Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 14.05.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції, актовий запис №27 розірвати, покликаючись на те, що подружнє життя не склалось, через постійні суперечки спільне життя стало неможливим, відносини поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, тривалий час не ведуть спільного господарства. Вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому просить такий розірвати. Крім того, позивач [PERSON] про сить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі ? всіх видів доходів відповідача щомісячно, на утримання дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що доньки проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні, відповідач від обов'язку по утриманню своїх дитини відмовляється, матеріально забезпечувати сина самостійно їй не під силу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, пояснення надала аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, про що подав відповідну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє доньок - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 04.02.2006 року (зроблений запис №597) та серії [NUMBER] від 10.04.2009 року (зроблений запис №2099) відповідно. Діти проживають разом з матір'ю [PERSON] Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, таким чином не виконує свого прямого батьківського обов'язку. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч.9 СК України). Крім того, ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Як вбачається з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому такі слід стягувати з дня звернення позивачки до суду та допустити негайне виконання у межах одномісячного сукупного платежу аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитини, нормальний стан здоров'я та матеріальне становище як платника, так і одержувача аліментів. Судом встановлено, що відповідач працює комплектувальником у ТзОВ «ОККО-Рітейл», що стверджується довідкою про заробітну плату №541 від 16.02.2017 року. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно змісту ч.4 ст.174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, з врахуванням положень ч.1 ст.182 СК України, якою передбачені підстави, які враховуються судами при вирішенні розміру аліментів, з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017р.», беручи до уваги відсутність домовленостей щодо участі відповідача в утриманні доньки, що обов'язок по її утриманню до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, враховуючи майновий стан відповідача, який працює, матеріальний стан позивачки, те, що відповідач погодився сплачувати аліменти, у розмірі, як просить позивачка. Враховуючи, що сторони ствердили той факт, що проживають окремо, спільне господарство не ведуть та подружні відносини не підтримують, а тому шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, враховуючи, що неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги, самій позивачці матеріально важко утримати двох дітей, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частки усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, стягнення аліментів в такому розмірі відповідає дійсному майновому стану відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З наведених міркувань та

Outcome: approved