Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровано також місце проживання доньки колишньої власниці будинку, відповідача по справі - [PERSON] , яка за вказаною адресою, не проживає з моменту купівлі вказаного домоволодіння позивачем, тобто з липня 2017 року, оскільки виїхала до іншого населеного пункту на постійне місце проживання, а існування реєстрації відповідача порушує права позивача як власника будинку, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, яка фактично не проживає у вказаному будинку. Посилаючись на ст.391 ЦК України, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Ухвалою судді від 15.12.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з одночасним залученням до участі у справі третьої особи - Білозерську селищну раду Херсонської області. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, та просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку серії НМО №642482 від 06.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу в Херсонській області Товстоноженко А.В. за №243, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №91355172 від 06.07.2017 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до акту обстеження за місцем реєстрації позивача №б/н від 24.11.2020 року, відповідач - [PERSON] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , проте фактично за вказаною адресою не проживає з 2007 року, зі слів свідків проживає в м.Києві. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. За приписами ч. 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень. Таким чином, реєстрація відповідача в житловому будинку, що знаходиться у власності позивача, обмежує її право власності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач не є членом сім`ї позивача, за місцем своєї реєстрації не проживає понад 13 років, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved