Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує, зокрема, тим, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2005 року, що відповідачі були зареєстровані за вказаною адресою за згодою власника, не є власниками будинку та членами сім'ї позивача. Відповідачі в будинку ніколи не проживали, відсутні їх речі, не несуть витрат на утримання будинку. Відповідачі виїхали з м. Ужгород. Наявність реєстрації відповідачів за даною адресою є перешкодою для неї як власника. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, однак, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідачі до суду повторно не з'явилися, були повідомлені завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не представили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. З договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2005 року випливає, що позивач купила будинковолодіння з надвірними будованими, спорудами та земельну ділянку, площею 620 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], договір посвідчено державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-1018. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно випливає, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] З довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. З акту про відсутність (не проживання) особи (осіб) за місцем реєстрації від 04.10.2017 ПП «Ужгородський будинковий сервіс» вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають. Акт складено та підписано [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS], [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS], [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS]. З копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Мойсюк-Торохтінової І.І., вбачається, що [PERSON], що зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS], стверджує, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS], за зазначеною адресою ніколи не проживали і не проживають та по сьогоднішній день за цією адресою ніколи не з'являлися. Доказів на спростування даних фактів відповідачі не представили, так само не представили доказів на підтвердження того факту, що залишили квартиру і тривалий час відсутні в ній з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. Згідно зі ст. 71 ЖК України, за наймачем чи членом його сім'ї протягом шести місяців відсутності зберігається право користування жилим приміщенням; член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у разі його відсутності понад 6 місяців без поважної причини, згідно ст. 72 ЖК України. Такі ж правила встановлені і стосовно осіб, що проживали в жилому приміщенні, належному особі на праві приватної власності (ст. 167 ЖК України). Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідачі не проживали в будинку з моменту реєстрації, значно більше шести місяців, втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідачі не є власниками будинку, тому їх права не є похідними від права власності. Крім того, згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Власник у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки, наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди і у такий спосіб, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved