Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частки його доходу на утримання повнолітнього сина з 1 вересня 2016 року до дня закінчення ним навчального закладу. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 25 квітня 2015 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти до досягнення повноліття та до закінчення навчання у коледжі. З 1 вересня 2016 року її син продовжив своє навчання в Тернопільському національному економічному університеті та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Вважає, що оскільки вона намагалася стягнути з відповідача аліменти в судовому порядку після 1 вересня 2016 року, а відповідач переконував її, що буде самостійно компенсувати витрати на навчання сина, аліменти необхідно стягнути з часу продовження навчання сина. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що до закінчення сином навчання у коледжі відповідач добровільно сплачував на користь позивача аліменти. Після того, як [PERSON] вступив до вищого навчального закладу, відповідач припинив надавати допомогу на утримання сина. Позивач самостійно несе усі витрати, повязані з навчанням сина, в сумі близько 600-700 грн. на місяць. Самостійно себе забезпечити син позивача не може в звязку з відсутністю заробітку чи іншого доходу. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 10 березня 2017 року позов не визнав та пояснив, що провадження у справі підлягає закриттю, так як позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом і судом прийнято рішення про стягнення аліментів на період навчання. Крім того, син позивача навчається заочно, неофіційно працює барменом у кафе та не потребує матеріальної допомоги. Відповідач отримує лише пенсію, інших доходів не має, так як не працює. В судове засідання 12 травня 2017 року представник відповідача не зявився, про місце та час продовження розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд встановив, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу ( ч.1 ст.200 СК України ). Як зазначено в п.20 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки № 039 від 5 вересня 2016 року [PERSON] навчається в Тернопільському національному економічному університеті в навчально-науковому інституті інноваційних освітніх технологій за спеціальністю «Фінанси і кредит» на третьому курсі заочної форми навчання на умовах повного відшкодування витрат за навчання. Термін навчання становить 2 роки з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року. В звязку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки не має заробітку чи іншого доходу. Покликання представника відповідача на наявність у сина сторін неофіційного підробітку не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідач є пенсіонером МО України, іншого доходу, крім пенсії, не має. Доказів щодо розміру доходу [PERSON] суду не надано. Обставин, які свідчать про неспроможність надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, відповідачем не вказано, а тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати таку допомогу. Матеріальне становище повнолітнього сина, доньки, які продовжують навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду тощо. Предявляючи даний позов, позивач визначила аліменти в розмірі ? частки заробітку відповідача, в судовому засіданні представник позивача зазначив, що вона несе витрати на утримання сина в сумі близько 600-700 грн. щомісячно, однак докази на підтвердження того, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги у вказаному розмірі, відсутні. Відповідно до положень ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вказаних вище вимог будь-якого розрахунку щомісячних витрат та доказів на підтвердження їх здійснення позивачем не надано, тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого. За змістом ст.199 СК України обовязок утримувати повнолітнього сина, дочку, які продовжують навчання, покладено на обох батьків. Згідно із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з принципу справедливості та розумності, враховує потреби сина сторін, який продовжує навчання, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, відсутність у нього, крім пенсії, постійного заробітку, необхідність забезпечення належного рівня утримання, а також бере до уваги, що обовязок утримувати повнолітнього сина є обовязком як батька, так і матері, та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини заробітку ( доходу ) щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати ( ч.2 ст.191 ). Враховуючи відсутність доказів звернення позивача після закінчення сином навчання у коледжі до відповідача щодо одержання аліментів та відмови останнього від їх сплати, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів на повнолітнього сина з 1 вересня 2016 року, а тому аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем позову - 2 лютого 2017 року. Покликання представника відповідача на необхідність закриття провадження у справі суд до уваги не приймає, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], починаючи з 20 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року. Зі змісту рішення встановлено, що підставою стягнення аліментів на повнолітнього сина було навчання останнього в Рівненському державному аграрному коледжі, зі строком закінчення навчального закладу 30 червня 2016 року. Після 30 червня 2016 року та до досягнення 23-річного віку [PERSON] вступив до іншого навчального закладу, а тому суд вважає, що приводу для закриття провадження у справі за п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України немає, так як спір між тими самими сторонами і про той самий предмет виник з інших підстав, які на момент ухвалення зазначеного вище рішення ще не існували. За правилами ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial