Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 22.11.2005 вона зареєстрована та постійно проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.11.2005 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Озерним М.Г. за р.№194 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за №954082. Вказана квартира була і є її єдиним житлом. Оскільки у 2011 році у неї погіршився стан здоров`я внаслідок хронічної гіпертонічної хвороби, тому вона мала потребу у сторонньому догляді та піклуванні. Звернувшись до відповідача, яка є її донькою, остання пообіцяла надати такий догляд. Взамін на отримання такої допомоги, для забезпечення собі догляду з боку доньки, позивач вирішила подарувати відповідачу належну їй вказану вище квартиру, тому у грудні 2011 року вони звернулися до приватного нотаріуса Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Цибульської Л.М. для укладання та посвідчення договору дарування квартири, яким 21.12.2011 позивач подарувала зазначену квартиру відповідачу. Таким даруванням квартири вона вважала, що отримала можливість користуватися допомогою доньки у зв`язку зі своєю хворобою та подальшим доглядом від неї. Після укладення договору дарування квартири вона продовжує хворіти, лікується власним коштом, при цьому жодної допомоги від відповідача не отримує. У зазначеній вище квартирі вона продовжує проживати, самостійно здійснює оплату житлово-комунальних послуг, за необхідності робить поточний ремонт, хоча згідно з Єдиним державним реєстром речових прав на нерухоме майно відповідач є власником згаданої квартири. З часу отримання у власність квартири відповідач у ній не проживала, спроб вселитися не вчиняла, тобто фактичне передання квартири відповідачу не відбулося, зв`язок з донькою давно втрачений. Крім того позивач зазначає про свої хвилювання щодо того, що залишившись без допомоги, вона також залишилася і без єдиного житла. Оскільки будь-яка допомога з боку відповідача не надавалася, вищевказана квартира є єдиним житлом позивача, вона вважає, що вказаний договір дарування був вчинений під впливом помилки з її боку, тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що квартира [ADDRESS] , належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Озерним М.Г. 10.11.2005 за р.№194, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №954082 згідно з витягом про реєстрацію за №1716532, виданого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Озерним М.Г. 10.11.2005, та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №12491009 згідно з витягом про реєстрацію за №8922296, виданого Знам`янським міжміським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 11.11.2005, про що зроблено запис в Реєстровій книзі 28 номер запису 640 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.11.2005. Відповідно до договору дарування квартири від 21.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Цибульською Л.М. 21.12.2011 та зареєстрованого в реєстрі за №1036, позивач подарувала відповідачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав Знам`янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №32649506 від 23.12.2011, власником квартири [ADDRESS] , являється відповідач на підставі вказаного вище договору дарування від 21.12.2011. Відповідно до довідки, виданої Знам`янською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини КНП «Знам`янський РЦПМСД» від 07.02.2019, позивач у грудні 2011 року зверталася за медичною допомогою до зазначеного лікувального закладу, за наслідками звернення якого позивачу встановлено діагноз: гіпертонична хвороба, хронічний холіцеститно-панкреотит в стадії загострення. Окрім того, на даний час позивач перебуває на «Д» обліку у лікаря-терапевта Знам`янської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини КНП «Знам`янський РЦПМСД» з діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонична хвороба 2 ст., солева артропатія, що підтверджується довідкою данного лікувального закладу від 21.06.2019. Як вбачається з довідки, виданої 11.06.2019 головою правління ОСББ «Чорнобривці», позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Одинока, тривало тяжко хворіє, потребує догляду і допомоги. Донька [PERSON] позивача не доглядає, протягом останніх 2 років у неї не з`являється. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд вважає встановленим факт відсутності волевиявлення позивача під час укладення нею договору дарування квартири, яка є її єдиним житлом. Позивач, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання й укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем. Наявність помилки щодо правової природи правочину - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України. З огляду на те, що позивач укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання, волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі, мала місце помилка щодо правової природи правочину, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved