Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування, зазначивши, що [INFO] року помер її дідусь - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння розташоване в [ADDRESS]. Бабуся позивача - [PERSON], яка померла [INFO] року була зареєстрована та проживала разом з чоловіком у вказаному домоволодінні, в тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] року. У встановлений законом термін та порядок, вона звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, 04 червня 2014 р. їй було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії, а саме: в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дідуся на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрація права власності спадкодавця на спадкове майно, і рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що позивачем не наведено доказів порушення відповідачем її прав. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, позовні вимоги до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутності представника та винести рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] до судового засідання також не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги позивача підтримала. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно від 28.11.1960 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою дідусю позивача - [PERSON], який помер [INFO] року належало домоволодіння [ADDRESS]. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаним Указом та постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийнятті будинку в експлуатацію. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №*:* зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» було затверджено «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктом 49 якого передбачено, що документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5.08.1992 року є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Таким чином, [PERSON] за життя набув права власності на спірне нерухоме майно. На момент смерті [PERSON], його дружина, [PERSON] була зареєстрована та проживала у вказаному домоволодінні, таким чином фактично вступила в володіння спадковим майном, а тому відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вона спадщину прийняла. Дані обставини підтверджуються відомостями домової книги. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON], проте своє право власності після смерті чоловіка не оформила. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідусю, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, позивач має право на спадкування за правом представлення та у визначений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте не отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за спадкодавцем. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права позивача, позовні вимоги щодо визнання права власності є законними та обґрунтованими. Також суд вважає за доцільне віднести судові витрати за рахунок позивача.

Outcome: approved