Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. 9 Травня, б. 1. В період з липня 2008 року по 2011 рік він перебував у цивільному шлюбі з відповідачем по справі, тому він 21.04.2009 року надав згоду на те, щоб відповідач разом з дітьми була зареєстрована в його будинку. Відповідач після розірвання шлюбних відносин з позивачем по справі, а саме з 2011 році в спірному житловому будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В звязку з чим просить визнати відповідача по справі такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме вищевказаним житловим будинком. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім цього не заперечував проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача по справі, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 вересня 2004 року позивач набув право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Лозова, Харківської області, 9 Травня, буд. 1. В даному домоволодінні зареєстровані позивач, відповідач - [PERSON] та її сини, що підтверджується довідкою, виданою квартальною Лозівського міського кварталу № 14 [PERSON]. Відповідач по справі з 2011 року в спірній квартирі не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула разом з дітьми на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач з 2011 року в квартиру не зявлялася. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Факт не проживання відповідача по справі в домоволодінні № 1 по вул. 9 Травня в м. Лозова, Харківської області з квітня 2011 року вбачається з акту від 03.07.2016 року складеного квартальною Лозівського міського кварталу № 14 [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] згідно якого в дмоволодінні за вищевказаною адресою проживає тільки [PERSON] [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] за даною адресою не проживають, їх місце проживання невідоме. Позивач, як власник домоволодіння, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обовязків перед нею не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинен сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в домоволодінні не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в домоволодінні більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви немайнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тому заявник при подачі заяви до суду повинен був сплатити судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок. Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», інваліди І та ІІ групи є звільненими від сплати судового збору. Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі є інвалідом І групи, отже, від сплати судового збору при подачі заяви до суду був звільнений, а тому суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача по справі.

Outcome: approved