Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач та треті особи по справі є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] з 26 грудня 2002 року. Проте відповідач [PERSON] з травня 2014 року не проживає у вищевказаній квартирі, його місце проживання позивачу не відоме. Позивач не бажає сплачувати за комунальні послуги замість особи, яка зареєстрована, але фактично не проживає в її квартирі, тому і звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Також повідомила суду, що спірну квартиру було придбано під час шлюбу з відповідачем, однак частка квартири, яка оформлена на позивача, не є спільною сумісною власністю з відповідачем, оскільки була придбана на кошти батьків позивача за рахунок продажу квартири [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали заяви, у яких просили розглядати справу без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.10.2002 позивач [PERSON], третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON], який діяв в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] (третя особа) придбали квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Згідно зазначеного договору власниками квартири є позивач та треті особи в рівних частках. Згідно довідки форми № 3 від 17 серпня 2016 року у вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] з 26 грудня 2002 року (а.с.8). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що відповідач вже декілька років не проживає у спірній квартирі. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що позивач та треті особи є власниками квартири у рівних частках, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач більше 2 років не мешкає, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], [PERSON]. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України;

Outcome: approved