Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. З 20 квітня 2002 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дітей сина [PERSON]. [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Згідно вироку Старобільського районного суду Луганської області від 11 травня 2012 року відповідач засуджений до довічного позбавлення волі, який на цей час перебуває у СІ м. Луганська. Вказуючи на те, що на вона бажає повезти дітей на канікулах до м. Луганська на зустріч із батьком, а також за межі України на відпочинок, розширення кругозору, ознайомлення культурою інших народів, однак вона не має змоги отримати згоду батька дітей, оскільки він знаходиться на тимчасово окупованій території України в місцях позбавлення волі, позивач після уточнення позову, просить суд дозволити її малолітнім дітям у її супроводі тимчасово виїжджати за кордон без згоди батька з обовязковим поверненням до України до досягнення дітьми 16-річного віку. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач також надав заяву, в якій був не поти задоволення позову його дружини. Представник третьої особи [PERSON] теж подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони з 20 квітня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Згідно вироку Старобільського районного суду Луганської області від 11 травня 2012 року відповідач засуджений до довічного увязнення, яке на цей час відбуває у Луганському слідчому ізоляторі. На цей час відповідач не має змоги надати згоду позивачу на виїзд їхніх дітей за кордон, оскільки Луганський слідчий ізолятор знаходиться на тимчасово окупованій території, де тимчасово не здійснюють свої повноваження органи державної влади. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57\~(зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, з огляду на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхнім малолітнім дітям на виїзд за кордон у супроводі матері. Проте, на переконання суду, дозвіл\~на виїзд дітей\~без обмеження\~\~його відповідним часом\~\~чи періодом\~\~протягом року може стати\~підставою для їх перебування за кордом досить тривалий не обмежений час, що може\~\~порушити\~\~батьківські права відповідача, який їх не позбавлений, та\~\~реально позбавити його\~права на спілкування із дітьми. За таких обставин, суд вважає необхідним надати тимчасового дозволу на виїзд дітей сторін без згоди батька у супроводі матері з обмеженням у часі на рік до досягнення дітьми шістнадцяти років, у звязку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial