Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та відповідач 23 серпня 2014 року уклали шлюб який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 364. Сторони мають дочку [PERSON] [INFO] , свідоцтво видано повторно 22 червня 2015 року серія [NUMBER] , що підтверджує, що батьками є сторони по справі. Відповідач є військовослужбовцем Військово-морських сил України, зараз служить за контрактом, який уклав восени 2015 року, має заробіток приблизно 5000,00 грн. на місяць, мешкає за місцем служби за адресою: [ADDRESS] . Сім`я розпалась, так як з літа 2015 року відповідач не приїжджає додому, а більше півроку сторони взагалі не спілкуються. [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.\~ Відповідач здоровий, працездатний, інших утриманців не має тому здатен надавати їй матеріальну допомогу на утримання дочки, добровільно такої допомоги він не надає, тому ставить позивача у скрутне матеріальне становище та суттєво знижує рівень життя дитини. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач за первісним позовом звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про відмову від батьківства, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 листопада 2016 роки сторони розірвали шлюб за ініціативою позивача, що він не оспорює, так як вважає, що шлюб був зареєстрований шахрайським способом зі сторони [PERSON] .. Оскільки познайомилися сторони через мережу Інтернет, дівоче прізвище позивача [PERSON] на момент знайомства вона була вагітна на шостому місяці, від іншого чоловіка.\~ [INFO] позивач\~ народила доньку [PERSON] , [INFO] вони зареєстрували шлюб. Потім він удочерив її доньку [PERSON] якій було надано його прізвище та по-батькові - [PERSON] . Але життя у сторін не склалося. На даний час його призвали на службу до Збройних Сил України, тому він знаходиться на службі в м. Одеса та захищає свою Батьківщину - Україну. А його колишня дружина хоче стягнути з нього аліменти на не рідну йому доньку у якої є біологічний батько і про якого його колишня дружина добре знає. У зв`язку з цим,\~ [PERSON] просить суд, винести рішення про відмову від батьківства неповнолітньої доньки [PERSON] , так як він не є її біологічним батьком. У задоволенні первісного позову відмовити. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Зустрічний позов не визнала. Крім цього зазначила, що [PERSON] у 2015 році удочерив її доньку [PERSON] добровільно, тому він записаний батьком в свідоцтві про народження. Також пояснила, що наданий час відповідач вже не перебуває на службі у Збройних Силах України. Представники відповідача за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, так як відповідач не є біологічним батьком дитини, удочерив доньку позивачки, коли між ними були добрі стосунки. Позивач це зробила шахрайським шляхом. Підтримали зустрічну позовну заяву.\~ \~\~\~\~ Суд, заслухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Копією свідоцтва про шлюб\~ серія [NUMBER] підтверджується, що 23 серпня 2014 року уклали шлюб\~ [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після реєстрації шлюбу позивача « [PERSON] ». \~\~\~\~\~ З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , вбачається, що її батьками є сторони по справі. \~\~\~\~ Згідно довідки Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 25.07.2016 року\~ [PERSON] , 1993 року народження проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні.\~ \~\~\~\~ З довідки Військової частини [NUMBER] код [NUMBER] Міністерства оборони України\~ від 05.12.2016 року № 1965 вбачається, що [PERSON] , старший матрос служби за контрактом перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] .\~\~\~\~ Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України зазначено, що аліментами, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч.1 ст.183 СК України визначається судом. Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. \~\~\~ Пунктом 17 абз.1,3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру\~ аліментів,\~ суд\~ повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не було доведено, можливість стягнення аліментів на утримання доньки саме в розмірі 1/3 частки від заробітку батька, так як\~ після роз`яснення судом права на витребування доказів, а саме довідки про доходи відповідача, клопотань від позивача не надходило, а матеріали справи не містять доказів про наявність стабільного доходу відповідача. Враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, та не має постійного заробітку, але є працездатним, інших зобов`язань не має, а також враховуючи вищезазначені норми закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, визначити аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 500,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повнолітнього віку. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відмовити. Що стосується зустрічного позову, то він задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч. 3. ч.4. ч. 5 ст. 232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до ст. 236 СК України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене на підставі підроблених документів. Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу. Якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини. Крім того, суд звертає увагу те, що в зустрічному позові [PERSON] та його представники в судовому засіданні зазначали, що відповідач за первісним позовом, подаючи до органів РАЦСу заяву про визнання батьківства, був добре обізнаний про те, що не являється батьком доньки позивача, а отже він не має права оспорювати батьківство, так як згідно зі ч.5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Також суд не може порушити права дитини, оскільки відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини», дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Як роз`яснено у п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Крім того, суд враховує, що на час звернення до суду з позовом, відповідач\~ [PERSON] перебував на службі за контрактом у Збройних силах України, але\~ Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» батьки не звільняються від свого обов`язку утримувати дитину. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представників, що позивач шахрайськими діями примусила [PERSON] зареєструвати з\~ позивачем шлюб та удочерити її доньку, оскільки належних доказів суду сторона не надала. За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~ позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі, пропорційному до розміру задоволених вимог, в дохід держави. На підставі викладеного, ст. ст. 179, 180 - 182, 179, 183, 191 СК України, та

Outcome: partial