Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення недоотриманої заробітної плати, компенсація за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтуванні своїх вимог вказує, що 03 жовтня 2011 року згідно з наказом № 14-к її було прийнято до відповідача на посаду продавця-консультанта. 25 травня 2012 року під тиском адміністрації вона була змушена подати заяву про звільнення за власним бажанням і тому 25 травня 2012 року наказом № 31/1 її було звільнено із займаної посади. 01 червня 2012 року між нею та відповідачем був укладений цивільно-правовий договір № 9 та вона продовжила виконувати ті ж трудові обов'язки (продавець друкованого та супутнього товару). Вважає, що вищевказаний цивільно-правовий договір має всі ознаки трудового договору. Згідно пункту 6 цивільно-правового договору № 9 «6.1 Термін дії договору з «01» червня 2012 р. до «31» грудня 2013 р.» але її трудові відносини з ТОВ «Укрпресс» продовжувались і в 2014 році. Вона частково отримувала заробітну плату, а її трудова книжка знаходилась у відповідача. І лише після її звернення до прокуратури м. Черкаси 21.08.2014 р. їй була видана трудова книжка, але розрахунок по заробітній платі здійснено не було. Сума заборгованості на 21.08.2014 р. складає приблизно 4200 грн. (заробітна плата за 6 місяців). Станом на 21 січня 2015 року сума заборгованості по заробітній платі складає 3500 грн. Які просила стягнути з відповідача на її користь. Крім цього їй також завдана моральна шкода, яку оцінює в 3000 грн. та яка полягає в душевних стражданнях. Порушено її законні права, вона втратила нормальний життєвий зв'язок. В зв'язку з протиправної поведінкою відповідача, вона була змушена позичати кошти, перебиватись тимчасовим підробітком. Також на її утриманні перебуває син, який є інвалідом 3-ї групи з дитинства. На її неодноразові звернення до відповідача позитивного результату не дало, в зв'язку з чим змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просила задоволити, в частині стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні збільшили до 4900 грн., а також проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 03 жовтня 2011 року згідно з наказом № 14-к позивача було прийнято ТОВ «Укрпресс» на посаду продавця-консультанта, що підтверджується копією трудової книжки. У відповідності з наказом № 31/1 від 25 травня 2012 року позивачка була звільнена згідно з п. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 01 червня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Укрпресс» був укладений цивільно-правовий договір № 9, відповідно до якого позивач виконувала трудові обов'язки на посаді продавця друкованого та супутнього товару. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою,з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Таким чином, всі вище вказані ознаки (оплата праці за виконану роботу у формі заробітної плати, що має регулярний характер, у встановлений для її виплати строки, перебування трудової книжки особи у роботодавця, забезпечення умов для праці з боку роботодавця, наявність конкретні) визначеної трудової функції працівника) є ознаками трудового договору. Як пояснила в судовому засіданні позивач, що її трудова функція не змінилась, вона як працювала продавцем-консультантом так і продовжувала працювати на цій посаді. Її робочий час не змінювався. Трудова книжка весь час знаходилась у роботодавця під приводом матеріальної відповідальності, і була видана 21 серпня 2014 року, але розрахунок по заробітній платі здійснено не було. Факт виконання роботи позивачем в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо її перебування у трудових відносинах із ТОВ «Укрпресс». У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати станом на 21.08.2014 року яка складає 4200 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З цього приводу Верховний суд України в Постанові ПВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (п.п. 20, 21) визначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був па роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Внаслідок затримки виплати належних позивачу сум, відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки в розмірі 4900 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв'язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні позивач, заподіяння моральної шкоди, обґрунтовує тим, що в неї виникли душевні страждання. Порушено її законні права, вона втратила нормальний життєвий зв'язок. В зв'язку з протиправної поведінкою відповідача, вона була змушена позичати кошти, перебиватись тимчасовим підробітком. Також на її утриманні перебуває син, який є інвалідом 3-ї групи з дитинства. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь позивача 500 грн.

Outcome: approved