Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона вона є квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою окрім неї зареєстровані: її син [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , його донька [PERSON] , [INFO] . Однак, починаючи з 30.08.2002 року відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають, особистих речей та майна, яке їм належить в квартирі не мають, комунальні послуги не сплачують, не несуть будь-яких інших витрат по утриманню житла та е приймають участі у спільному побуті. Перешкод у користуванні квартирою відповідачам ніхто не чинив та не чинить. За захистом свого порушеного права на проживання відповідачі ні до суду, ні до інших державних органів не зверталися. Як зазначив позивач у позові, у зв`язку з реєстрацією відповідачів вона не може вирішити питання стосовно оформлення субсидії, їй приходиться безпідставно сплачувати на протязі тривалого часу поточні комунальні послуги, які нараховуються також на відповідачів. В зв`язку з цим позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені при зверненні до суду з позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Також просила в разі неявки відповідачів по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному сайті Судової влади про виклик до суду, причину неявки до суду не повідомили. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Курасова О.К. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника та просила вирішити справу на власний розсуд. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської Ради народних депутатів Харківської області № 235 від 12 липня 1988 року, є головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . На даний час квартира має статус комунальної. За даною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] , її син [PERSON] та відповідачі по справі - чоловік [PERSON] та донька чоловіка від іншого шлюбу [PERSON] . З 30 серпня 2002 року відповідачі в спірній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться та фактично мешкають за іншою адресою. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Відповідачі в квартирі не з`являються. Всі обов`язки, пов`язані з договором найму житлового майна, виконує позивач по справі. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися, особистих речей, майна, яке належить відповідачам в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім`ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Факт не проживання відповідачів по справі в квартирі [ADDRESS] тривалий час вбачається з актів, складених сусідами від 02.01.2018 року, 20.12.2018 року, 05.02.2019 року, 04.11.2019 року та 01.01.2020 року, в яких зазначено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше ніж 08 років, а саме з 30.08.2002 року, за вищевказаною адресою не проживають. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі по справі звільнили житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажають, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не мають, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідачі вибули на інше місце проживання, не проживають в квартирі більш ніж вісім років, отже з цього моменту вони втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved