В судове засідання представник позивача не з,явився. До суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача , позов підтримав, просив задовольнити . Представник відповідача в судове засідання не з,явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за ї відсутності . Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 21 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року розірвано . Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] . [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи відповідач на користь позивача за період з жовтня 2019 по червень 2020 року здійснював грошові перекази ( аліменти). Згідно відповіді Державної прикордонної служби України наданої на виконання ухвали суду за період з 01.01.2018 року по 01.03.2020 року відповідач [PERSON] перетинав державний кордон України. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов`язків по утриманню дітей не досягнуто. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного вище, враховуючи , що аліменти на одну дитину присуджуються в 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково , стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до її повноліття . З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що представництво позивача у суді здійснював адвокат Скульський С.І. , що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги позивачу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №7 від 20.02.2020 року. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: -копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 20.02.2020 року; - копію рахунку фактури №7 від 20.02.2020 року з найменуванням наданих послуг ; - копію квитанції до прибуткового ордеру №7 від 20.02.2020 року за надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги № 7 від 20.02.2020 року; Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Із системного аналізу норм ЦПК України вбачається, що до відшкодування підлягають витрати, надані при розгляді конкретної справи. Так,\~судом встановлено,\~що наданий\~перелік послуг\~зазначений \~ рахунку\~фактури \~№7\~ від\~ \~20.02.2020\~ року\~ містить\~лише загальний\~перелік проведених\~дій,\~та не\~містить доказів\~надання заявлених\~послуг в\~рамках конкретної\~цивільної справи,\~яка знаходилась\~в провадженні\~суду та саме в рамках Договору про надання правової допомоги №7 від 29.02.2020 року. Крім того , представником позивача до суду не надано саме Договір про надання правової допомоги №7 від 20.02.2020 року . Разом з тим, Верховний суд неодноразово висловлювався та наголошував, що безумовною підставою для стягнення витрат на правовому допомогу є саме конкретизація справи, в якій такі дії було вчинено. Зокрема при розгляді справи № 821/1594/17 Верховним Судом було зазначено, що відшкодуванню підлягають витрати, що пов`язані із конкретною справою, про що має бути зазначено у відповідних документах (акт приймання передачі послуг, детальний опис наданих послуг, тощо). При аналізі поданих представником позивача документів не вбачається, що послуги згідно із договору № 7 надавались саме в рамках розгляду справи № 641/1544/20 , а не будь якої іншої справи. Більш того, квитанції зазначено, що адвокатом послуги надавались саме в рамках договору, що є відмінним від поняття надання послуг по конкретній судовій справі. Крім того, в поданих доказах жодного посилання на цивільну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування не містить. Таким чином, суд приходить до висновку, що представником позивача не надано належних доказів про надання правничих послуг, саме в рамках даної справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial