Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 29 квітня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 327; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони уклали між собою шлюб, який зареєстрований 29 квітня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 327. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] ,\~ [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є наявні різні погляди на життя, часті конфлікти та непорозуміння, які призвели до погіршення стосунків, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим. Фактично сім`я припинила своє існування, сторони приблизно з червня 2021 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Підстав щодо примирення не існує. Дитина проживає разом із матір`ю, матеріальної допомоги батько дитини не надає. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідач 13.10.2021 отримав копію позовної заяви з додатками, однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов таких висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладено 29 квітня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 327 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач, скориставшись даним правом, звернулася до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України\~визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, сім`я існує формально, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, відсутні спільні інтереси, спору між сторонами щодо спільно нажитого майна подружжя та місця проживання дитини не вбачається. На підставі зазначеного, а також беручи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~статті 115 Сімейного кодексу України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим та задовольняє позов. Далі, відповідно до положень ч.ч. 1,2\~статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~\~від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення\~Сімейного кодексу України\~регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.6). \~ \~ \~ \~Після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає та зареєстрована з дитиною окремо, самостійно її виховує і утримує, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дитини, суд виходить з такого. За змістом\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно\~до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України,\~при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 182 Сімейного Кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 Цивільного процесуального кодексу України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22.09.2021. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому, при зміні обставин, передбачених\~ст. 192 Сімейного кодексу України,\~звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Далі, [PERSON] у прохальній частині позову просить суд покласти судові витрати на відповідача. На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано розрахунок судових витрат, з якого вбачається, що загальна сума судових витрат становить 24\~698,00 грн, з яких: 23\~790,00 грн витрати на правничу допомогу, 908,00 грн судовий збір за звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки, всупереч вимог ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем не подано до матеріалів справи детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також жодних доказів сплати позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 23\~790,00 грн. \~ \~ \~ \~Згідно із\~статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України,\~судовий збір включено до складу судових витрат. Оскільки позов про розірвання шлюбу задоволено, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 908,00 грн, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст.\~133, ч. 1,2,6\~ст.\~141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідача на користь держави (в сумі 908,00 грн). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial