Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є бабусею малолітніх [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], 2013 року народження і [PERSON], 2004 року народження, батьками яких є відповідачів. Зазначила, що з початку 2015 року відповідач [PERSON] - її дочка веде бродячий спосіб життя і з ними не проживає, не цікавиться своїми дітьми, не приймає участі у їх вихованні та спілкуванні з дітьми. Також, зазначила, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], які є батьками вказаних дітей самоусунулись від виховання своїх дітей та не приймають участі у їх вихованні і матеріальному утриманні. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Враховуючи, що від відповідачів, які належним чином були повідомлені та не з'явились в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в судовому засіданні висловила думку у якій не заперечила щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, а також дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Позивач є матір'ю відповідача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 травня 1986 року, Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10 лютого 2006 року і Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 вересня 2010 року, з яких також вбачається, що дочка позивача у зв'язку із укладенням/розірванням шлюбу змінювала своє прізвище та станом на дату розгляду справи має прізвище [PERSON] (а.с. 10, 12, 13). [PERSON] і [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 липня 2011 року (а.с. 15). [PERSON] і [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 листопада 2013 року (а.с. 16). [PERSON] і [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 жовтня 2007 року (а.с. 14). Згідно із довідкою виконавчого комітету Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 01.08.2016 року № 1380, позивач разом із своїми онуками (дітьми відповідачів) проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Із характеристики на [PERSON] за місцем проживання від 17.06.2016 року вбачається, що остання зарекомендувала себе як не добропорядна людина, зловживає спиртними напоями, із усіма своїми малолітніми дітьми не проживає і не піклується про них (а.с. 21). Із характеристики на [PERSON] за місцем проживання вбачається, що останній зі слів сусідів за місцем проживання має негативну характеристику, епізодично зловживає спиртними напоями і схильний до вживання наркотичних речовин в не медичних цілях, періодично вчиняє сварки у родині і з сусідами, підтримує стосунки з раніше судимими особами і особами, які ведуть аморальний спосіб, схильний до вчинення правопорушень і злочинів, притягався до адміністративної і кримінальної відповідальності (а.с. 22). Із характеристики на [PERSON] за місцем проживання від 26.04.2016 року вбачається, що останній зі слів сусідів за місцем проживання характеризується посередньо, мав приводи до міліції, не приймає участі у вихованні своєї дитини [PERSON], 2004 року народження (а.с. 23). Норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Стаття 150 СК України встановлює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки відповідачі проживають окремо від своїх дітей, які знаходяться на повному утриманні бабусі, не відвідують їх, не спілкуються з ними, не займаються їх вихованням і піклуванням, не цікавляться життям своїх дітей, не надають будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги на утримання їх дітей, суд приходить до висновку, що такою бездіяльністю відповідачі ухиляються від виконання обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей, а тому мають бути позбавлені батьківських прав. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Також, згідно із висновком Васильківської районної державної адміністрації Київської області № В649.25 від 26.07.2016 року, зважаючи на те, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] самоусунулися від виховання своїх дітей та не виконують передбачених статтею 150 СК України обов'язків щодо них, районна держадміністрація, на підставі статті 164 СК України вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], 2013 року народження і [PERSON], 2004 року народження (а.с. 18 - 19). Судом не встановлено, що відповідачам будь-хто та/або яким-небудь чином чинили перешкоди у належному виконанні їх батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей. Натомість, в супереч вимогам частини третьої статті 60 ЦК України, до позову не додано та під час розгляду справи суду не надано подання органу опіки та піклування про призначення опікуна. Отже, вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до наведеної норми цивільного закону суд встановлює опіку над малолітньою особою і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, проте таке подання про призначення позивача опікуном своїх онуків у суду відсутнє. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Згідно із вимогами частини третьої статті 88 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial