Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначив, що 11 червня 2003 року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 30 по вул. Центральній с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області та земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га., розташовану за тією ж адресою; для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га. розташовану по вул. Центральній с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області. При фактичних замірах було виявлено, що площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,21 га.. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла вступивши у фактичне володіння спадковим майном його дружина - [PERSON], яка померла 06 жовтня 2016 року. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину подавши відповідну заяву до нотаріальної контори та отримавши свідоцтво про право на спадщину в частині іншого майна. Але він не може оформити спадкові права, оскільки на вищевказаний будинок та земельні ділянкі відсутні правовстановлюючі документи, яких не було виготовлено ще за життя власника (спадкодавця). Просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивач та його представник не зявились, направили на адресу суду заяви, з проханням розглядати справу в їх відсутність, зазначили, що позов підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву, з проханням розглядати справу в його відсутність, вказував, що позов визнає, проти задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 11 червня 2003 року помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 30 по вул. Центральній с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області та земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га., розташовану за тією ж адресою; для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га. розташовану по вул. Центральній с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області. При фактичних замірах було виявлено, що площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить 0,21 га.. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла вступивши у фактичне володіння спадковим майном його дружина - [PERSON], яка померла 06 жовтня 2016 року. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину подавши відповідну заяву до нотаріальної контори та отримавши свідоцтво про право на спадщину в частині іншого майна. Але він не може оформити спадкові права, оскільки на вищевказаний будинок та земельні ділянкі відсутні правовстановлюючі документи, яких не було виготовлено ще за життя власника (спадкодавця). Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені належними письмовими доказами та вважаються судом доведеними. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.549 ч.1 ЦК України (в ред.1963 року), ст. ст. 328,380, 1270 ЦК України, ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV,ст.ст.81,120,125 ЗК України. При вирішенні спору суд виходить з положень ст.549 ч.1 ЦК України (в ред.1963 року), згідно якої вважається, що спадкоємець, який вступив у фактичне володіння спадковим майно, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст.3 ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень » право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Ст.125 ЗК України, де вказано, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання особою державного акту на право власності на земельну ділянку та її держаної реєстрації. Згідно ст.120 ЗК України, набувач права власності на жилий будинок одночасно набуває право власності на земельні ділянки для його обслуговування без зміни цільового призначення, відсутність у спадкодавця державного акту на право власності на зазначені земельні ділянки, відсутність державної реєстрації, в даному випадку правового значення не має. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку визнати право власності на спадкове майно. При цьому суд вважає, що спадкодавець був власником нерухомого майна, яке входить до складу спадщини у відповідності з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у відповідності з нормами ЦК України 1963 року та відповідно з нормами ЦК України від 01.01.2004 року. Виходячи з викладеного суд задовольняє позов, визнає за позивачем право власності на житловий будинок № 30 по вул. Центральній с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області та земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га., розташовану по вул. Центральна, 30, с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області; для ведення особистого селянського господарства площею 0,21 га. розташовану по вул. Центральній с. Нехворощ Андрушівського району Житомирської області, як на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 06 жовтня 2016 року, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину. Відповідно до клопотання позивача понесені ним судові витрати при подачі позову суд на його користь з відповідача не стягує.

Outcome: approved