Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані за [PERSON], як майно придбане подружжям у шлюбі. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] вказує, що з 21.06.2008 по 20.02.2018 вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] Під час шлюбу ними були придбані: будинок, про що свідчить договір купівлі-продажу від 22.04.2002, та земельна ділянка загальною площею 0,1320 га. Право власності на будинок зареєстровано в КП «Чугуївське МБТІ», реєстровий № 6/771, інвентаризаційна справа № 132. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за № 011068200019 з кадастровим номером земельної ділянки [NUMBER]. Все майно зареєстроване зі згоди позивача на чоловіка - [PERSON] Також, позивачка зазначила, що в 2011 році вона продала свою квартиру за адресою: [ADDRESS], за 223 179,60 грн. Частину коштів від продажу квартири позивачка віддала на придбання квартири для доньки за 90 068,91 грн. та придбання квартири своєму сину за 30 000 грн. Залишок коштів від продажу своєї квартири позивачка віддала на ремонт та будівництво спірного житлового будинку. Факт побудови господарських будівель при спірному домоволодінні підтверджується технічним паспортом від 05.06.2018. На теперішній час шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Добровільно сторони поділити спільне майно не домовилися, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права. Відповідач заперечуючи проти заявленого позову подав зустрічний позов про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, в якому вказує на ті обставини, що він перебуваючи у першому шлюбі, шляхом приватизації з першою дружиною [PERSON] придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала подружжю на підставі Свідоцтва про право власності на житло. 26.11.2009 [PERSON] разом зі [PERSON] продав вищезазначену квартиру за 279 450 грн. і від продажу кожен отримав по 139 725 грн. На ці кошти [PERSON] 22.04.2010 придбав у [PERSON] спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Тому, дане майно не може бути спільною сумісною власністю з позивачкою за первинним позовом, а є його особистою власністю, набутою за власні кошти. Також, [PERSON] в своєму зустрічному позові пояснив, що з моменту укладання шлюбу з позивачкою (відповідачкою за зустрічним позовом) вона не працювала, інших доходів не мала, а особистих грошей на придбання спірного житлового будинку у неї не було. Представник позивачки - [PERSON], надав суду пояснення, аналогічні поясненням [PERSON], позов просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] надала пояснення аналогічні тим, що викладені у зустрічному позові [PERSON], зустрічний позов просила задовольнити, у задоволенні первісного позову - відмовити. Допитана у судовому засіданні свідок, [PERSON] повідомила суду, що її будинок розташований по сусідству з будинком сторін. Свідок знаходиться на пенсії, а тому, весь час перебуває вдома. Вона бачила, що всі будівельні та ремонтні роботи у спірному будинку позивачка робила самостійно, без участі відповідача. Інколи, [PERSON] бачила, що відповідач допомагає позивачці, але це були поодинокі випадки. Зі слів свідка, ремонтні та будівельні роботи при спірному домоволодінні проводились у період з 2012 по 2014 роки. У зазначений період вона бачила як було побудовано: прибудова до будинку, тамбур, літня кухня, сарай, вбиральня, літній душ, гараж. Свідок роз'яснила, що перед тим, як позивачка та відповідач придбали спірний будинок, в ньому 10 років ніхто не мешкав, у будинку водилися дикі тварини. Також, свідку відомий той факт, що мати позивачки подарувала доньці гроші для придбання спільного будинку у 2010 році. Свідок [PERSON] пояснила суду, що мешкає навпроти позивачки та відповідача. Зі слів свідка, на момент придбання будинку у 2010 році будинок знаходився у занедбаному стані. Також, [PERSON] підтвердила той факт, що у період з 2012 по 2014 рік позивачка здійснювала ремонтні та будівельні роботи у спірному домоволодінні. У зазначений період вона не бачила, щоб відповідач здійснював ремонтні або будівельні роботи. Свідок повідомила, що відповідач регулярно кудись їздить, скоріш за все, на роботу. Також, [PERSON] повідомила суду, що декілька разів позивачка по справі говорила їй про те, що мати позивачки подарувала їй 12 тисяч доларів США, а тому, у позивачки були гроші на придбання будинку та здійснення ремонтних та будівельних робіт у спірному домоволодінні. Також, свідок зазначила, що позивачка є будівельником за професією та робила ремонтні роботи багатьом односельчанам та свідку у тому числі. Свідок, [PERSON] повідомила суд, що попередні власники спірного будинку на протязі 10 років не могли продати зазначений будинок. Також, свідку відомо, що частину грошей для придбання спірного будинку позивачці надала її мати. Гроші для будівництва позивачка отримала від продажу свого особистого майна (квартири), яке знаходилось у м .Харків. Свідок пояснила, що бачила як позивачка у період часу з 2012 по 2014 рік робила ремонтні та будівельні роботи у спірному домоволодінні. [PERSON] підтвердила, що за зазначений період позивачем було побудовано: тамбур, сарай, вбиральню, літній душ, літню кухню, прибудову до будинку, гараж. Весь двір біля будинку обкладений європлиткою, в приміщеннях будинку зроблений євроремонт. [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. Зі слів свідка, її брат розлучився з першою дружиною та у 2009 році продав квартиру, яка належала йому та колишній дружині. Від продажу квартири вони отримали 34 000 доларів США, з яких 17 000 доларів США отримав відповідач. Як повідомила свідок, одразу після продажу даної квартири, 15 000 доларів США він віддав на зберігання [PERSON] У квітні 2010 року вона повернула ці гроші відповідачу для придбання спірного будинку. Свідок підтвердила, що у спірному будинку дійсно проводились ремонті та будівельні роботи. Зі слів [PERSON], роботи проводив відповідач з позивачкою сумісно. Також, свідок зазначила, що у період шлюбу з позивачкою відповідач потрапив у автомобільну аварію, після якої вони були вимушені витрачати спільні кошти на ремонт автомобіля. Відповідач має групу інвалідності, однак продовжує працювати та отримує мінімальну заробітну плату. Суд, вислухавши сторони, допитавши заявлених сторонами свідків, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2008 по 20.02.2018 (рішення суду про розірвання шлюбу від 20.02.2018 року справа № 636/4528/17) (а.с. 102-103). Під час шлюбу сторони за договором купівлі-продажу від 22.04.2010 придбали житловий будинок [ADDRESS] Даний житловий будинок був зареєстрований в КП «Чугуївське МБТІ» на праві власності за [PERSON], реєстровий № 6/771 (а.с. 9). Крім того, 22.04.2010 на ім'я [PERSON] також було придбано земельну ділянку, про що свідчить договір купівлі-продажу (а.с. 10). Також, судом встановлено, що в період шлюбу позивачка [PERSON] в 2011 році продала квартиру за адресою: [ADDRESS], за 223 179,60 грн., яка належала їй на праві приватної власності (а.с. 67-68). Частина коштів від продажу квартири позивачки пішла на придбання квартири для доньки за 90 068,91 грн. та квартири для її сина за 30 000 грн. Після здійснення купівлі-продажу квартир у позивачки на руках залишалась сума у розмірі - 103 110 грн. До матеріалів справи були долучені технічні паспорти на спірний будинок станом на 05.06.2018 (а.с. 75-78) та на 24.03.2010 (а.с. 84-88). З даних технічних паспортів вбачається, що в період часу з 2010 по 2014 роки проводились будівельні роботи при домоволодінні та було побудовано: Тамбур - «а2», Тамбур - «а3», Альтанка - «Д», Навіс - «Е», Літня кухня - «Е1», Сарай - «Е2», Навіс - «Ж», Вбиральня - «З», Навіс - «З1», Літній душ - «З2», Вбиральня - «И», Літній душ - «И1», Гараж - «Л», Огорожа - «№1», Ворота - «№2», Хвіртка - «№3». Загалом, згідно технічного паспорту станом на 05.06.2018, побудовано 16 об'єктів. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що спірні житловий будинок та земельна ділянка, є об'єктами спільної сумісної власності позивача та відповідача. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу житловий будинок та земельна ділянка, є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved