Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила заявою від 16 листопада 2016 року в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.03.2023 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2009 року між нею та відповідачем - [PERSON] розірвано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний актовий запис за № 254 від 24.09.2009 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Від часу розірвання шлюбу і до сьогоднішнього дня дитина проживає з позивачем. На жаль, позивач змушена займатися вихованням дитини та її розвитком самостійно, без участі у цьому її батька, який взагалі не бачиться з сином та не спілкується з ним. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області у цивільній справі № 2-1784/09 від 22.09.2009 р., стягнуто на користь позивача з відповідача [PERSON] аліменти на утримання нашого сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Індексація цієї суми аліментів не проводилася жодного разу з моменту призначення. Аліменти у розмірі, у якому вони стягуються на сьогоднішній день, не забезпечують належного утримання та виховання дитини, її належного фізичного та духовного розвитку, розвитку творчих та пізнавальних здібностей, розвитку обдарувань. Оскільки Данііл має вже 11 років, він є учнем 6-го класу [PERSON] НВК «Школа-гімназія», його потреби та грошові витрати позивача на них значно зросли у порівнянні із його 4-ри річним віком, коли вперше встановлювався розмір аліментів на його утримання у 500 грн. Крім того, темп росту інфляції у останні шість років майже зовсім знецінив ці кошти. Наразі цей розмір аліментів не дозволяє забезпечити навіть життєво необхідних потреб дитини, таких як: їжа, одяг, взуття, гігієнічні засоби, ліки та медичне обслуговування, канцелярські та інші приладдя для навчання у школі. А отже, батько дитини зобовязаний розділити з позивачем порівну витрати на її утримання. На багаторазові прохання позивача приймати участь у житті дитини, а також у витратах на її утримання, [PERSON]А, реагує нервово, чим ображає та принижує її. Така поведінка відповідача є незрозумілою для неї, оскільки він має матеріальну можливість та добрий стан здоровя, щоб нести належним чином свої обовязки щодо дитини, у тому числі ті, які повязані з матеріальними витратами. Відповідач з 16.08.2008 року по теперішній час працює охоронником ТОВ «Промтоварний ринок» та має стабільний регулярний дохід. Проживає він у будинку зі своїми батьками, забезпечений усім необхідним. Щодня користується власним автомобілем, який технічно обслуговує та заправляє. Сплачуючи своєму сину 500 грн. на життя, собі при цьому ні в чому не відмовляє, оскільки має дві роботи, і - відповідно - гарний заробіток. Окрім роботи, на якій він оформлений офіційно, він також надає послуги з установки дверей (міжкімнатних та інших) і необхідні дитині кошти може забезпечити за 1-2 дні роботи. Окрім цього, вдома відповідач має пасіку, продає разом із батьками мед, а також сам виготовляє вулики на продаж, оскільки - столяр за освітою і це вміє. Оскільки зараз позивач змушена майже самостійно забезпечувати дитину усім необхідним, на це витрачається фактично увесь її заробіток, і його не вистачає. Тому їй допомагає її мати - бабуся Данііла. Перебуваючи на пенсії, вона досі змушена працювати, щоб мати можливість допомагати в утриманні дитини. Так не може тривати далі, у дитини є батько, який має виконувати свої обовязки належним чином. Тому просить суд, врахувати стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, а також ту обставину, що відповідач має постійну роботу та стабільний дохід. Збільшити розмір аліментів, які утримуються, на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2009 року у цивільній справі № 2-1784/09, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з 500 гривень до 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на її думку, відповідатиме положенням ст. 141 СК України та сприятиме більш менш справедливому розподілу витрат на утримання нашої спільної дитини (порівну між батьками дитини). Аліменти просить стягувати щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.03.2023 року. Позивач у судовому засідання позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в частині стягнення аліментів 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд встановив, що 24 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем - [PERSON] розірвано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний актовий запис за № 254 від 24 вересня 2009 р. (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 010572, актовий запис № 21. (а.с. 5). Від часу розірвання шлюбу і до сьогоднішнього дня дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 915 від 11 березня 2016 року. (а.с. 6). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області у цивільній справі № 2-1784/09 від 22.09.2009 р., стягнуто на користь позивача з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, що було визнано відповідачем, тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК доказуванню не підлягає. [PERSON] є учнем 6-го класу [PERSON] НВК «Школа-гімназія», що підтверджується довідкою відповідного закладу № 347/05-02 від 03 жовтня 2016 року та характеристикою від 03 жовтня 2016 року. (а.с. 30-31). Позивач посилається на темп росту інфляції які зовсім знецінив кошти, які вона отримує від відповідача та підтверджує це витягом з фінансового порталу «Мінфін» щодо індексу інфляції на 2000-2016 роки. (а.с. 9-10). Відповідач з 16 серпня 2008 року по теперішній час працює охоронником ТОВ «Промтоварний ринок», що підтверджується довідками відповідного підприємства про зарплату відповідача за 2013, 2014, 2015, січень-червень 2016 роки. (а.с. 34-38). На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~\~\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи викладене та те, що відповідач у судовому засіданні визнав, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також беручи до уваги обовязковість відповідності рішення суду закону, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial