Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] та [PERSON]. Позов обґрунтований такими обставинами. 20.11.2004 року помер батько позивача [PERSON], а 15.06.2015 року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті батьків позивача відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] окрім позивача немає. 17.12.2015 року [PERSON] звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спірна квартира не була належним чином зареєстрована у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала заяву про підтримання позову з проханням розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира № 120 за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 50, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №3-2187 від 29.11.1993 року та розпорядженням органу приватизації №29660 від 29.11.1993 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯР №854529, виданим 14.01.1948 року Міським бюро ЗАГС м. Луцьк, актовий запис про народження № 34. 20 листопада 2004року помер [PERSON], про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зроблено запис за №10332 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 404740. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 415801 15.06.2015 року померла [PERSON] про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №6458. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі й у вигляді квартири [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру не було зареєстровано, що підтверджується довідкою, виданою 27.09.2015 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за вих. №461494.67.15. Єдиним спадкоємцем першої черги [PERSON] та [PERSON] є їх дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після звернення [PERSON] до Сьомої одеської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини від 17.12.2015 року, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із змісту ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки спадкодавці за життя реалізували своє право на приватизацію житла, проте не встигли оформити право власності належним чином шляхом його реєстрації, суд вважає, що відповідне субєктивне цивільне право перейшло до їх спадкоємців. Що стосується відсутності факту реєстрації права власності на зазначене домоволодіння в органах технічної інвентаризації, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру (1993 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках. Отже, право власності у спадкодавців виникло згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає належним способом захисту права [PERSON] шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved