Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], Знам'янської міської ради Кіровоградської області, в якій просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з госопдарсько-побутовими спорудами, розташованого за адесою: вулиці Ульянівська, 122, місто Знам'янка Кіровоградської області, у порядку спадкування за законом, після смерті її матері [PERSON], яка померла 23 липня 2012 року. Свої вимоги обгрунтувала тим, що на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 31 січня 1950 року [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету депутатів трудящих від 17 грудня №478, про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: вулиця Ульянівська, 66а, місто Знамянка. 10 грудня 1953 року [PERSON] помер. Відповідно до ухвали народного суду міста Знамянка Кіровоградської області від 20 липня 1954 року у справі №2-275/54, за [PERSON] визнано ? частину незавершеного домоволодіння (стіни та фунтамент) на праві застройки, розташованого по вулиці Ульянівська, 66а у місті Знамянка. Рішенням Знамянського народного суду Кіровоградської області від 27 листопада 1954 року по справі №2-429/54, за [PERSON] залишено другу половину західної сторони домоволодіння, розташованого у місті Знамянка Кіровоградської області, по вулиці Ульянівська, 66-а. У 1956 році [PERSON] спільно з [PERSON] добудовано належний їм на праві часткової власності вказаний вище житловий будинок, який на даний час має адресу: вулиця Ульянівська, 122, місто Знамянка Кіровоградської області. При цьому, а ні [PERSON], а ні [PERSON] збудований у 1956 році будинок у експлуатацію не ввели, не провели державну реєстрацію права власності та не отримали правовстановлюючий документ на нього. [PERSON] померла 23 липня 2012 року. При цьому з 23 листопада 1968 року по день смерті вона була зареєстрована та проживала у вказаному домоволодінні. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину цього домоволодіння, проте позивач прийнявши її спадщину не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину будинку №122, по вулиці Ульянівська в місті Знамянка, з підстав відсутності у спадкодавця документів, які посвідчують його право власності на вказане нерухоме майно. У звязку з зазначеним, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без її присутності. Представник відповідача Знамянської міської ради Кіровоградської області, в судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 10 грудня 1953 року (а.с. 6). Відповідно до ухвали нардного суду міста Знам'янка Кіровоградської області від 20 липня 1954 року за [PERSON] визнано ? частину незавершенного домоволодіння (тобто стіни та фундамент) на праві забудовника, розташованого по вулиці Ульянівська, 66а в місті Знам'янка Кіровоградськлої області (а.с. 20). Рішенням Знам'янського народного суду Кіровоградської області від 27 листопада 1954 року за [PERSON] залишено другу половину західної сторони домоволодіння, розташованого у місті Знамянка Кіровоградської області, по вулиці Ульянівська, 66-а (а.с. 11). [PERSON] померла 23 липня 2012 року, про що свідчить свідоцтво про її смерть (а.с. 12). Згідно з довідкою архітектури та містобудування від 02 червня 2015 року №22, індивідуальний житловий будинок та господарсько-побутові будівлі та споруди збудовані відповідно до рішення Знамянського народного суду Кіровоградськлої області від 27 листопада 1954 року по вулиці Ульянівській, 66а у місті Знамянка, мають адресу: місто Знамянка, вулиця Ульянівська, 122 Кіровоградської області (а.с. 15). Довідка Знамянського міжміського комунального підприємства «Бюро-технічної інвентаризації» свідчить про те, що станом на 01 січня 2013 року, ? частина незавершеного будівництвом будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: місто Знамянка, вулиця Ульянівська, 122 (бувша Ульянівська, 66) за архівними даними реєстраційних книг належить [PERSON], на підставі рішенням Знам'янського народного суду Кіровоградської області від 27 листопада 1954 року, а інша ? частина належить [PERSON], відповідно до ухвали народного суду міста Знам'янка Кіровоградської області від 20 липня 1954 року. Вказаний будинок з житлово-побутовими будівлями та спорудами останні побудували у 1956 році але не прийняли його в експлуатацію і не отримали документів, які підтверджували б їх право власності на нього (а.с. 17). Про зазначене також свідчить довідка характеристика на вказане домоволодіння. Загальна дійсна вартість домоволодіння складає 85161 грн. (а.с. 18). Наявність забудови за вказаною адресою також підтверджується технічним паспортом (а.с. 19-24). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа за №391/2012. З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася її дочка [PERSON] Нотаріусом відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину вказаного нерухомого майна, у звязку з відсутністю реєстрації прав власності спадкодавця на нього (а.с.36-42). Родинний звязок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження, шлюб позивача (а.с. 13-14). Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27 вересня 2012 року, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Із цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, те, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого дозволу на його будівництво (будинок не є самовільним будівництвом), те що спадкодавець спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, а також те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на ? частину зазначеного будинку у порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 331, 328, 1216, 1218, 1233, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року та

Outcome: approved