Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком №17, розташованим по вулиці Козіна у смт. Знамянка Друга Кіровоградської області. Вимоги обґрунтувала тим, що має у власності житловий будинок, який розташований по вулиці Козіна,17 у смт. Знамянка Друга Кіровоградської області. 04 серпня 2004 року у вказаному будинку вона зареєструвала чоловіка своєї дочки [PERSON] [PERSON] Однак останній ніколи за місцем реєстрації не проживав, так як разом з дружиною фактично проживав [INFO]. 19 вересня 2014 року шлюб між ними було розірвано і з того часу відповідач прожуває у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. З 04 серпня 2014 року по теперішній час у її будинку він не зявляється і не користується ним. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок розташований по вулиці Козіна, 17 в смт. Знамянка Друга Кіровоградської області (а.с. 11). З домової книги вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] (а.с. 6-8). Про зазначене також свідчать довідка Знамянського РС УДМС Укрїни в Кіровоградській області та копія паспорта відповідача (а.с. 14,15). Згідно з рішенням Знамянського міськрайонного суду від 19 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20 грудня 2003 року розірвано (а.с. 9). З акту обстеження складеного 07 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживав, фактично за адресою: смт Знам'янка Друга, вул. Козина, 17, не мешкає з 30.07.2004 року (а.с. 12). Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачам у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~ У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачц у користуванні будинком, або що з цього питання він звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право на користування належним позивачу житловим приміщенням розташованим за адресою: вулиця Козіна,17 смт. Знамянка Друга Кіровоградської області, внаслідок його відсутності у ньому, тобто за місцем реєстрації, понад один рік. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн., сплачений при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України,\~ ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та

Outcome: approved