Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 28 серпня 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від спільного проживання у сторін 27 квітня 2016 року народилася дочка [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що протягом останнього періоду стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сімя припинила своє існування. Сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу неможливе. За таких обставин зберегти сімю неможливо, шлюб існує формально, перспектив для збереження сімї немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просила строк на примирення не надавати. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, просив строк на примирення не надавати. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-БВ №103727 від 28 серпня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 28 серпня 2012 року, про що зроблено актовий запис № 55. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-БВ №266154 від 28 квітня 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони сімейних відносин не підтримують, проживають окремо, наполягають на розірванні шлюбу, відмовились від надання їм строку на примирення, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved