Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку №1 по провулку С. Ковалевської в м. Сміла Черкаської області на підставі договору дарування, загальною площею 58, 7 кв.м. Вона в ньому не проживає, але зареєстрована, також зареєстрований та проживає в будинку її зведений брат, відповідач по справі. Також зазначила, що відповідач веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. В звязку з такими діями відповідача вона не змогла проживати разом із ним у будинку та змушена винаймати інше житло. Позивач вказала, що відповідач ухиляється також від обовязку по сплаті комунальних послуг. В теперішній час вона хоче продати будинок та має покупців на нього, однак зробити це не в змозі по причині реєстрації відповідача у ньому, який відмовляється в добровільному порядку знятися із реєстрації. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, зокрема представник позивача зазначив, що відповідач відмовляючись в добровільному порядку знятися з реєстрації у спірному будинку перешкоджає позивачу у реалізації вільного розпорядження належного їй на праві приватної власності майном, також зазначив, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає спиртними напоями, не сплачує кошти за комунальні послуги. Відповідач не заперечував проти задоволення позову в тій частині, щоб позивач купила йому інше рівнозначне майно у м. Сміла, підтвердив факт зловживання спиртними напоями, а також несплату комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до договору дарування будинку з надвірними спорудами від 6 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON], позивач є власником будинку №1 по провулку С. Ковалевської у м. Сміла Черкаської області (а.с. 4). Право власності позивача на будинок №1 по провулку С. Ковалевської у м. Сміла Черкаської області зареєстровано 6 вересня 2005 року Смілянським виробничим підрозділом Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації (а.с.5). Відповідно до довідки №113742 від 11 жовтня 2016 року квартального комітету №22 у будинку №1 по провулку С. Ковалевської у м. Сміла зареєстровані [PERSON] та [PERSON]Т.(а.с.11). Згідно ст. 41 Констиції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до ст. 7 ЗУ №1382 - IV від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин оскільки відповідач відмовляючись в добровільному порядку знятися з реєстрації у спірному будинку перешкоджає позивачу у реалізації вільного розпорядження належного їй на праві приватної власності майном, має бути визнаний в судовому порядку таким, що втратив право на користування житловим будинком №1 по провулку С. Ковалевської в м. Сміла та знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою проживання. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ЗУ №4191-VI від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації виплат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме ст.1, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень та судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved