Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 червня 2005 року між нею та відповідачем було укладено договір споживчого побутового кредиту, за яким банк видав їй 56155 грн. для здійснення майнової міни належної їй на праві власності двокімнатної квартири на трикімнатну, а вона зобов'язалася повернути банку кошти із сплатою 14,04% відсотків на залишок заборгованості з тіла кредиту та комісії за обслуговування в розмірі 0,18% щомісячно строком на 20 років (240 місяців) до 24 червня 2025 року. Одночасно у забезпечення виконання нею вказаних умов кредитного договору було укладено договір іпотеки, де предметом іпотеки визначено придбану квартиру [ADDRESS]. Вона постійно сплачувала суми у погашення кредиту в частині процентів та комісії у строгій відповідності до виданого їй банком графіка, а в частині тіла кредиту навіть у більшому розмірі, що було передбачено умовами договору. В березні 2009 року нею було отримано від відповідача повідомлення на мобільний телефон про наявність заборгованості за кредитним договором. В банку вона дізналася про підвищення в односторонньому порядку без направлення їй будь-яких повідомлень, процентної ставки за кредитом з 25.10.2008 р. до 16,08% і з 1.02.2009 року до 27,68%. Оскільки вона не була згодна з такими рішеннями банку і вважала, що банк вже після набрання сили законом, забороняючим підвищення процентної ставки за кредитними договорами в односторонньому порядку, в лютому 2009 року заднім числом підвищив в односторонньому порядку процентну ставку за її кредитним договором, то звернулася з письмовою вимогою надати їй копії визначених рішень для оскарження в судовому порядку, на що тривалий час отримувала відмову. Натомість, банк продовжував нараховувати їй заборгованість з процентів за новою ставкою, а вона - сплачувати кошти за виданим їй банком графіком відповідно до умов договору, визначених при його укладенні. Щоб припинити таку ситуацію, 31 серпня 2012 року вона звернулася до банку з вимогою видати їй довідку щодо розміру залишку за тілом кредиту. Таку довідку їй було видано і вона єдиною сумою достроково внесла до каси банку 52029,63 грн. тіла кредиту, зважаючи на те, що заборгованості за процентами і комісією відповідно до визначених при укладенні договору умов в неї немає. За таких обставин, внаслідок незаконних дій банку нею було сплачено тіла кредиту 62028,64 грн. замість 56155 грн. і процентів з комісією 63386,37 грн. відповідно до умов договору при його укладанні. Не зважаючи на те, банк внесені нею кошти зарахував на заборгованість з процентів за новою підвищеною ставкою і продовжує їх нараховувати. За її скаргами прокурором було запропоновано банку вирішити свої вимоги у судовому порядку, і в лютому 2013 року банк звернувся в суд з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду і просить визнати незаконними дії банку, встановити, що кредит нею погашено у повному обсязі і зобов'язати банк видати їй довідку про повне погашення кредиту та повернути правовстановлюючі документи на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить їй на праві власності. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позов і просили про його задоволення в повному обсязі, оскільки підвищення процентної ставки були проведені відповідачем заднім числом в лютому 2009 року з порушенням умов договору і всупереч вимог чинного законодавства в односторонньому порядку, а умови кредитного договору, визначені при його укладені виконано позивачкою у повному обсязі з повним погашенням всіх визначених в договорі сум процентів з комісією та тіла кредиту, з сплати якого навіть є значна переплата. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Вважала, що підвищення процентної ставки за кредитним договором з 25.10.2008 року на її думку, мало місце за згодою позивачки, оскільки це встановлено таким, що набрало законної сили рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2013 року і не потребує доказування при розгляді цієї справи. Що стосується підвищення процентної ставки за кредитом з 1 лютого 2009 року, то нею надано ксерокопії повідомлення банком позивачки від 31 грудня 2008 року і реєстру поштових відправлень від 9 січня 2009 року, оригінали цих документів в банку відсутні. Разом з тим, представник відповідача не заперечувала, що позивачка тривалий час зверталася до банку з письмовою незгодою з підвищеннями процентної ставки за кредитом і з вимогою надати їй відповідні рішення для оскарження в судовому порядку. Банк їй відмовляв, оскільки такий наказ є документом внутрішнього обігу і становить банківську таємницю. Тому копія одного з наказів від 5 січня 2009 року була надана лише в судовому засіданні за клопотанням позивачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка була власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Для проведення майнової міни цієї квартири на трикімнатну квартиру [ADDRESS], між нею та відповідачем 24 червня 2005 року укладено кредитний договір (а.с. 9-10). За ним відповідач видав позивачці 56155 грн. побутового споживчого кредиту, а вона зобов'язалася повернути його банку до 24 червня 2025 року рівними частками згідно з виданим графіком зі сплатою 14,4% річних на залишок тіла кредиту та 0,18% комісії за обслуговування щомісячно, що у грошовому вираженні складало по 808,98 грн. щомісяця. Відповідно до умов, викладених в п.2.4 визначеного договору, позичальник має право на здійснення дострокового погашення кредиту за відсутності в нього заборгованості з процентів та комісії. Згідно з умовами, викладеними в п.2.3 договору, банк має право збільшувати розмір процентної ставки лише за умови письмового повідомлення позичальника за 20 днів до набрання чинності зміненої процентної ставки і отримання на протязі наступних 20 днів письмової згоди позичальника сплачувати збільшений розмір процентної ставки. У противному випадку, банк на свій розсуд, має право змінити умови договору і вимагати від позичальника його виконання у повному обсязі шляхом письмового повідомлення або у судовому порядку достроково розірвати кредитний договір. Відповідно до п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України №-168 від 10.05.2007 року банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом за волевиявленням лише однієї з сторін, у тому числі за зміною кредитної політики банку. За ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк зобов'язаний письмово повідомити споживача про зміну відсоткової ставки і без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції від 10 січня 2009 року банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами кредитних договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за ними. За ч.ч. 2,3 ст.1056-1 ЦК України в редакції від 10 січня 2009 року встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.642 ЦК України відповідь особи щодо пропозиції укласти договір, про її прийняття (акцепт), повинна бути повною і безумовною. Всупереч визначеним умовам кредитного договору від 24.06.2005 р., якими було встановлено погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позивачкою та письмовим повідомленням про таке прийняття пропозиції банку про зміну умов договору, та нормам чинного законодавства України відповідач двічі з 25 жовтня 2008 року і з 1 лютого 2009 року в односторонньому порядку без будь-якого повідомлення позивачки збільшив розмір процентної ставки за кредитом з 14,4% до 16,08% і з 16,08 до 27,68%, що є незаконним. З 1 лютого 2009 року банк вже не мав підвищувати процентну ставку за кредитом за набранням з 10 січня 2009 року чинності ст.1056-1 ЦК України, якою умови договору про право банку на це визнано нікчемними, тобто не існуючими взагалі, як і не мав права на таке підвищення відповідно до ч.1 ст.642 ЦК України за відсутності повної і безумовної письмової згоди позивачки на зміну умов договору Крім того, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачка ніби то повідомлялася банком належним чином про підвищення процентної ставки з 1 лютого 2009 року до 27,68% лише за наданням ним суду ксерокопій відповідного письмового повідомлення від 31.12.2008 р. та поштового реєстру від 9 січня 2009 року. Представник відповідача відмовилася надати суду за клопотанням позивачки оригінали визначених документів, пояснивши, що вони в банку відсутні і не змогла пояснити звідки взялися ксерокопії за відсутності оригіналів. Крім того, вказані документи не є достовірними, оскільки не узгоджуються один з одним. Так наказ про підвищення процентної ставки за кредитом видано відповідачем 5 січня 2009 року, що вбачається з тексту його ксерокопії, наданої суду представником банку. Натомість, ксерокопію повідомлення про визначене підвищення датовано 31 грудня 2008 року, а ксерокопію поштового реєстру - 9 січня 2009 року, і в ній зазначено про відправлення рекомендованого листа ні фізичній особі, з якою укладено кредитний договір, а підприємцю [PERSON] До того ж з ксерокопій повідомлення та поштового реєстру вбачається, що вони ніби то направлялися [PERSON] за адресою квартири [ADDRESS], у той час, як вона мешкає у квартирі [ADDRESS]. Всупереч доводам представника відповідача, суд вважає, що адреса місця знаходження позивачки була відома банку, оскільки за присутності його представника одночасно оформлялися у нотаріуса договори купівлі-продажу визначених квартир і укладався договір іпотеки, предметом якої є саме квартира [ADDRESS], що представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала. Крім того, позивачкою надано суду низку листів відповідача, які направлено за правильною адресою (а.с. 40, 42, 45). За таких обставин, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача щодо неповідомлення позивачкою банк відносно адреси її фактичного проживання за їх недостовірністю. Що стосується підвищення процентної ставки за кредитом з 25 жовтня 2008 року з 14,04% до16,08%, то відповідачем взагалі не надано суду будь-яких доказів виконання банком при тому визначених умов договору та вимог норм чинних законів щодо порядку такого підвищення, оскільки не надано ні відповідного наказу банку, ні повідомлень банком за 20 днів про це позивачку. Представник відповідача пояснила суду, що такі докази у банку відсутні за втратою архіву і не змогла пояснити причину їх знаходження у втраченому архіві у той час, як строк договору закінчується лише 24 червня 2025 року. З отриманої за клопотанням позивачки інформаційної довідки з державного реєстру іпотек 19291244 від 20.03.2004 року вбачається, що будь-які зміни до договору іпотеки після 25 жовтня 2008 року та 5 січня 2009 року щодо збільшення обсягу зобов'язань позивачки за кредитним договором банком не внесені. Таким чином, відповідачем не спростовано ствердження позивачки щодо підвищення ним процентної ставки за кредитним договором заднім числом лише в лютому 2009 року вже після набрання чинності законом, що заборонив банкам підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитними договорами. Суд також вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що обставини погодження позивачки з підвищенням і сплата нею нової процентної ставки з 25 жовтня 2008 року встановлено ніби то рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2013 року, яким задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» і звернено стягнення на предмет іпотеки. Визначене рішення апеляційного суду скасовано ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 лютого 2014 року з направленням справи на новий судовий розгляд до апеляційного суду Донецької області і до цього часу апеляційним судом не розглянуто. Судом також встановлено, що позивачкою достроково, ще станом на 31 серпня 2012 року у повному обсязі відповідно до умов кредитного договору на час його укладення сплачено відповідачу проценти з комісією та тіло кредиту відповідно 63386,37 грн. та 62028,64 грн., хоч належало до сплати 56115 грн. Визначене підтверджено як оригіналами платіжних документів (а.с. 14-39) і графіком погашення кредиту (а.с. 36-38), виданого позивачці при укладені кредитного договору, так і не заперечується представником відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала той факт, що відповідно до умов договору іпотеки свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру, що є предметом іпотеки, знаходиться у банку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON] і наявність законних підстав для його задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України за задоволенням позову підлягає стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved