Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини, а також стягнення аліментів. Посилається на те, що відповідач не займається вихованням та матеріальним забезпеченням своєї неповнолітньої дитини, не виконує батьківських обов'язків в повній мірі. Оскільки в 1998 році, незадовго до народження дитини, вона виїхала до місця проживання своєї матері в Україну, де і проживає з дитиною. Їх син народився на Україні і відповідач ніколи його не бачив. За ці роки він жодного разу не виявив бажання зустрітися з дитиною, хоча про народження сина вона його сповістила відразу ж. Всі ці роки вона особисто і самостійно виховує їх сина та забезпечує йому належне утримання. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини вона від відповідача не отримувала. Він зовсім не цікавиться долею сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток і взагалі не спілкується з ним. За шістнадцять років син жодного разу не отримав від батька хоча б якогось подарунка на день народження, а чи хоча б привітання. Не спілкувався він з ним і в телефонному режимі. Тобто відповідач весь цей час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню їх спільної дитини. Він жодного разу не цікавився життям та проблемами сина, ніколи не відвідував і не відвідує його вдома, в школі чи у ліцеї, де син на даний час навчається. Ніколи не виявляв відповідач і бажання приїхати до дитини на Україну, або щоб син приїхав до нього. Тому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх сина, а також стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісяця. В судовому засіданні позивач і її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, дали покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач про час і місце розгляду справи за правилами ч.9 ст. 74 ЦПК України повідомлений через оголошення у пресі. Представник третьої особи Органу Опіки та Піклування виконкому Славутицької міської Ради Київської області, позовні вимоги підтримала, вважає, що в інтересах неповнолітнього хлопця, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, з 08 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 15 серпня 1997 року міським відділом РАГСу м. Сєвероуральська Свердловської області Російської Федерації. Відповідно до рішення суду м. Сєвероуральськ Свердловської області Російської Федерації від 15 березня 1999 року про визнання [PERSON] (позивач по справі), особою безвісно відсутньою, шлюб між ними був припинений. Рішенням Сєвероуральського міського суду Свердловської області від 28 липня 2005 року вищевказане рішення суду в частині визнання її особою безвісно відсутньою було скасовано, актовий запис про розірвання шлюбу був доповнений і 03 жовтня 2005 року позивачу було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу з відповідачем у позивача народився син - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Відповідно до вимог ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 5 ст. 150 СК України передбачено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Допитані у суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітній [PERSON], суду повідомили, що відповідача ніколи не бачили, він переймається проблемами своєї дитини. Батько жодного разу не відвідав дитину за місцем проживання, у школі. Відповідач не надає матеріальної допомоги, не приймає ніякої участі у його вихованні, тобто ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, не переймається проблемами неповнолітнього сина, не проявляє уваги до його здоров'я, фізичного духовного та морального розвитку. Проаналізувавши покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує своїх обов'язків, покладених на нього ст.150 Сімейного Кодексу України. У відповідності до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З наданих документів вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, жодного разу не цікавився життям та проблемами сина, ніколи не відвідував і не відвідує його вдома, в школі чи у ліцеї, де хлопець на даний час навчається, на підтвердження даних обставин до матеріалів справи долучені характеристики на [PERSON] з Славутицької загальноосвітньої школи № 1, де він навчався з 1-го по 7-й клас та зі Славутицького ліцею, де [PERSON] зараз навчається. Відповідно акту обстеження умов проживання від 27.02.2014 року №01-19/24, відповідач за місцем проживання неповнолітнього хлопця ІЛЛІ не проживає, з сином не спілкується, участі у його вихованні та утриманні не бере. Відповідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради від 26.03.2014 року № 12-05/17, [PERSON] участі у вихованні, утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] не бере. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів прокурор висловив думку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON], батьківських прав щодо його сина [PERSON]. В судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач в добровільному порядку ніякої матеріально допомоги дитині не надає, це підтвердили допитані у суді свідки, а також надані до суду письмові докази. Дані обставини вказують на те, що відповідач зовсім не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». На підставі наведеного судом зроблено висновок, що відповідач не виконував і не виконує по цей час в повному обсязі своїх батьківських обов'язків. На даний час у суді відсутні відомості про те, що відповідач піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і що йому чинять перепони в цьому. На підставі наведеного судом зроблено висновок, що в даному випадку є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] і це позбавлення буде відповідати інтересам дитини. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та надавши їм правову оцінку суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно не дбає про свою дитину, її фізичний, психічний, духовний та моральний розвиток і позбавлення його батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 180 Сімейного Кодексу України, передбачено, що батьки зобов,язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення повноліття. При цьому при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, суд повинен враховувати обставини передбачені ст. ст.182, 200 Сімейного Кодексу України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку необхідно призначити стягнення аліментів з відповідача. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження того, що батько неповнолітнього хлопця [PERSON] зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання. Стаття 182 СК України містить перелік обставин, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. До них зокрема, відносяться стан здоров,я та матеріальний стан дитини, стан здоров,я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатний чоловік, дружина, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а стаття 183 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів у частці від доходу батька, матері. Відповідач має працездатний вік, проте у суді відсутні відомості, про те, що відповідач працює і отримує кожного місяця постійний дохід, а також те, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, які потребують матеріальної допомоги, тому судом зроблено висновок, що в даному випадку аліменти повинні стягуватися у частці, а у не твердій грошовій сумі. Суд вважає, що в даному випадку розмір аліментів кожного місця позивачем обґрунтований і він повинен становити ? частину всіх видів його доходів.

Outcome: approved