Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1990 року, який було розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 28.05.2014 року. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. Згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2016 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року до закінчення навчання, тобто по 30 червня 2019 року, або не більше, як до досягнення ним 23-річного віку. Відповідачем аліменти сплачувалися не регулярно, в зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 4851,61 грн. [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в сумі 4851,61 гривень та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 1459,99 гривень. 30.05.2017 року позивач надала заяву про уточнення позовних вимог в частині суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та просила стягнути з відповідача на її користь 6072,84 гривень. Позивач у судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність. В наданих до суду запереченнях, проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, у зв'язку із чим, дана вимога позивача суперечить вимогам закону та не підлягає задоволенню. Крім цього зазначив, що сума пені, визначена в розрахунку позивача, не відповідає дійсності, оскільки позивачем, при визначенні розміру пені, не були враховані всі суми сплачених ним аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року до закінчення навчання, тобто до 30.06.2019 року, або не більше, як до досягнення ним 23-річного віку (а.с.18-20). Відповідно до розрахунку по аліментах, обчисленого державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с.13) станом на 16.02.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 4851,61 грн. Згідно ксерокопії фіскальних чеків (а.с.40) [PERSON] 01.12.2016 року, 18.02.2017 року та 25.03.2017 року склачено аліменти на загальну суму 6120,00 гривень. Відповідно до розрахунку по аліментах, обчисленого головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с.63) станом на 30.05.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3419,41 грн. Відповідно до розрахунку пені, який наведений позивачкою [PERSON] у заяві про уточнення позовних вимог, за період з серпня 2016 року по квітень 2017 року сума пені складає 6072 грн. 84 коп. (а.с. 61-62). Згідно ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно правового висновку сформульованого у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачем надано докази того, що відповідачем [PERSON] прострочено виконання зобов'язання щодо сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам перед позивачкою за період з серпня 2016 року по квітень 2017 року в розмірі 3419,41 грн., на яку позивачкою правомірно нарахована пеня в сумі 6072 грн. 84 коп. Доводи відповідача щодо врахування сум сплачених ним аліментів, судом не приймаються, оскільки уточнені позовні вимоги складені з урахуванням усіх платежів по сплаті аліментів. Відповідач [PERSON] не надав доказів, якими б спростовувалися розмір заборгованості по стягненню аліментів чи сума нарахованої пені та обов'язок щодо її сплати, а тому суд вважає можливим стягнути з нього на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 6072,84 грн. Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Такий же порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Згідно з п. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам.

Outcome: partial