Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, вказуючи на те, що 26.10.1998 року померла її тітка [PERSON], залишивши заповіт на користь позивача [PERSON] на земельну частку (пай). Після смерті тітки відкрилася спадщина на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 000986, розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах, в колишньому КСП ім.Тичини на території Пісківської сільради Бобровицького району Чернігівської області. Позивач як спадкоємець за заповітом фактично прийняла спадщину в шестимісячний термін. Проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадшину за заповітом на земельну частку (пай) у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім»я спадкодавця. Тому позивач просить в судовому порядку визнати за нею право на земельну частку (пай), яка перейшла до неї по праву спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явилися і надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує, Пісківська сільська рада не заперечує проти задоволення позову. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26.10.1998 року померла [PERSON], що засвідчено свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). За змістом заповіту від 03.02.1997 року [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 000986 заповіла племінниці [PERSON] (а.с.7). [PERSON], як спадкоємець за заповітом, фактично прийняла спадщину в шестимісячний строк, що підтверджується довідкою виконкому Пісківської сільської ради від 17.06.2016 року № 195 (а.с.10). Згідно довідки виконкому Пісківської сільської ради від 17.06.2016 року №194, [PERSON] на день смерті проживала і була прописана за адресою с.Піски вул. 30 річчя Перемоги, 27 Бобровицького району Чернігівської області, разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.9). Довідкою Відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі від 26.08.2016 року підтверджується, що [PERSON] отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 000986 від 11.07.1996, площею 3,94 га (а.с.11). В газеті „Наше життя за 25.06.2016 року № 25, опубліковано оголошення про те, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №000986, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним. Позивач після смерті тітки фактично прийняла спадщину в шестимісячний термін, проте постановою нотаріуса від 23.09.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на ім»я спадкодавця. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року „ Про судову практику у справах про спадкування, передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно ст.534 Цивільного кодексу 1963 року (що діяв на час відкриття спадщини), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За приписами ст.549 ЦК 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку після померлої тітки [PERSON], а саме право на земельну частку (пай), на яку мала право спадкодавець, але оформити свої спадкові права не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved