Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON], який був членом КСП Глибочицьке, с. Глибочиця Житомирського району, та був включений до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, та мав право на земельний пай, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) за життя отримати не встиг. У звязку з наведеним просить визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] по реформованому КСП Глибочицьке, с. Глибочиця, Житомирський район. У судове засідання сторони не зявились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за за його відсутності та за відсутності позивача, позов підтримав. Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 листопада 1995 року помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 3), який був членом КСП Глибочицьке, с Глибочиця Житомирського району, та був включений до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 6-12). 06 жовтня 2008 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Вишнева, 42, с. Глибочиця, Житомирський район, Житомирська область (а.с. 4). Отже, позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном (ч. 1 ст. 86 Цивільним кодексом Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР сасом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК України). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті свого батька є обґрунтованими і відповідають вимогам закону, а тому мають бути задоволені.

Outcome: approved