Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що відповідач зареєстрований у належному їй на праві приватної власності будинку [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 1992 року, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надала заяву у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечила. Враховуючи, що судову повістку надіслану судом за місцем реєстрації відповідача було повернуто до суду із відміткою листоноші «за зазначеною адресою не проживає», суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а тому не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив та, оскільки позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами, а саме: договором про поділ житлового будинку в натурі від 23.01.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2018 року (а.с. 11, 12). Згідно із даними листа відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 03.01.2019 року № 49 відповідач зареєстрований за вказаною адресою, що також підтверджується відповідною довідкою цього ж відділу № 11095 від 15.10.2018 року (а.с. 14, 22). Як встановлено довідкою депутата Васильківської міської ради [PERSON] ., громадянин [PERSON] з 1992 за місцем своєї реєстрації не проживає (а.с. 13). При цьому, суд враховує ту обставину, що було перейменовано вулицю на якій розташований будинок, що належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, під час розгляду справи встановлено, що відповідач вже понад один рік без поважних причин не проживає у будинку [ADDRESS] , тобто відсутній у жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання останнього таким, що втратив право користування житлом у якому він зареєстрований. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved