Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала наступне. 26.06.2019 року вона з відповідачем уклали нотаріально посвідчений договір позики, за яким позивач передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 62830 грн., кінцевий строк повернення 26.10.2019р. Передачу грошей було здійснено до підписання договору позики, факт підписання договору відповідачем свідчить про отримання ним усієї вказаної в договорі суми. Однак, до цього часу позику не повернуто. Тому позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь 64 358,42 грн. заборгованості за договором позики від 26.06.2019р., що складається з суми позики у розмірі 62830,00 грн., суми інфляційних витрат 502,64 грн. та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 1025,78 грн., витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.11.2020р. розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за відсутності заперечень представника позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.06.2019р. [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів (а.с.4), за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 62830 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути борг не пізніше 26.10.2019р. Вищевказаний договір позики грошових коштів підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1778. Отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Однак, в порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує. За розрахунком позивача, у зв`язку із несплатою позичальником боргу за договором позики, а також неустойки та з урахуванням положень ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити їй 64358,42 грн. (62830 грн. - основний борг, 502,64 грн. інфляційних втрат, 1025, 78 грн. - 3% річних). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст.133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивач надала суду договір про надання юридичної допомоги б/н від 14.05.2020р., ордер адвоката серія ЖТ № 072069 від 14.05.2020р. Пунктом 2 вказаного договору вказано, що вартість послуг за даним договором складає 4000 грн., які сплачені до подання позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved