Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоди купівлі-продажу ? частин домоволодіння з господарськими будівлями, укладені між нею та відповідачами [PERSON] і [PERSON], дійсними, такими, що відбулися, та визнати за нею право власності на ціле домоволодіння, яке складається з житлового будинку (на плані позначено літ. А) загальною площею 39,6 м2, житловою площею 18,8 м2, житлового будинку (на плані позначено літ. Ж) загальною площею 35,5 м2, житловою площею 27,9 м2 з верандою (літ. а), верандою (літ. а1), верандою (літ. ж), верандою (літ. б), господарськими будівлями літньою кухнею (літ. Б), погребом (літ. Б1), погребом (літ. Д), сараями (літ. В, Г, Е, З, И), розташоване на земельній ділянці площею 6360 м. кв. по вул. Разіна,44 в м. Балті Одеської області, ? частина якого раніше належала батькові відповідача [PERSON] [PERSON], померлому 24.03.2014 року, а інша ? частина якого раніше належала [PERSON], померлому 13.05.1994 року, стверджуючи, що 26.11.2015 року вона уклала з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу ? частини вище вказаного домоволодіння з господарськими будівлями, згідно якої сплатила відповідачу [PERSON] гроші у сумі 15000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач [PERSON] передала їй технічний паспорт на ? частину домоволодіння, саму ? частину домоволодіння з господарськими будівлями, а 15.03.2016 року позивач уклала з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу іншої ? частини вище вказаного домоволодіння з господарськими будівлями, згідно якої сплатила відповідачу [PERSON] гроші у сумі 35000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач [PERSON] передала їй технічний паспорт на ? частину домоволодіння, саму ? частину домоволодіння з господарськими будівлями, відповідачі пообіцяли зявитися до нотаріальної контори для оформлення угод купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідачі ухиляються від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляються, крім того, відповідач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, після смерті свого батька [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом встановленим порядком не отримала, а відповідач [PERSON] 07.10.2008 року придбала ? частину домоволодіння у [PERSON], який також не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого 13.05.1994 року, що також є перешкодою для сторін для належного оформлення угод купівлі-продажу частин домоволодіння. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Відповідачі до судового засідання не зявилися, але надали суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, в тому числі і небажання оформити угоди купівлі-продажу частин домоволодіння у нотаріуса, просять розглянути справу за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що батькові відповідача [PERSON] [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 травня 2007 року належала ? частина домоволодіння, розташованого по вул. Разіна,44 в м. Балті Одеської області, після смерті [PERSON], померлого 24.03.2014 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла його дочка відповідач [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді ? частини домоволодіння вона не отримала, інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, а [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення народного суду 2-го уч. Балтського району Одеської області від 02 червня 1958 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 07 жовтня 1967 року державним нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №1266, належала інша ? частина вище вказаного домоволодіння, що відповідач [PERSON] придбала частину домоволодіння у сина [PERSON] [PERSON], який фактично успадкував частину домоволодіння після смерті свого батька, померлого 13.05.1994 року, але встановленим порядком спадщина та угода купівлі-продажу оформлені не були, що [PERSON] і [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу ? частини вище вказаного домоволодіння від 26.11.2015 року, згідно якого відповідач [PERSON] продала, а позивач придбала ? частину вище вказаного домоволодіння за 15000 грн. і по акту прийому-передачі від 26.11.2015 року відповідач [PERSON] передала, а позивач прийняла ? частину домоволодіння, що відповідно до розписки, складеної відповідачем [PERSON], вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі, що 15.03.2016 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено такий же договір купівлі-продажу іншої ? частини домоволодіння за 35000 грн. та проведені такі ж вище вказані дії. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення договорів, про що повідомили у клопотаннях про розгляд справи без їх участі, де вказали, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договорів у них немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаних договорів у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договорів, але відповідачі ухилилися від їх нотаріальних посвідчень, тому суд може визнати дійсними договори купівлі-продажу, укладені 26.11.2015 року між [PERSON] і [PERSON], та 15.03.2016 року між [PERSON] і [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташоване вище вказане домоволодіння, повинна перебувати у власності відчужувача цього домоволодіння і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщене домоволодіння. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на вище вказане домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved