Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати частково недійсним договір № SAMDN52000070147347 від 10.11.2012 р. та додаткові угоди до нього в частині відкриття додаткового карткового рахунку [NUMBER] та визнати недійсними всі операції за даним рахунком. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між сторонами було укладено кредитний договір № SAMDN52000070147347 від 10.11.2012 року. 21 жовтня 2016 року вона дізналася про те, що по її картковому рахунку без її згоди було піднято кредитний ліміт та відкрито додатковий картковий рахунок № [NUMBER] за допомогою якого було здійснено зняття коштів та придбання товарів. Оскільки вищевказані транзакції не проводила, за збільшенням кредитного ліміту та відкриттям додаткового карткового рахунку до банку ні усно, ні письмово не зверталася, просила визнати частково недійсним договір № SAMDN52000070147347 від 10.11.2012 р. та додаткові угоди до нього в частині відкриття додаткового карткового рахунку [NUMBER] та визнати недійсними всі операції за даним рахунком. У відзиві на позов представник відповідача позов не визнала з тих підстав, що позивач як клієнт банку порушила вимоги п. 1.12.1.21 Умов та правил надання банківських послуг щодо обов'язку негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) про інформацію, що стала до відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікера, SIM-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками. Між тим, позивач такі дії не вчинила, а про даний факт банку стало відомо лише коли банк повідомив про існування заборгованості. Також під час спілкування по номеру [NUMBER] знаходиться в користуванні [PERSON], встановлено, що втрат телефону номера не було, часом давала телефон в користування стороннім особам, кому вже не пам'ятає, до банку з заявою про несанкціонований випуск карти та проведення по ній операцій не зверталась, заяву на блокування карти не подавала, (згідно журналу заявок звернення клієнтів, інформація про звернення від [PERSON] відсутні). Просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 24 вересня 2018 року на 11-00 год. в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити заявлені в позові вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з врахуванням поданого відзиву проти позову. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, 10 листопада 2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № SAMDN52000070147347. Як зазначила в позові позивач, 21 жовтня 2016 року вона дізналася про те, що по її картковому рахунку без її згоди було піднято кредитний ліміт та відкрито додатковий картковий рахунок № [NUMBER] за допомогою якого було здійснено зняття коштів та придбання товарів, а саме: 9.07.2016 р. зняття готівки в банкоматі: аптека, м. Черкаси, вул. Енгельса 118 на суму 1800 грн.; 10.07.2016 р. зняття готівки в банкоматі: відділення банку, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд. 200 на суму 100.00 грн.; 10.07.2016 р. зняття готівки в банкоматі: магазин «Формула смаку» м. Черкаси, бул. Шевченка 345 на суму 4000 грн.; 10.07.2016 р. зняття готівки в банкоматі: магазин «Формула смаку» м. Черкаси, бул. Шевченка 345 на суму 1600.00 грн.; 11.07.2016 р. зняття готівки в банкоматі: відділення банку, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд. 200 на суму 200.00 грн.; 11.07.2016 р., покупка товару, 4451.87 грн.; 14.07.2016 р., покупка товару, 4229,27 грн.; 15.07.2016 р., покупка товару, 4451,87 грн. Вищевказані транзакції не проводила, за збільшенням кредитного ліміту та відкриттям додаткового карткового рахунку до банку ні усно, ні письмово не зверталася. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України яку вказує позивач як правову підставу позову , передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, збільшення кредитного ліміту та зняття коштів із картки позичальника відбулося внаслідок недотримання вимог щодо нерозголошення інформації про фінансовий телефон позичальника . В той же час, позивачем не надано доказів та не доведено факт відсутності її волевиявлення на збільшення кредитного ліміту та зняття коштів третім особам. В судовому засіданні, представник позивача також як на підставу недійсності правочину зазначав порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині ознайомлення з Правилами надання банківських послуг, які затверджені наказом відповідача від 06.03. 2010 року № СП-20-256, а саме у зв'язку з відсутністю особистого підпису [PERSON] на вказаних правилах, внаслідок чого вона була необізнана щодо можливості проведення операцій з банківською картою за допомогою мобільного телефону. Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не надано належних доказів прямого втручання невідомих осіб до проведення транзакції по договору, укладення додаткової угоди за збільшенням кредитного ліміту та відкриттям додаткового карткового рахунку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed