Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить надати доньці - [PERSON], [INFO] року дозвіл на виїзд з території України та в'їзд на тимчасово окуповану територію України (зону проведення ООС) у Луганській та Донецькій області, без згоди батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] року, строком від 01 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року. 03 липня 2018 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить надати доньці - [PERSON], [INFO] дозвіл на виїзд та в'їзд за лінію зіткнення в зону проведення операції об'єднаних сил в Луганську та Донецьку області, без згоди батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] року, строком від 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 21.05.2009 року. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач раніше надавав нотаріальну згоду на пересування доньки за межі України. На даний час відповідач жодних стосунків з позивачем та донькою не підтримує. Вона з донькою є внутрішньо переміщеними особами. На період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2019 року позивач з донькою планує відвідати м. Сорокине (Краснодон) Луганської області. Метою відповідної поїздки є відвідування родичів, а саме дідуся, тітку. Також на цій території залишилося їх житло. У зв'язку з тим, що строк дії згоди наданої [PERSON] спливає, а його місце знаходження позивачу не відоме, позивач позбавлена можливості отримати згоду у досудовому порядку вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилися, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, уточнену позовну заяву просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив. Крім того на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, але встановити чи дійсно це відповідач надіслав вищевказаний відзив, в якому уточнені позовні вимоги визнає, не вдається можливим, засобу зв'язку в заяві не вказав. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника служби за наявними у справі документами, відповідно до чинного законодавства. Оскільки про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі. 27.11.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21 травня 2009 року (а.с. 26). Згідно свідоцтва про шлюб позивач зареєструвала шлюб 29 липня 2011 року та змінила прізвище на [PERSON].(а.с.11) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2007 року батьками [PERSON] є позивач та відповідач (а.с.27). Позивач [PERSON] відповідно до довідки від 31.10.2014 року взята на облік внутрішньо переміщеної особи разом з малолітньою [PERSON], [INFO] року та фактичне їх місце проживання є [ADDRESS] Батько дитини - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] У відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до положень п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Виходячи із встановлених фактів, саме позивач, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. З огляду на викладене, діючим законодавством також не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду малолітньої чи неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України, а тільки встановлено особливий порядок перетинання лінії зіткнення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved