Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 липня 2015 року між нею та відповідачем укладений договір купівлі-продажу капітальної будівлі(споруди) за №19, відповідно до якого співвласники майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства «Ювілейне» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] передали у власність [PERSON] будівлю їдальні по вул. Леніна,5б у с. Бричківка Полтавського району та області, а остання повністю сплатила його вартість 70\~000 грн. Проте у звязку з відсутністю у продавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно, договір неможливо посвідчити нотаріально. Просила визнати договір купівлі-продажу капітальної будівлі(споруди) за №19 від 24.07.2015 року, укладений між [PERSON] та головою ліквідаційної комісії [PERSON] дійсним та визнати за [PERSON] право власності на їдальню по вул. Леніна,5б у с. Бричківка Полтавського району та області, У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Відповідач позов визнав повністю та просив його задовольнити, підтвердивши викладені у ньому обставини. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що 24 липня 2015 року між [PERSON] та співвласниками майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства «Ювілейне» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] у простій письмовій формі укладений договір купівлі-продажу капітальної будівлі(споруди) за №19, відповідно до якого у власність покупця передана будівлю їдальні по вул. Леніна,5б у с. Бричківка Полтавського району та області, а остання повністю сплатила його вартість 70\~000 грн.(а.с.6-7, 8, 9). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання\~\~відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним лише таки договір, який сторонами було укладено. Проте спірний договір є договором купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідно до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.\~\~Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, правочин, момент укладення якого повязується з державною реєстрацією, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна, не може бути визнано дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки такий правочин є неукладеним. Така позиція повною мірою узгоджується з позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України, висловлених в листі №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про судову практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» та у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у яких зазначено, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже не створюють обовязків для сторін. Окрім того, позов є безпідставним і з огляду на те, що згідно зі ст. 317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, право укладати договір купівлі-продажу з боку продавця належить лише власнику майна. У матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували право власності відповідача на спірне майно. За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed