Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який вказала, що між нею та відповідачем 07.06.2012 року укладено договір про надання послуг з газопостачання. 22.09.2014 року контролерами відповідача здійснено перевірку помешкання позивача, за результатами якої виявлено несанкціоноване, відкрите підключення додаткового газового приладу про що було складено акт про порушення та видано акт-претензію. Вказує, що у вказаних актах була внесена завідомо неправдива інформація, у зв'язку з чим просить визнати дані акти недійсними. Позивач підписала відповідний акт про порушення через те, що представники відповідача ввели її в оману. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та вказав, що акт-претензія та акт про порушення підлягають визнанню недійсними, з підстав встановлених ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що акт-претензію та акт про порушення були внесені відомості встановлені перевіркою та особами, які мають відповідні знання. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 07.06.2012 року між позивачем та відповідачем укладено типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання (а.с. 7-12). 22.09.2014 року представниками філії ПАТ «Харківгаз» проведено перевірку додержання вимог правил надання населенню послуг з газопостачання абонентом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено несанкціоновану врізку у внутрішньодворовий повітряний газопровід перед газовим лічильником під навісом, на підставі чого було складено акт про порушення та акт-претензію (а.с. 5-6). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Разом з тим, самі по собі акт про порушення та акт-претензія не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, через те, що ці документи не є актами нормативного характеру, оскільки вони складені органом юридичної особи, а не державним органом та акт про порушення не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, визнання недійсним якого не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав. Суди розглядають заяви про визнання незаконними тільки рішень, дій чи бездіяльності державних та інших органів влади або органів місцевого самоврядування за умовах, якщо останні порушують права громадянина. Саме ці рішення, дії чи бездіяльність вищезазначених органів можуть бути предметом спору при розгляді позовних заяв фізичних осіб - споживачів, пред'явлених до газопостачальної організації. Акт про порушення та акт-претензія можуть бути розглянуті судом у якості окремих доказів, поруч з іншими, при вирішенні справ про оскарження споживачами рішень про нарахування збитків, завданих самовільним підключенням, розрахованих організаціями газопостачання. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Судові витрати розподіляються судом у відповідності до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з чим сплачений позивачем судовий збір підлягає зарахуванню в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed