Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,6575 гектарів, кадастровий номер 4810136900:01:010:0005, призначення якої обслуговування домоволодіння № 238 по вул. Чкалова у м.Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2014 померла її матір [PERSON]. Після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0675 гектарів кадастровий номер 4810136900:01:010:0005, призначення якої обслуговування домоволодіння № 238 по вул. Чкалова у м.Миколаєві, співвласником якої є відповідач. Право спільної сумісної власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯИ № 257147 від 05.07.2010 без визначення часток. Між тим в оформленні спадкових прав частку земельної ділянки їй відмовлено постановою державного нотаріуса від 25.07.2018. Через неможливість оформлення спадкових прав нотаріусом позивач звернулася до суду та вважає, що має право на Ѕ частку земельної ділянки, оскільки частки первісних власників домоволодіння складали 54/100 і 46/100, з яких виходив Апеляційний суд Миколаївської області при ухваленні рішення від 02.06.2005 про визначення порядку користування земельною ділянкою між її матірю та відповідачем. Також вказала, що весь час співвласники домоволодіння користувалися земельною ділянкою в рівних частках, добровільно визначивши такий порядок та встановивши паркан та її межі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала повністю. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 2008504 підтверджується, що 08.09.2014 померла мати позивача [PERSON], про що складно відповідний актовий запис за № 3739. Після смерті [PERSON] відрилася спадщина на домоволодіння розташоване за адресою: м.Миколаїв, вул. Чкалова, 238, яке складається із 14/100 часток в праві спільної часткової власності з відповідною часткою господарських будівель і споруд. Вказане домоволодіння належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 25.02.2011 № 209 замість рішення народного суду Ленінського району міста Миколаєва від 29.10.1963, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.03.2011. Іншим співвласником домоволодіння є відповідач [PERSON] 15.06.2016 Другою миколаївською держаною нотаріальною конторою позивачу [PERSON], яка є дочкою померлої та єдиним спадкоємцем, видано свідоцтвом про право на спадщину за законом, на 14/100 часток в праві спільної часткової власності на домоволодіння з відповідною частковою господарських будівель і споруд. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 601/2014, заведеної після смерті [PERSON] Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 257147, виданим [PERSON] на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.09.2009 № 34/43, підтверджується, що земельна ділянка площею 0,0675 гектарів по вул. Чкалова, 238 в м.Миколаєві, за кадастровим номером 4810136900:01:010:0005, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] 25.07.2018 позивач звернулася із заявою до Другої миколаївської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на земельну ділянку, в оформленні яких їй відмовлено постановою від вказаної дати з підстав не зазначення в правовстановлюючому документі на земельну ділянку часток співвласників. Крім того, частка спадкодавця в домоволодінні є частки на яку претендує позивач. Так, матеріалів справи підтверджується, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 02.06.2005 по справі № 2-73/2005 задоволено зустрічний позов [PERSON] та визначено порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням № 238 по вул. Чкалова у м.Миколаєві. Виділено [PERSON] у користування земельну ділянку загальною площею 332, із яких 13 кв.м у ділянці загального користування і 319 індивідуального користування, із них під житловою забудовою 50 м-2 і нежитловою 22 кв.м. Виділено [PERSON] у користування земельну ділянку загальною площею 343, із яких 13 м-2 у ділянці загального користування 22 кв.м. Земельну ділянку площею 26 кв.м залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Такий порядок користування земельною ділянкою апеляційним судом мотивований тим, що на момент виникнення права спільної часткової власності у первісних співвласників вони мали право на земельну ділянку відповідно до їх часток у будинку, тобто, [PERSON], після нього подружжя [PERSON], а потім [PERSON] на 54/100 земельної ділянки, а [PERSON] і наступні набувачі його частки на 46/100. Зміна частки [PERSON] у будинку в звязку з прибудовою, надбудовою чи перебудовою не тягла за собою зміну його частки у праві користування прибудинковою земельною ділянкою, бо саме таке передбачалося статтею 91 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, статтею 29 Земельного кодексу України 1990 року, статтею 42 Земельного кодексу України 1992 року. Із змісту вказаного рішення також вбачається, що вході розгляду справи [PERSON] пояснювала, що до придбання [PERSON] своєї частки, співвласники встановили порядок користування земельною ділянкою, установивши паркану межу між визначеними земельними ділянками. Отже, відповідно до вимог частини 4 статті 82 ЦПК України наведені обставини, які встановлені вказаним рішенням суду не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Крім того, в судовому засіданні сторони пояснивши, що раніше встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками зберігся по теперішній час і претензій один до одного вони не мають. Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Таким чином, оскільки право первісних співвласників на земельну ділянку залежало від їх часток в будинку, незалежно від зміни часток попередніми власниками у будинку, відповідно частка спадкодавця [PERSON] у земельній ділянці складає 54/100, а [PERSON] 46/100. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У пункті 10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~N\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Відповідно до наведених у пункті 23 \~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~N\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Із встановлених обставин та наявних у справі доказів вбачається, що частки співвласників у домоволодінні, внаслідок їх перерахунку через прибудови, добудови домоволодіння одним з попередніх власників, є відмінними від часток земельної ділянки, право спільної власності на яку зареєстровано за спадкодавцем і відповідачем та порядок користування якої був встановлений рішенням апеляційного суду з урахуванням часток в домоволодінні попередніх власників, що унеможливлює оформлення позивачем спадкових прав на земельну ділянку з урахуванням вказаного рішення. За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню шляхом визначення часток спадкодавця та відповідач у земельній ділянці, з наступним визнанням за позивачам права власності на частку земельної ділянки спадкодавця, оскільки в досудовому порядку позивач позбавлена можливості оформити спадкові права на земельну ділянку, що відповідає способу захисту порушеного її права та не порушує прав іншого співвласника домоволодіння на земельну ділянку. У звязку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та частковим задоволенням позову, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню судовий збір в розмірі 780,70 грн. (недоплата судового збору за задоволену вимогу майнового характеру складає 282,00 грн. та немайнового характеру 704,80 грн.). На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені на сплату судового збору витрати в розмірі 1767,50 грн.

Outcome: approved