Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що згідно свідоцтва про право власності та витягу по державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок. Відповідно до запису в будинковій книзі та довідки КП «Коростишівська комунальна служба» від 25.11.2014р. в будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, зареєстровані: [PERSON], та - [PERSON]. Проте, з червня 2009р. [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку не проживають. Будь-які особисті речі, які належать вказаним вище особам, в будинку відсутні, комунальними послугами не користуються, відповідно послуги та податки на утримання будинку не сплачують. Всі обов'язки з належного утримання житла покладені лише на позивача. 19 грудня 2014 року був складений акт № 991 депутатом Коростишівської міської ради Коростишівського району Житомирської області Малолєпшою О.М. про те, що відповідачі не проживають в будинку, розташованого по [ADDRESS], будь-які особисті речі, що належать вказаним особам в будинку відсутні, поштову кореспонденцію не отримують та спільного господарства з позивачем не ведуть. Відповідачі зареєстровані у належному позивачу житловому будинку за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживають, чим створюють [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити з викладених в ньому підстав. В судовому засіданні відповідачі позов не визнали, суду пояснили, що [PERSON] з 2011 року проживає за іншою адресою, оскільки її мати потребувала стороннього догляду. Після її смерті залишилася проживати в будинку по [ADDRESS] з дозволу власника будинку. [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. В свою чергу, [PERSON] не проживав у [ADDRESS], оскільки протягом 2012 року працював в м. Краснодар Російської Федерації. Після повернення в Україну став проживати разом зі своєю дружиною в житловому будинку по [ADDRESS] Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідачів, дослідивши надані докази на умовах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Згідно довідки від 25.11.2014 про склад сім'ї, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Із акту депутата № 991 від 19 грудня 2014 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в зазначеному позивачем будинку не проживають. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідачі вибули з будинку [ADDRESS] на інше постійне місце проживання, де мешкають до цього часу, добровільно не змінили реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, то право позивача щодо вимоги захисту порушеного права є законним, у зв'язку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved