Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила позбавити його батьківських прав щодо їх спільної малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Також просила стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини [PERSON] у розмірі не меншому, ніж двократний прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідного віку. У обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона разом з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У жовтні 2013 року сторони почали проживати окремо. Малолітній [PERSON] перебуває на диспансерному обліку, є інвалідом з дитинства з 03 липня 2014 року, діагноз: затримка психічного розвитку, вроджена вада розвитку ЦНС, когнітивні розлади, недорозвинення мовлення І рівня, синдром м'язової гіпотонії, атонічно-атактичний синдром, дисморфсиндром. З літа 2014 року відповідач виїхав на постійне місце проживання за межі Києва, у зв'язку з чим вихованням дитини займалась виключно позивач. Відповідач у свою чергу не виконував обов'язків батька по вихованню дитини, не цікавився життям та станом його здоров'я, не намагався спілкуватися з ним, не надавав необхідної матеріальної допомоги, тобто свідомо усунувся від виховання дитини. Також позивач зазначила, що позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Тому, на її думку, розмір аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], яка є інвалідом, має складати не менше двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суду пояснювала, що як їй відомо на даний час відповідач проживає на тимчасово окупованій території АР Крим. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Третя особа: орган опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала та надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст.224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає її малолітній син [PERSON] [INFO] народився [PERSON], батько - [PERSON] (відповідач), мати - [PERSON] (позивач), що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 січня 2013 року, серія [NUMBER]. Малолітній [PERSON] перебуває на диспансерному обліку, є інвалідом з дитинства з 03 липня 2014 року, діагноз: затримка психічного розвитку, вроджена вада розвитку ЦНС, когнітивні розлади, недорозвинення мовлення І рівня, синдром м'язової гіпотонії, атонічно-атактичний синдром, дисморфсиндром. Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 08 грудня 2014 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні, їй призначено допомогу на дитину - інваліда [PERSON], 2012 року народження. Відповідно до довідки ДНЗ № 590 від 02 червня 2016 року малолітній [PERSON] відвідує групу для дітей важкого дефекту з короткотерміновим перебуванням для дітей з порушеннями опорно-рухового апарата з 01 січня 2016 року. Дитину приводить та забирає з дитячого садочку мати, яка також вирішує з вихователями усі питання, що стосуються виховання, корекції, профілактики. Батько дитини у дитячому садочку не з'являвся, співробітники ДНЗ його ніколи не бачили. Також протягом останніх двох років не бачили батька дитини [PERSON] її сусіди за місцем проживання, що підтверджується заявою від 01 червня 2016 року. Згідно з медичними висновками Українського медичного центу реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України [PERSON], 2012 року народження, проходив курси реабілітаційного лікування в Центрі з 02 липня 2015 року по 25 липня 2015 року, з 28 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, з 08 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року. 29 жовтня 2015 року [PERSON] внесла добровільний благодійний внесок у сумі 2200 грн. на потреби Українського медичного центу реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України, про що свідчить довідка від 06 червня 2016 року. У період з 26 квітня 2016 року по 16 травня 2016 року малолітній [PERSON] перебував на лікуванні в Інституті педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України, що підтверджується витягом з історії хвороби № 1191. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], перебуває на її утриманні. Мати регулярно займається лікуванням, реабілітацією свого малолітнього сина. Батько дитини [PERSON] проживає окремо, матеріально свого сина не утримує, його життям не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Висновком, наданим Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією від 30 травня 2017 року № 104-4373, також встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю [PERSON] Відповідач не виконував обов'язків батька по вихованню дитини, не цікавився життям та станом його здоров'я, не намагався спілкуватися з сином, не надавав необхідної матеріальної допомоги. Також у вищезазначеному висновку вказано, що Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №11 від 25 травня 2017 року). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує обов'язків батька по вихованню дитини, не цікавиться життям та станом здоров'я сина, не намагається спілкуватися з ним, не надає необхідної матеріальної допомоги, тобто свідомо ухиляється від виховання дитини, тому суд приходить до висновку, що останнього необхідно позбавити батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача, з урахуванням того, що обов*язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та враховуючи стан здоров'я дитини та те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, суд вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1 426,00 грн (один прожитковий мінімум) щомісячно, починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Сама така сума, на думку суду, є доцільною та обґрунтованою. Одночасно враховуючи те, що дитина має статус інваліда, суд вважає, що позивач не позбавлена моливості, вразі необхідності вирішувати питання про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача має бути стягнено судовий збір за кожну позовну вимогу в загальному розмірі 1 102,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 183, 191, 193 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитини»,

Outcome: partial