Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], згідно вимог якої просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] 101/1000 частки квартири [ADDRESS] та зобовязати не перешкоджати [PERSON] у здійснені права користування та володіння 101/1000 частки квартири [ADDRESS]; виселити відповідача з 101/1000 частки вищезазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення; вселити [PERSON] В 101/1000 частки квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., судові витрати, мотивуючи свої в миги тим, вона є власником кімнати площею 15,33 кв.м. у комунальній квартирі [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина [PERSON], [INFO]. 101/1000 частка вищезазначеної квартири належали померлому на підставі договору дарування та складаються з 8 кімнат загальною площею 216,4 кв.м., житловою 153,3 кв.м.. У лютому 2015 року позивач намагалася вселитися у вказану кімнату, проте, відповідач чинить перешкоди співвласнику у володінні та користуванні кімнатою, посилаючись на існування договору оренди кімнати, укладеного між [PERSON] та [PERSON], невісткою позивача. Відповідач не отримувала згоди всіх співвласників квартири на укладення відповідного договору оренди, який порушує права власника позивача у користуванні майном. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України про дату та місце судового засідання повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником ? частки 101/1000 частки квартири №3 в м. Одесі по вул. Базарній в будинку №95 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON], який помер 14.08.2013 року, виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON], серії ВТО №911361 від 08.08.2014 року. Крім того, нотаріусом визначені також спадкоємцями: дружина померлого [PERSON], неповнолітні діти: донька [PERSON], син [PERSON], які успадкували по ? спадкового майна. В цілому квартира №3 в м. Одесі по вул. Базарній в будинку №95 складається з восьми житлових кімнат, загальною площею 216,4 кв.м., в тому числі житловою площею 153,3 кв.м. У звязку з тим, що відповідач перешкоджає в користуванні належним їй на праві власності майном, 17.02.2015 року [PERSON] звернулась з заявою до Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області відповідно до якої просила прийняти міри до квартирантів, які мешкають в її кімнаті квартири [ADDRESS] та виселити їх. По результатам розгляду заяви Портофранківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було встановлено, що [PERSON] проживає в [INFO] згідно укладеного з [PERSON] договору оренди. Згідно висновку Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 27.02.2015 року, між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті в порядку цивільного судочинства. Згідно договору оренди житлового приміщення від 03.01.2015 року, [PERSON] передала у користування [PERSON] житлову площу для проживання строком на два роки. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.355 ЦК України, Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України Верховного Суду №5 від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до п.21 вищезазначеної Постанови, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Враховуючи те, що договір оренди житлового приміщення був укладений без надання згоди всіх співвласників, суд вважає, що такий договір був укладений з порушеннями норм чинного законодавства України, а відтак [PERSON] користується квартирою №3 по вул. Базарній, 95, у м. Одесі без відповідної правової підстави, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про витребування з чужого незаконного володіння вказаної квартири, виселення відповідача та вселення позивача в квартиру підлягає задоволенню Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач у своїй позовній заяві ставить питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка виражалась у втраті нормальних життєвих звязків, стосунків з оточуючими людьми. Неправомірними діями відповідача, позивач була позбавлена можливості користуватися належною їй кімнатою у комунальній квартирі, зазнала моральні переживання у звязку із порушенням її права власності. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Крім того, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, суд, застосовує принцип справедливості та співмірності і вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000 гривень. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод, виселення, вселення та відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial