Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року, від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , на даний час сім`я розпалася, через конфліктні ситуації, подружжя проживає окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позивач просила розірвати шлюб. А також, позивач зазначила, що одноособово виховує та утримує дітей, перебуває в скрутному матеріальному становищі, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в сумі 3000 грн. щомісяця і до повноліття дітей, стягнути з відповідача судовий збір. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав в повному обсязі, але заперечив відшкодування судових витрат на користь позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 28.08.2010 року зареєстрували шлюб. Сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи . Судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, позивач не бажає відновлювати відносини, вказує, що причинами розірвання шлюбу є непорозуміння, конфлікти, аморальний спосіб життя відповідача, що призвело до окремого проживання сторін. Подружжя втратило почуття, час для примирення не потребують. Також, встановлено, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію сторін щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їх інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач не просила змінювати прізвище. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що малолітні діти сторін перебуває на утриманні позивача, та відповідач позов про стягнення аліментів визнав, розмір аліментів не заперечив. Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідач не обґрунтував своїх заперечень щодо відшкодувань позивачу судових витрат. Визнання позову не позбавляє відповідача на відшкодування судових витрат. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судових витрат 768 грн. 40, а також, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів - 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved