overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.03.2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку Вероніку [INFO], спільне життя не склалося, вони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, кожен з них живе своїм життям та власними інтересами, збереження шлюбу вона вважає неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що вона підтримує позовні вимоги. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.03.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку Вероніку [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сімю не мають. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їхньої доньки Вероніки в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2015 року до досягнення повноліття. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу прізвищ сторони не змінювали. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 487 грн.20 коп., сплачений нею при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.03.2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, з січня 2016 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків, оскільки між ними постійно виникали сварки, лайки, все це призвело до того, що між ними склалися напружені стосунки, зникли почуття любові, поваги та довіри, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем було надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що позовні вимоги вона підтримує. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.03.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.07.2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання дітей не мають, сімейне життя не склалося, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, у їхніх стосунках зникли почуття любові, шлюбні відносини між ними припинені, з серпня місяця 2017 року проживають окремо, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач до суду не зявилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві позивач вказала на те, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві відповідач вказав на те, що позовні вимоги він визнає. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.07.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сімю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає відновити дошлюбне прізвище Федюк, на що вказує в поданій до суду позовній заяві. Понесені судові витрати позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.09.2001 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, вони припинили подружні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, кожний із них створив нову сім»ю, збереження шлюбу вважає неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що вона підтримує позовні вимоги. Відповідач надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.09.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю сторони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вона вказала в поданій до суду заяві. Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.09.2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON][INFO] народження, останнім часом між ними почали виникати сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили почуття взаємоповаги, взаєморозуміння та любові один до одного, припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, мають різні бюджети, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з»явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказала на те, що позов підтримує. Відповідач надав також письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.09.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на даний час проживають окремо, сімейно-шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Отже, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позивачкою сплачено 243 грн.60 коп. судового збору, але питання про відшкодування цих витрат вона не ставить.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 02.10.1999 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] 2000 року народження, сина [PERSON] 2005 року народження та дочку [PERSON] 2009 року народження, спільне життя з відповідачем не склалося, вже більше року він фактично проживає за іншою адресою, матеріальну допомогу сім»ї надає періодично, шлюбні відносини фактично припинені, примирення між ними неможливе, а тому вона просила суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнав, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 02.10.1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], доньку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, наміру зберігати сім'ю не мають, спори щодо визначення місця проживання дітей та щодо поділу спільного майна подружжя між ними відсутні. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. А тому суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Тобто, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 02.12.2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітнього сина [PERSON]»яна [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, вони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, їхній шлюб розпався, вони не підтримують ніяких відносин, проживають окремо більше двох років, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що вона позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 02.12.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON]»яна Федоровича [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сімю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу сторони прізвищ не змінювали. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 02 жовтня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [INFO]. Перебуваючи у шлюбі, вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, з січня місяця 2016 року сімя фактично розпалася, спільне господарство не ведуть. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством \~порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань суду не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи \~за його відсутності або якщо \~повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 жовтня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Високопільського районного управління юстиції у Херсонській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №28. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідача змінено на «Реріх». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 073875, виданого 2 жовтня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Високопільського районного управління юстиції у Херсонській області. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №002604, виданого 9 червня 2005 року Микіськською сільською радою Білозерського району Херсонської області, позивач та відповідач являються батьками [PERSON], [INFO]. Сторони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. За таких обставин, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки в судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.\~\~ Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст.110-112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved