Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на користь дитини [PERSON], який продовжує навчання у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» в розмірі ? частки усіх видів заробітку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятирічного віку, у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Також просила стягнути з [PERSON] на користь дитини [PERSON] додаткові витрати на оплату навчання, який продовжує навчання у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» в розмірі ? витрат на навчання, згідно договору про навчання № 47336 від 25 липня 2016 року до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятирічного віку, у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 19 липня 1997 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 15 жовтня 2002 року було розірвано. Від шлюбу вони з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2003 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач вказує, що на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва, виконавчого листа № 2-1806 від 12.06.2002 року, відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.06.2002 року і до його повноліття. Проте, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 36 946,27 грн. Як зазначає позивач, на даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, за весь період навчання треба внести оплату у розмірі 22 500,00 грн., згідно договору про навчання № 47336 від 25 липня 2016 року. Позивач вказує, що в 2016 році на навчання дитини нею було витрачено 7 125,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 16078 від 25 липня 2016 року, у 2017 році було витрачено 7 125,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12469 від 21 липня 2017 року. При цьому, вона має інвалідність та знаходиться на пенсії, інших видів доходів немає. Відповідач в добровільному порядку допомогу не надає, яка необхідна у зв'язку з продовженням дитиною навчання, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11 грудня 2017 року, у якості третьої особи у справі залучений [PERSON] (а.с. 38). Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Будь-яких заяв, клопотань від позивача до суду не надійшло. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомвся належним чином, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду не надійшло. Разом з тим, через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідач позов визнає частково в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання. В своїх запереченнях відповідач вказує, що він не ухилявся від сплати аліментів, є інвалідом війни 2-ї групи, отримує пенсію і аліменти утримувались з його пенсії у розмірі ? її частини, про що добре відомо позивачу. Що стосується додаткових витрат на навчання, то відповідач повністю заперечує, оскільки при виборі навчального закладу, позивач не зверталася до відповідача за порадою та допомогою, не з'ясувала його думку з цього питання (а.с.а.с. 31-33). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи те, що нез'явлення позивача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1997 року, який було розірвано 15 жовтня 2002 року, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). Відповідно до довідки № 9773 від 21.07.2017 року Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», [PERSON], 1999 року народження, навчається у Коледжі «Освіта» Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» IV рівня акредитації на 1-му курсі денної форми, ступеня навчання/освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», за спеціальністю «Журналістика», відповідно до наказу «Про зарахування» від 12.08.2016 року №1788-с. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2019 року. Навчається за контрактом. Стипендію не отримує (а.с. 15). Контрактна основа навчання підтверджується договором про навчання № 47336 від 25 липня 2016 року та додатковою угодою до договору про навчання №47336 від 25 липня 2016 року. Вартість навчання за договором складає 22 500 гривень (а.с.а.с. 12-13, 14). За змістом ст. 199 СК України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи також встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2003 року, позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 21-22). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 36 946,27 грн., в підтвердження чого надала розрахунок державного виконавця по аліментам від 18 листопада 2016 року (а.с. 20). Разом з тим, встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1806, виданого 27.09.2010 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини і до повноліття, починаючи з 05.06.2002 року, закінчено згідно повідомлення Управління з координації та контролю за виплатою пенсії відрахування припинені у зв'язку з досягненням дитини повноліття. Заборгованість по аліментам відсутня, що підтверджується даними постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 21815928 від 24.07.2017 року (а.с. 37). За вимогами ст. 182 ч. 1 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову про стягнення аліментів. Суд враховує положення ст.ст. 199, 200, 182 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. При цьому враховується, що позивач [PERSON] має інвалідність, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії № КБ-1 № 012814 від 05 квітня 2007 року та знаходиться на пенсії (а.с. 8). При цьому, відповідач є інвалідом війни 2-ї групи, що підтверджується даними посвідчення [NUMBER] та знаходиться на пенсії (а.с.а.с. 34, 35). Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, часткове визнання позову відповідачем, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дитину, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 05.09.2017 року і до закінчення сином навчання 30 червня 2019 року, але в термін не більший, як до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Що стосується вимог про стягнення 1/2 частини витрат на навчання (додаткових витрат), суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання передбачений статтею 199 СК України передбачений. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Наявність додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), позивачем під час судового розгляду справи не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про стягнення 1/2 частини витрат на навчання дитини (додаткових витрат), у зв'язку з їх необгрутованістю. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір , в дохід держави в розмірі 640 грн. 00 коп., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: partial