Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 17.02.2016 року, в якій просила суд усунути їй як власникові квартири [ADDRESS], перешкоди щодо користування власністю шляхом визнання втратившим право користування житловим приміщенням її онука - [PERSON] зі зняттям його з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення. В обгрунтування предявлених вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником вказаної квартири. Окрім неї в зазначеній квартирі значаться зареєстрованими [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] онук. При цьому, онук [PERSON] з травня 2007 року та дотепер в належному їй житлі не мешкає та ніколи не проживав, знаходиться за межами України та наміру повертатись не має, в той час як реєстрація місця проживання йому була потрібна формально для отримання паспорта. Оскільки онук в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні, через що вона несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг за нього, що ставить її в скрутне матеріальне становище, у звязку з чим вимушена звернутись до суду. До початку розгляду справи по суті в порядку ст.35 ЦПК України суд з власної ініціативи залучив до участі в справі в якості третьої особи виконавчий комітет Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради із роз'ясненням права заявити про участь у справі. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.21). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с.22-24). Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог (а.с.15,16, 18-20). Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалив постановити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВР № 087796 від 28.02.2011 року, зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 32441019 від 09.03.2011 року, номер запису 455 в книзі 50П-455, належить нерухоме майно квартира №37, що розташована за адресою: вул. Тесленка буд.16, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.4,5,7-8). Згідно довідки Криворізької ОМДІС «НОВА КОМ» №11 від 27.01.2016 року та відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, за вказаною адресою значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], [INFO], - син, [PERSON], [INFO], та з 18.01.2001 року [PERSON], [INFO], - онук (а.с.9,12). Як вказувала позивач, що в ході судового розгляду будь-якими доказами не спростовано, відповідач [PERSON] є її онуком, тобто в розумінні ст.3 СК України є членом її сімї та родичом другого ступеню споріднення. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул. Тесленка 16/37, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, дійсно зареєстрований, але не проживає з травня 2007 року та по теперішній час, його особисті речі в квартирі відсутні, комунальні платежі він не сплачує, що підтверджується актом з місця проживання від 26.01.2016 року, посвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.11). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, що створює позивачеві перешкоди в користуванні її власністю, обмежуючи її майнові права, через що вона вимушена сплачувати за відповідача комунальні послуги, у зв'язку з чим несе додаткові витрати, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог в цій частині та необхідність їх задоволення з усуненням перешкод в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №37 по вул. Тесленка буд.16, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Стосовно позовних вимог [PERSON] відносно зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні в цій частині відмовити, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Крім того, стосовно позовних вимог відносно усунення перешкод в користуванні власністю без надання відповідачеві іншого житлового приміщення, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що предявлені з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки вони вирішуються судом у випадку предявлення вимог щодо примусового виселення особи з належного власникові житла, що не є предметом спору в рамках даної справи, у звязку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: partial