Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовомдо [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон без письмової згоди батька та надання дозволу матері на тимчасове вивезення дитини за межі України. В основі заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка близько року проживає в Російській Федерації, має постійну роботу та хочу забрати дітей щоб вони проживали разом. Однак, відповідач на це згоду не дає, разом з дітьми не проживає. За відсутності згоди батька дитини позивачка змушена звернутися до суду про надання дозволу для виїзду за кордон. Просить надати [PERSON] (Закарпатська область, Мукачівський район, с.Залужжя, вул.Духновича, 91) дозвіл без письмової згоди батька [PERSON] (Закарпатська область, Мукачівський район, с.Станово, 139) на оформлення проїзних документів дитини, малолітнього сина [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон, та тимчасове вивезення малолітнього сина [PERSON], [INFO] за межі України до Російської Федерації та надати [PERSON] (Закарпатська область, Мукачівський район с.Залужжя, вул.Духновича, 91) дозвіл без письмової згоди батька [PERSON] (Закарпатська область, Мукачівський район, с.Станово, 139) на оформлення проїзних документів дитини, малолітньої доньки [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон, та тимчасове вивезення малолітньої доньки [PERSON], [INFO] за межі України до Російської Федерації. Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, через засоби масової інформації. Отже, суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст.169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Враховуючи заяву представника позивача з якої слідує, що представник позивача позов підтримує, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітніх [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №023108 та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №147091 (а.с.5-6). Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є відповідні норми Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Виходячи із загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності своїх прав у поданні доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, визначені у ст.10 ЦПК України дотримання принципу диспозитивності, викладений у ст.11 ЦПК України, зобовязує суд розглядати цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України зобовязана надати кожна сторона та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовуючи свої вимоги і заперечення інших осіб. З огляду на викладене, та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме статтею 33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Поряд з цим конституційна норма встановлює певні правила, за якими діти можуть перетинати український кордон. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, у відповідності до ч.2 ст.313 ЦК України, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батька або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути доставлено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому приоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved