Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 02 березня 2017 року між нею та відповідачем гр. [PERSON] укладено договір міни земельних ділянок. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. та 1.3. Договору міни між ними були обміняні наступні земельні ділянки: відповідачем-земельна ділянка, розташована на території Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6525483100:05:003:0019, площа земельної ділянки 6,1000 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХС №055002, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 16 квітня 2003 року за №545, позивачем - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6525483100:02:001:0212, площею 0,1679 га. Відповідно до умов Договору міни сторони досягли згоди щодо ціни товару, що обмінюється та його передачі один одному. Так, пунктом 1.7. договору визначено, що враховуючи різницю у вартості майна, що є предметом обміну за цим договором, за погодженням сторін позивач сплатив відповідачу грошову компенсацію в розмірі 183205,48 (сто вісімдесят три тисячі двісті пять) гривень 48 копійок, яку останній отримав до підписання договору. Договір підписано обома сторонами, що свідчить про досягнення згоди та виконання пунктів цього договору. Всі земельні ділянки, які були обміняні за договором міни відносяться до земель сільськогосподарського призначення. 02 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було підписано акт про прийом та передачу обмінюваних земельних ділянок, згідно договору міни від 02 березня 2017 року б/н. Відповідно до якого позивач та відповідач обмінялися земельними ділянками та передали один одному документи, які посвідчують право власності на ці земельні ділянки. Враховуючи певні особливості земельних ділянок, позивача та відповідача, а саме: віддаленість від населеного пункту, різну площу, різну вартість земельних ділянок, однакове цільове призначення в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, тому сторони погодились, що вчинюваний обмін земельних ділянок є рівним, для чого позивачем здійснено відповідачу грошову компенсацію в розмірі 183205,48 (сто вісімдесят три тисячі двісті пять) гривень 48 копійок .Таким чином, з моменту підписання акту приймання передачі обмінюваних земельних ділянок від 02 березня 2017 року до позивача перейшло право власності на земельну ділянку площею 6,1000 га. Між позивачем та відповідачем по Договору міни досягнуто усіх істотних умов відповідно до вимог чинного законодавства України. Як вже зазначалося вище, Позивач, на виконання умов договору, передав Відповідачу земельну ділянку площею 0,1679 га. та отримав від нього земельну ділянку площею 6,1000 га. Відповідно до пункту 4.2. Договору, позивач та відповідач зобовязались 03 березня 2017 року на 13-00 годин зявитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення цього Договору. Нотаріального посвідчення Договору міни з боку відповідача до теперішнього часу проведено не було. Отже, відповідач своїми діями (бездіяльністю) ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України. Тобто у даному випадку, відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України є всі правові підстави для визнання договору дійсним. Просить суд визнати дійсним письмовий договір міни земельних ділянок, укладений 02 березня 2017 року між нею [PERSON] і [PERSON]. \~Визнати за [PERSON] право власності на придбану за договором міни земельну ділянку площею 6,1000 гектарів, кадастровий номер 6525483100:05:003:0019, яка розташована на території Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON], позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі за підставами викладеними у заяві, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву згідно якої просить суд справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд установив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 березня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір міни земельних ділянок. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. та 1.3. Договору міни між ними були обміняні наступні земельні ділянки: відповідачем - земельна ділянка, розташована на території Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6525483100:05:003:0019, площа земельної ділянки 6,1000 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХС №055002, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 16 квітня 2003 року за №545, позивачем- земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Першокостянтинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6525483100:02:001:0212, площею 0,1679 га. Відповідно до умов Договору міни сторони досягли згоди щодо ціни товару, що обмінюється та його передачі один одному. Так, пунктом 1.7. договору визначено, що враховуючи різницю у вартості майна, що є предметом обміну за цим договором, за погодженням сторін позивач сплатив відповідачу грошову компенсацію в розмірі 183205,48 (сто вісімдесят три тисячі двісті пять) гривень 48 копійок, яку останній отримав до підписання договору. Договір підписано обома сторонами, що свідчить про досягнення згоди та виконання пунктів цього договору. Всі земельні ділянки, які були обміняні за договором міни відносяться до земель сільськогосподарського призначення. 02 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було підписано акт про прийом та передачу обмінюваних земельних ділянок, згідно договору міни від 02 березня 2017 року б/н. Відповідно до якого позивач та відповідач обмінялися земельними ділянками та передали один одному документи, які посвідчують право власності на ці земельні ділянки. Враховуючи певні особливості земельних ділянок, позивача та відповідача, а саме: віддаленість від населеного пункту, різну площу, різну вартість земельних ділянок, однакове цільове призначення в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, тому сторони погодились, що вчинюваний обмін земельних ділянок є рівним, для чого позивачем здійснено відповідачу грошову компенсацію в розмірі 183205,48 (сто вісімдесят три тисячі двісті пять) гривень 48 копійок .Таким чином, з моменту підписання акту приймання передачі обмінюваних земельних ділянок від 02 березня 2017 року до позивача перейшло право власності на земельну ділянку площею 6,1000 га. Між позивачем та відповідачем по Договору міни досягнуто усіх істотних умов відповідно до вимог чинного законодавства України. Як вже зазначалося вище, позивач, на виконання умов договору, передав Відповідачу земельну ділянку площею 0,1679 га. та отримав від нього земельну ділянку площею 6,1000 га. Відповідно до пункту 4.2. Договору, позивач та відповідач зобовязались 03 березня 2017 року на 13-00 годин зявитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення цього Договору. Нотаріального посвідчення Договору міни з боку відповідача до теперішнього часу проведено не було. Отже, відповідач своїми діями (бездіяльністю) ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України. Тобто у даному випадку, відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України є всі правові підстави для визнання договору дійсним. Згідно пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами а та б цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, зважаючи на зміст пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України дозволено обмін земельної ділянки на іншу земельну ділянку. Відповідно до статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього кодексу. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Згідно вимог статей 203, 205, 207, 208, 628, 638, 639 Цивільного кодексу України, статей 131, 132 Земельного кодексу України позивач та відповідач досягли та зазначили усі істотні умови у договорі міни У статті 209 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до частини третьої статті 132 Земельного кодексу України угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Порядок нотаріального посвідчення договорів міни визначається у Законі України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Згідно з частиною першою статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недодержання нотаріальної форми договору тягне його нікчемність, він не породжує тих прав та обовязків, які бажали сторони. Відповідно до частини другої статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання умов договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до пункту 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктами 3, 4 статті 334 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Так як відповідач, як вже було вище зазначено, ухиляється від нотаріального посвідчення договору міни земельної ділянки, позивач позбавлений права відповідно до вимог чинного законодавства зареєструвати право власності на обєкт Договору, чим значною мірою порушуються його майнові права та охоронювані законом інтереси. У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та

Outcome: approved