Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення порядку користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що він і відповідач є власниками по 12 частки житла. До теперішнього часу він та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, оскільки відповідач в квартирі не проживає, без його згоди здає квартиру повністю в піднайом, ключі від квартири в нього відсутні, оскільки квартиранти змінили замки на дверях, чим порушуються його права як власника житла. Тому позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 17.6 кв. метри, підсобку літера « 7», а кухню, коридор, лоджію, ванну кімнату та туалет залишити у спільному користуванні. . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши при цьому, що відповідач постійно проживає у своєї співмешканки, квартиру здає в піднайом і таким чином завдає перешкод у користуванні позивачем своєю часткою у квартирі. При цьому позивач одружений, переніс інсульт, а тому бажає користуватися належною йому часткою в квартирі. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що вимушений здавати квартиру в піднайом із-за скрутного матеріального становища. У позивача ключів від квартири немає, оскільки квартиранти змінили замки. Він не заперечує проти того, щоб позивач користувався своєю часткою в квартирі, але він не згоден з позовом щодо того, що позивач простить виділити йому більшу кімнату. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст.10,60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи із засад змагальності сторін, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доведення та подання доказів, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. У відповідності до ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками по 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 листопада 2003 року (а.с. 3). Відповідно до ч.1, ч.3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування житлом кожному із співвласників передається в користування конкретна частина квартири, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року (справа №6-12 цс13), яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду від 3 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Із наданих суду доказів вбачається, що спірна квартира складається із двох житлових кімнат, коридору, ванної, санвузлу, кухні, двох комор, лоджії. За таких обставин суд вважає, що позивачу необхідно передати у користування більшу житлову кімнату площею 17.6 кв. метри та підсобку літера « 7», залишивши відповідачу в користуванні житлову кімнату площею 13.7 кв. метри, підсобку літера « 6», при цьому коридор, кухню, санвузол, ванну та лоджію залишити в загальному користуванні. Приходячи до висновку про можливість надання позивачу більшої кімнати, суд виходить з того, що відповідач неодружений, постійно проживає у своєї співмешканки, а квартиру здає в піднайом. Позивач одружений, переніс інсульт, а тому потребує більшої житлової площі. Ці обставини підтверджуються як поясненнями самого відповідача, так і свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, розмір житлового приміщення, наданого позивачу незначно перевищує розмір кімнати, яка надається відповідачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовій збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved