Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2017 року. Від цього шлюбу є малолітня дитина [PERSON], [INFO], батьком якої зареєстрований відповідач по справі. На даний час відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, не піклується про стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток доньки. Відповідач є працездатним, працює водієм у ДП «Дослідне господарство «Комсомолець» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», має задовільний стан здоров'я, ніяких інших аліментних зобов'язань не виконує, тому має можливість сплачувати аліменти. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. 19.11.2018 року позивач уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього зазначала, що в разі неявки відповідача по справі в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Щодо укладання мирової угоди між нею та відповідачем, то вона категорично заперечує проти її затвердження. крім того, відповідач нічого їй не пропонував та вона не була обговорена нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки та довідка про отримання СМС-повідомлення про виклик до суду, які містяться в матеріалах справи. До того ж, від відповідача на електронну пошту суду надійшла заява про затвердження мирової угоди та один примирник мирової угоди, що також підтверджує факт обізнаності відповідача про день слухання справи у суді. Причини неявка в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення уточненого позову з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 13 жовтня 2017 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 12.10.2017 року виконавчим комітетом Панютинської селищної ради м. Лозова Харківської області, актовий запис № 26. Від даного шлюбу в них є малолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим 29.05.2018 року виконавчим комітетом Панютинської селищної ради м. Лозова Харківської області, актовий запис № 22. З даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини. В теперішній час відповідач мешкає окремо, добровільно постійної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Позивач в заяві зазначила, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, інших доходів окрім соціальної допомоги на дитину не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку батька дитини на утримання дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України позивач має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. На підставі ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідач в свою чергу зареєстрований за адресою: [ADDRESS], працює водієм в ДПДГ «Комсомолець», його середньомісячна заробітна плата складає 6200 гривень, що підтверджується довідкою про доходи № 189 від 03.07.2018 року, аліментних зобов'язань не має. Доказів про те, що відповідач інвалід або страждає хронічними захворювання, суду не представив. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має можливість надавати утримання дитині та дружині до досягнення дитиною трирічного віку у зазначеному в позові розмірі. Заяву відповідача про затвердження мирової угоди та саму мирову угоду суд не бере до увага, оскільки вона не була предметом обговорення між сторонами, а тому у суду відсутні підстави для її врахування під час вирішення питання щодо аліментів на дитину та утримання дружини. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд встановлює розмір аліментів на утримання дитини згідно ст. 183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення нею повноліття. Також суд встановлює розмір аліментів на утримання дружини згідно ст. 80 Сімейного кодексу України у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною трирічного віку. Вказані розмірі аліментів суд вважає достатніми для задоволення розумних потреб дитини та дружини, а тому уточнені позовні вимоги задовольняє в повному обсязі. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Так, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 09 липня 2018 року, що підтверджується відміткою на 1 примірнику позову. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачем належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: approved