Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 27 вересня 1997 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 липня 2011 року. Від шлюбу мають доньок : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей надає в розмірі 1000 грн., якого недостатньо для належного утримання дітей, оскільки діти хворіють, старша донька навчається. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, має дохід, який дозволяє сплачувати аліменти в більшому розмірі. Просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі розмірі 2600 гривень (по 1300 грн. на кожну дитину) щомісячно і до повноліття дочок. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не ухилявся і не буде ухилятися від виконання своїх обов'язків щодо надання матеріальної допомоги на утримання дочок. Кожного місяця він перераховує кошти на їх утримання в розмірі 1000 грн., постійно цікавиться потребами дітей, витрачається на придбання дітям одягу та інших необхідних речей, зокрема шкільного приладдя, малої побутової техніки, дає дітям кошти. За наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, не заперечує сплачувати додаткові витрати, проте розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно фактично понесених витрат на дітей. Розмір аліментів, що заявлений позивачем, вважає невиправданим дійсними потребами дітей та викликаний тими обставинами, що позивач народила дитину від іншого чоловіка та в зв'язку з вказаною обставиною сама потребує матеріального забезпечення. Він не має доходу, з якого може сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, також має іншу сім'ю, сплачує кредит, не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі, що перераховувався ним та на який погоджувалась позивач до подання заяви. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засідання встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27 вересня 1997 року. Шлюб розірвано судовим рішенням від 28 липня 2011 року. Вказані обставини підтверджені свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 27 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівської РДА Київської області, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 липня 2011 року. Від шлюбу мають доньок : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження: серії [NUMBER], виданим 11 липня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівської РДА Київської області, та серії [NUMBER], виданим 07 квітня 2004 року Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Цей обов'язок закріплений у ст.ст. 51, 52 Конституції України, ст.ст. 180-201 Сімейного кодексу України. На підставі положень ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Після розірвання шлюбу та в даний час діти сторін проживають з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області № 02-50/930 від 07 травня 2014 року. Згоди щодо утримання дітей після розірвання шлюбу сторони досягли, не вдаючись до юридичного оформлення своїх домовленостей, і відповідач сплачував позивачу аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно. Вказані обставини підтверджені банківським витягом від 09 липня 2014 року № 930220 та не оспорюються позивачем. Позивач звернулась за застосуванням примусових засобів стягнення аліментів, посилаючись на недостатність коштів, що сплачуються за домовленістю. Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, з відповідача, який в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дітей та в даний час має з позивачем спір щодо розміру коштів на їх утримання, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що діти сторін перебувають на диспансерному обліку у дитячого офтальмолога Миронівської ЦРЛ з діагнозом: міопія середнього ступеню обох очей, їм рекомендовано санаторно-курортне лікування один раз на рік. Вказані обставини підтверджені довідками Миронівської ЦРЛ від 14 квітня 2014 року. Згідно наданої позивачем довідки Богуславського гуманітарного коледжу ім. І.С. Нечуя-Левицького денної форми навчання від 19 квітня 2014 року № 22.14 дочка сторін [PERSON] є студенткою першого курсу вказаного закладу денної форми навчання. В підтвердження заперечень проти позову відповідач надав довідки коледжу № 249 від 08 липня 2014 року та № 1445 від 09 липня 2014 року, зі змісту яких вбачається, що дитина навчається за кошти обласного бюджету та отримувала стипендію у 2014 році: в сумі 550 грн. за січень, 605 грн. з лютого по травень, та з червня в сумі 649,75 грн. Встановлено, що відповідач займається підприємницькою діяльністю. Із довідки Миронівської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області № 2612/10/170 від 09 липня 2014 року вбачається, що він є платником єдиного податку та згідно поданої ним податкової декларації за період з січня по червень 2014 року включно має середньомісячний дохід в сумі 5000 грн. Факт отримання доходу в такому розмірі підтверджено наданим відповідачем договором № 1 по обслуговуванню та проведенню ремонтних, профілактичних, регламентних робіт електронного та оптичного устаткування від 01 березня 2013 року. Заперечення проти позову обґрунтовані тими обставинами, що іншого доходу відповідач не має, з вказаних коштів сплачує податки, кредит, несе інші необхідні витрати, сплачує позивачу кошти на утримання дітей, несе інші витрати на дітей, в тому числі на придбання необхідних їм речей та інше. Інших обставин, передбачених ст. 182 Сімейного Кодексу України, які мають істотне значення та повинні братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів, відповідач не вказав. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання його дітей, суд враховує ті обставини, що батько дітей має постійний дохід, який отримує за договором від 01 березня 2013 року, не має на утриманні інших осіб. Позивач не довела, що через поставлений дітям діагноз несе витрати на їх лікування, та витрати на навчання дочки [PERSON]. За ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виходячи із змісту вказаної норми, кожен з батьків зобов'язаний витрачати на утримання дитини не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму. Меншого розміру явно не достатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 18 років з січня 2014 року становив 1286 гривень, а з липня 2014 року 1320 гривень. Виходячи з вказаної суми, кожен з батьків для забезпечення необхідних потреб дитини зобов'язаний надавати їй утримання в розмірі близько 660 гривень. Додаткові витрати на дітей, що викликані особливими обставинами, не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. За наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. З урахуванням вказаних правових норм та встановлених обставин, суд визначає розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання його дітей, в сумі 1400 грн., тобто 700 грн. на кожну дитину. Цільове витрачання аліментів, в якому має сумніви відповідач, про що наголосив суду, перевіряє орган опіки та піклування. Підставою для такої перевірки може бути заява платника аліментів або власна ініціатива органу опіки та піклування. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. При подачі до суду заяви позивачем понесені витрати за надання правової допомоги в розмірі 800 гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 23 від 07 червня 2014 року та квитанцією про її оплату від 07 червня 2014 року. Розмір витрат на правову допомогу, заявлений позивачем, не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI. Витрати за надання правової допомоги відповідно до правил ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в розмірі 430 грн. У відповідності до правил вказаної статті з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 80, 84, 141, 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved