Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вона з 1988 року працювала лікарем-стоматологом в міській стоматологічній поліклініці м. Луганська за безстроковим трудовим договором. В грудні 2014 року вона була вимушена виїхати з зони проведення АТО внаслідок бойових дій. З того часу вона мешкає в м. Києві. Офіційно звільнитися з вказаної роботи вона не мала можливості. На той час, коли фактично припинила трудову діяльність, керівництво поліклініки вже добровільно перейшло на бік так званої «ДНР». Їй пропонували поставити в трудову книжку печатку «Міністерства охорони здоров'я ДНР». Але її трудова книжка з такою печаткою втратила б силу для органів Пенсійного фонду України. Крім того, в поліклініці їй відмовилися видавати її трудову книжку без запису про звільнення. На сьогодні вона має лише її копію, завірену головним лікарем до початку проведення АТО, та не може отримати оригінал. Останні відрахування податків та єдиного соціального внеску з її заробітної плати були в травні 2014 року. Її трудовий стаж до травня 2014 року є дійсним для органів Пенсійного фонду України, та є базою для нарахування пенсії по вислузі років. 22.06.2015 року вона звернулася за призначенням пенсії, але їй відмовлено, оскільки її трудові відносини не було припинено на момент її звернення. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи в разі неявки відповідача в судове засідання. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що з 1988 року [PERSON] працювала лікарем-стоматологом в міській стоматологічній поліклініці м. Луганська. В грудні 2014 року позивач була вимушена виїхати з зони проведення АТО внаслідок бойових дій. З того часу вона мешкає в м. Києві. Звільнитися з роботи - КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка № 1» позивач не мала можливості, оскільки керівництво поліклініки вже добровільно перейшло на бік так званої «ДНР». Пропозицію поставити в трудову книжку печатку «Міністерства охорони здоров'я ДНР» позивач відхилила, так як трудова книжка з такою печаткою втратила б силу для органів Пенсійного фонду України. Без запису про звільнення позивачу не віддали і оригінал трудової книжки, вона має лише копію, яка була завірена на роботі до бойових дій. [PERSON] в КЗ «Луганська міська стоматологічна поліклініка № 1» не працює, останні відрахування податків та єдиного соціального внеску з її заробітної плати були в травні 2014 року. 22.06.2015 року [PERSON] звернулася до Управління пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва задля призначення їй пенсії за вислугу років, та отримала відмову, оскільки вона до цього часу не звільнилася з поліклініки. Таким чином, в суді встановлено, що позивач з кінця 2014 року не працює у відповідача, але залишається не звільненою через ситуацію, яка відбувається в країні. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Враховуючи викладене та вимоги законодавства України, позовна заява [PERSON] про розірвання трудового договору підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір - 487,20 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved