Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мешкали разом у цивільному шлюбі до липня 2012 року, потім відповідач поїхав працювати у м. Київ. Дочка з моменту народження мешкає з позивачем. З 2014 року відповідач не бачиться з дитиною, не цікавиться її життям, її інтересами. Не відвідує її ані за місцем мешкання, ані за місцем здобуття освіти, ані за розвиваючими клубами, які дитина відвідує. Дочка сприймає батьком іншу людину. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, все це свідчить про відсутність сприйняття з боку відповідача необхідності виконування своїх батьківських обов`язків, необхідності контакту з дитиною. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Пояснила, що дитина з самого народження проживає разом із нею, відповідач вихованням дитини не займається, не піклується нею. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини, допомагає утримувати дитину матеріально. Факт того, що відповідач не забирає дитину зі школи та не відвідує з дитиною лікаря не свідчить про ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування ними своїх обов`язків та не може свідчити про відсутність інтересу батька до виховання дитини. Зазначив, що позбавлення батьківських прав відносно дитини це крайній захід. Просив надати відповідачу шанс на виправлення ситуації щодо його участі у вихованні дитини. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судовому засіданні просили позов задовольнити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Стаття ст.164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, одна з яких, передбачена п.2 ч.1 цієї статті - це ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Дитина зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та знаходитися на її утриманні. Як вбачається з довідки №123 від 08.02.2019 року [PERSON] учениця 4-А класу, навчається в Харківській загальноосвітній школі 1-111 ступенів №36 Харківської міської ради Харківської області з 2016 року. Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати сумлінно виконує батьківські обов`язки. Постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у громадському житті класу та школи. До директора школи, класного керівника батько з будь-яких питань виховання та навчання доньки не звертався. З листа №211 від 13.02.2019 року адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка №23» вбачається, що дитина [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та дійсно перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. Вихованням дівчинки та забезпеченням її належного догляду, в т.ч. під час хвороби, займається мати. Батько дівчинки до дільничного педіатра та до адміністрації поліклініки з приводу стану здоров`я доньки не звертався. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що дитиною займається мати, батько дитини не спілкується з нею, не навідує її. Дитина відвідує музичну школу, танці та інші гуртки. Як встановлено у судовому засіданні, сторони у справі проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав і має бажання піклуватися про дочку, проявляти турботу та брати участь у її вихованні. Окрім того, відповідач добровільно і без рішення суду бере участь у матеріальному утриманні дитини, про що свідчать копії платіжних доручень за 2017- 2019 рік ( тобто ще до подачі позову Ізотовою) в розмірі 3000 грн. щомісячно з призначенням платежу Васілісі аліменти, а також додаткові затрати( лікування зубів та таке інше ( а.с.92-104). Опитана в судовому засіданні дитина [PERSON] пояснила, що батьком називає [PERSON] та хоче поїхати до нього закордон. [PERSON] не знає та знати не хоче, так як він з нею не спілкується, не поздоровляє зі святами, не дарить подарунки. Так як дівчинка проживає та виховується мамою та бабусею, дідусем, прабабусею з боку матері, та враховуючи вік дівчинки, вочевидь, що вона в своїх висловах знаходиться під їх впливом дуже негативного відношення до відповідача. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради було розглянуто питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , за результатами чого складено та подано суду письмовий висновок № 275 від 04.04.2019 року, в якому орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки. Висновок служби в справах дітей суд оцінює критично, оскільки він складений на підставі інформації наданої лише позивачем, не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав [PERSON] , отже не надають достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Разом з тим, обставини на які вказує [PERSON] , як на підставу позбавлення батьківських прав, в сукупності інших доказів наявних в матеріалах справи, пояснення представника відповідача в судовому засіданні та характер взаємовідносин сторін, не можуть вважатися достатніми та визначальними для позбавлення батьківських прав. Враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з дочкою, розуміння своєї вини в усуненні в певний проміжок часу у вихованні та розвитку дитини, бажання та намагання змінити свою поведінку та необхідність, виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та дочці налагодити їх родинні стосунки, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність [PERSON] виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав. Разом з тим суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дочки. У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Outcome: dismissed