Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання від 20.11.2006 року. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що 20.11.2006 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно умов укладеного договору, відповідач взяв на себе зобовязання забезпечити відчуджувача житлом шляхом збереження права безплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням, забезпечувати придатним для носіння одягом та взуттям, забезпечувати належними лікарськими засобами, надавати побутові послуги. Грошова оцінка, зазначених видів матеріального забезпечення на місяць визначається у розмірі мінімальної пенсії за віком. Натомість позивач передала відповідачу у власність квартиру №112 за по пр. Центральному в м. Миколаєві. Проте, відповідач не виконує взяті на себе обовязки, не звертає уваги на її потреби та на стан її здоровя, не забезпечує належним харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і взагалі відмовляється її доглядати. В останні роки вона все частіше стала хворіти, проте відповідач її жодного разу не провідав, чим порушив умови укладеного договору. У звязку з тим, що вона й надалі потребує у сторонній допомозі, просить договір довічного утримання розірвати. Адвокат позивача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди адвоката позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.11.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером №1-1565. Згідно умов укладеного договору, відчуджувач передає у власність набувача належну їй однокімнатну квартиру загальною площею 29,60 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., що знаходиться в м. Миколаєві по пр. Центральний (Леніна), 148, взамін чого набувач зобовязався надавати відчужувачам довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду. Відповідно до п. 2.1. Договору довічного утримання, матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчуджувачу оцінюється сторонами у сумі однієї мінімальної пенсії за віком у розмірі, встановленому законодавством. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря); забезпеченням придатним для носіння одягом та взуттям; забезпеченням належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів; наданням побутових послуг (прання постільної білизни 1 раз на 10 днів, ремонт побутової, відеотехніки, тощо); забезпечення відчуджувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчуджуваній квартирі. У обох сторін є право користвання цією квартирою. Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач посилається на те, що їй з кожним днем стає важко обходитися без сторонньої допомоги, її дохід на місяць є мінімальний, при цьому, відповідач свої зобовязання за договором не виконує, матеріальної допомоги [PERSON] не надає, щоденним харчуванням та необхідною допомогою не забезпечує, не цікавився її потребами та станом здоровя. На спростування зазначеного, відповідач доказів не надав. На підтвердження вказаного позивач надала акт від 05.07.2017 року, складений сусідами про те, що [PERSON] догляд за матірю [PERSON] здійснює та допомогу не надає. Як вбачається із довідки №1294 від 07.12.2015 року та №941 від 16.06.2017 року, наданих міською лікарнею №1, під час знаходження [PERSON] у стаціонарі лікарські засоби купувала та хвору відвідувала [PERSON] Окрім того, 21.06.2017 року на адресу відповідача позивачем направлено лист з проханням розірвати договір довічного утримання у звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань, взятих на себе за договором довічного утримання. Відповідно до\~ст. 744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Аналіз юридичної природи договору довічного утримання вказує на те, що змістом зобовязань набувача у такому договорі є систематичне матеріальне забезпечення відчужувача, при цьому в натурі у вигляді житла, харчування, догляду та необхідної допомоги. Пунктом 4.4 договору довічного утримання передбачено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 755 ЦК України\~договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувателя, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. За змістом\~ст. 756 ЦК України\~у разі розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, за встановлених судом обставин, суд погоджується з доводами позивача, що [PERSON] неналежно виконує зобовязання, взяті на себе за договором довічного утримання, а тому суд вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання та визнати за позивачем право власності на квартиру №112 по пр. Центральному (Леніна), 148 в м. Миколаєві.. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи на надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved