Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно , до досягнення дитиною повноліття . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. З 2012 року шлюбно- сімейні відносини між сторонами припинені . Відповідач вихованням дитини не займається, матеріальну допомогу на його утримання не надає , угоди на добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. , посилаючись на те, що на теперішній час він не працює , тому сума аліментів, яку просить стягнути позивач є занадто високою для відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню . Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 09 березня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] В,ячеславовича, [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до довідки ЖК «Зв,язківець» від 09.11.2015 року за № 108 позивач [PERSON] та неповнолітній син зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] Б кв. 7 . Судом також встановлено, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі підлягають задоволенню частково, а саме: в розмірі 500 грн. щомісяця , враховуючи , що відповідач на даний час не працює , прожитковий мінімум для неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» зі змінами від 17.09.2015 року складає 1455 грн. та враховуючи визнання відповідачем позову в розмірі 500 грн. , суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] В,ячеславовича, [INFO] у розмірі 500,00 грн щомісяця, починаючи з 10 листопада 2015 року і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 487,20 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: partial