Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її дідусь - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну частку (пай) КСП «Прикордонник». За життя померлий [PERSON] залишив заповідальне розпорядження на користь свого онука - відповідача по справі. Однак [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріусу з відповідної заявою не звертався, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Позивач проживала разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Через деякий час, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 04 лютого 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, завірену секретарем Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, відповідно до якої він підтверджує, що не бажає приймати спадщину після смерті дідуся [PERSON] , та вважає [PERSON] єдиною спадкоємицею на майно померлого. Крім того, [PERSON] надав суду заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року помер дідусь позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну частку (пай) КСП «Прикордонник». За життя померлий [PERSON] залишив заповідальне розпорядження від 17 лютого 2006 року, зареєстроване за [ADDRESS] , на користь свого онука - відповідача по справі. Однак [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріусу з відповідної заявою не звертався, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статі 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Також, суд враховує той факт, що в матеріалах справи є завірена секретарем Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області заява від відповідача, зі змісту якої виходить, що [PERSON] не бажає приймати спадщину після смерті [PERSON] та вважає [PERSON] єдиною спадкоємицею на майно померлого. Позивач по справі є онукою померлого [PERSON] та відносіться до спадкоємцем п`ятої черги за законом. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. [PERSON] проживала разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Через деякий час, позивач, відповідно до вимог чинного законодавства, звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 04 лютого 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду: копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлого [PERSON] , документи підтверджуючі факт сумісного проживання позивача з померлим, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved