Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з даним\~позовом,\~мотивуючи тим,\~що06 червня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно якого, вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 10\~000 (десять тисяч) євро та 100\~000 (сто тисяч) гривень. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою відповідача від 06 червня 2015 року. Так, згідно зазначеного договору відповідач зобовязався починаючи з 01 липня 2015 року та протягом двох років виплатити їй рівними частинами вищевказані суми позики з щомісячною сплатою в кінці поточного місяця відповідно 416 євро та 4\~200 грн. Свої зобовязання в частині повернення частин позики відповідач не виконав та допустив прострочення повернення частини позики, наданої в гривні, сплативши лише у липні 2015 року 4\~200 грн., тому станом на 21 квітня 2016 року сума заборгованості [PERSON] по договору позики наданої в гривні становить 95\~800 грн. Крім того відповідач також допустив прострочення повернення частини позики наданої в іноземній валюті, сплативши лише 416 євро, тому станом на 28 жовтня 2016 року сума заборгованості по договору позики, наданої в іноземній валюті становить 9\~584 євро. Таким чином, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 9\~584 євро, що становить в переводі по курсу євро до гривні - 267\~297,76 грн. та 95\~800 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлялась про час і місце судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог повністю заперечили та пояснили, що позивач жодних грошових коштів [PERSON] не передавала, а насправді між сторонами була домовленість щодо постачання позивачем відповідачу матеріалів для виготовлення меблів за низькою ціною, а саме - плит ДСП в кількості 875 шт. товщиною 16 та 18 мм., а розписка була видана відповідачем як гарантія співпраці у сфері виготовлення та прродажу корпусних меблів на вигідних для обох сторін умовах. У поданому відзиві на позов відповідач вказує, що звернувшись до суду з даним позовом [PERSON] не довела факт укладення між ними договору позики, тобто досягнення згоди щодо передання коштів позикодавцем та їх повернення позичальником, оформленні у письмовій формі. Договір позики між ними не укладався, що й виключає можливість порушення [PERSON] його умов. Посилання позивача на розписку від 06.06.2015 року, жодним чином не підтверджує факт передання [PERSON] грошових коштів [PERSON] у розмірах нею зазначених, та не має природи позикових відносин. Згідно домовленості між сторонами про поставлення [PERSON], [PERSON] матеріалів для виготовлення меблів по вигідній значно нижчій ціні, готові меблі [PERSON] повинен був продати [PERSON], які вона мала намір реалізовувати у своєму магазині. Як гарантію співпраці між ними відповідач надав вказану розписку і у липні 2015 року передав позивачу кошти за поставку першої партії матеріалів, яку вона так і не здійснила та не повернула сплачені кошти. Просять в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, приходить до висновку, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення з таких мотивів. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст. 207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, єдиним доказом, що підтверджує посилання позивачки на укладення між нею та відповідачем договору позики є розписка відповідача (т.2 , а.с. 61). Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Фак одержання позичальником позики безпосередньо повязаний з виникненням позикового зобовязання. За змістом наведеної норми, як доказ укладення договору позики може бути представлена не лише письмова розписка, але й інші документи, які б підтверджували передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й має посвідчувати факт одержання ним грошової суми. \~\~Однак, розпискою від 06 червня 2015 року не підтверджено факту передачі грошей, оскільки ні дати отримання грошей [PERSON], ні суми отриманих коштів в розписці не зазначено. Також, не зазначено, що зобов'язання сплачувати кошти носить характер позики. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України в постановах від 11.11.2015р. (справа № 6-1967цс15), 18.10.2017р. (справа № 6-1662цс17) вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документу, і в залежності від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Інших належних та допустимих доказів щодо укладення саме договору позики між [PERSON] та [PERSON] сторона позивача не навела і суд таких не встановив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила пояснення відповідача щодо характеру правовідносин між сторонами і пояснила, що неодноразово бачила позивача в цеху відповідача по виготовленню меблів, який знаходитьс в м. Івано-Франківську по Дудаєва, зокрема в 2104р.- 2015рр. Позивач є співвласником магазину по продажу меблів, якимй знаходиться по вул. Бельведерській в м. Коломиї. Сторони співпрацювали щодо виготовлення і продажу меблів. Позивач замовляла у відповідача виготовлення меблів для продажу. Відповідач розповідав їй про те, що написав розписку, як гарантію співпраці з позивачем , яка повинна була постачати йому плиту для виготовлення меблів. Перебувала в цеху, так як в ньому знаходилось її обладнання. Згідно інформації з державного реєстру позивач з 2010р. зареєстрована як підприємець, видом її діяльності є посередництво, зокрема у торгівлі деревиною, меблями, а відповідач зареєстрований з 2004р. підприємцем по виробництву меблів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed