Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з даним\~позовом і\~просить суд: - змінити розмір аліментів, та щомісячно стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей: сина [PERSON] 02.2003 року народження та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третьої частини від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту ухвалення рішення суду і до повноліття дітей; - стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей в розмірі 49933,00 грн.; -\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~пеню за\~прострочення сплати\~аліментів на\~утримання дітей\~у розмірі\~442048,80\~грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 15.07.2011 року у справі №2-353/11 задоволено її позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей. Того ж дня, Таращанським районним судом Київської області видано виконавчий лист №2-353/11, згідно якого на її користь з відповідача, на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , підлягали стягненню аліменти в розмірі однієї четвертої частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття починаючи з 17.06.201 1 року. В зв`язку з тим, що збільшено на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів, що змінився її сімейний та фінансовий стан (вона народила третю дитину і на даний час не працює і перебуває у декретній відпустці), доходи її зменшилися, а відповідач працевлаштований, має змогу платити аліменти у більшому розмірі, то вона вважає, що є підстави для збільшення раніше призначеного судом розміру аліментів до гарантованого законом розміру на двох дітей, а саме в розмірі однієї третини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, внаслідок несплати аліментів відповідачем, за період з січня 2013 року по січень 2018 року, згідно довідки-розрахунку старшого державного виконавця Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, утворилася заборгованість, розмір якої складає - 49\~933,00 грн, яку в добровільному порядку відповідач не погашає. Вважаючи, що така заборгованість виникла з вини відповідача, позивачка провела розрахунок неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів відповідно до правової позиції ВС, викладеної в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-н. Так, її розмір склав - 442048,80 грн. Вважаючи свої вимоги законними та обґрунтованими остання звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву і просить розгляди справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву і просить розгляди справу без його участі, позовні вимоги визнає в частині збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості, а в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів визнає частково, в розмірі не більшій ніж сума самої заборгованості, а саме 49\~933,00 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 15.07.2011 по справі № 2-353/2011 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17.06.2011 року. Цього ж дня, Таращанським районним судом Київської області стягувачу видано виконавчий лист, який, на даний час, знаходиться на примусовому виконанні у Таращанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.(а.с.18-19). Рішення суду набрало законної сили 26.07.2011. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Таращанського РВ ВДВС ГТУЮ у Київській області Айдинової В.О. від 21.12.2018 № 8775/15.16-38, заборгованість по виконавчому листу №2-353., станом на 01.02.2018 становить - 49933 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 00 к. 09.02.2018 виконавчий документ був направлений за місцем роботи [PERSON] , який працює в ТОВ «М+М» м. Канів. Вул. Київська, 11. Розрахунок розміру аліментів здійснювався із середньої заробітної плати по Таращанському району, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідач провів часткову сплату нарахованих аліментів, а саме за період з 17 червня місяця 2013 року по 31.12.2012 року. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22.11.2013 позивачка народила сина [PERSON] (а.с. 39). На даний час позивачка не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Таращанської РДА, що підтверджується довідкою про отримання допомоги № 278 від 27.02.2019 року (а.с.38). В зв`язку з тим, що доходи її зменшилися, вона не працює, а отже змінився її сімейний та фінансовий стан, та законодавчо збільшено мінімальний розмір аліментів, а відповідач працевлаштований та має змогу платити аліменти у більшому розмірі, то вона вважає, що в інтересах дітей розмір аліментів має бути збільшено до встановленого ч.5 ст. 183 СК України на двох дітей розміру, а саме однієї третини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не заперечує проти такого збільшення розміру аліментів. Такі вимоги позивачки про зміну присудженого раніше розміру аліментів узгоджуються із\~ст.192 Сімейного кодексу України, а саме що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до\~ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. В свою чергу, ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначає, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст.141Сімейного кодексуУкраїни\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, 03 липня 2018\~року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»\~внесено зміни до\~статті 182 СК України, де змінено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (у попередній редакції\~не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Таким чином, даючи оцінку дослідженим доказам, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що доводи позивача є доведеними, а вимоги щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки з моменту стягнення аліментів змінилася економічна ситуація в державі, збільшився прожитковий мінімум та мінімальний розмір аліментів, змінився матеріальний та сімейний стан одержувача аліментів, відповідач, який є особою працездатного віку, не заперечує проти збільшення розміру аліментів, зазначеного позивачкою, а отже за своїм матеріальним станом може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам, суд зазначає. Згідно ч. 4\~ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Встановлено, що довідка-розрахунок відповідачем не оскаржувалася, факт заборгованості він визнає і не заперечує проти стягнення з нього цієї заборгованості, отже відсутній спір між боржником та отримувачем аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»\~і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст.194-195СК України\~та\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3\~Передбачена\~ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37 цс 18, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Суд також враховує найсвіжішу Постанову ВП ВС від 03.04.2019 № 333/6020/16 (14-616цс18). Відповідач не заперечує проти стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів в розмірі не більшій ніж сума самої заборгованості, а саме 49\~933,00 грн. Згідно розрахунку позивачки, який суд вважає правильним та бере до уваги, розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , складає - 442048,80 грн (чотириста сорок дві тисячі сорок вісім гривень 80 к.). Суд вважає, що така заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зазначеного рішення суду, доказів того, що вона виникла не з його вини, останнім суду не надано. Однак,\~враховуючи вимоги\~ч.\~1\~ст.\~196\~СК України,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~пеня у\~розмірі,\~що не\~може бути\~більшим 100\~відсотків самої\~заборгованості по аліментам, тобто в розмірі 49933,00 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 00 к.). Таким чином, виходячи із викладених обставин, та враховуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що у разі подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial