Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 14 вересня 2015 року близько 19 год. 00 хв. відповідач, керуючи автомобілем марки «Сітроєн», модель «Берлінго», реєстраційний номер [NUMBER], їдучи по автомобільній автодорозі сполученням «Київ - Знам'янка» в напрямку міста Знам'янка, перебуваючи на відрізку дороги 93 км. + 300 м. здійснив наїзд на неї. Вона їхала по краю проїзної частини дороги в попутному з автомобілем напрямку, потім різко почала змінювати рух справа наліво відносно руху автомобіля та почала перетинати проїзну частину автодороги, внаслідок чого відповідач здійснив на неї наїзд та спричинив тілесні ушкодження. Внаслідок наїзду вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості та стала інвалідом. В ході досудового розслідування було встановлено, що водій автомобіля не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху. Вона вважає, що під час зливи водій не вибрав безпечну швидкість свого руху до елементів дороги, перевищив швидкість, що перешкодило йому своєчасно виявити небезпеку, та здійснив наїзд, чим порушив п.п. 12.1, 12.2, 12.3 «Правил дорожнього руху України». В ході досудового розслідування відповідач категорично відмовився від проведення з ним будь-яких слідчих дій, в тому числі і слідчого експерименту, що перешкодило встановити дійсні обставини справи, кримінальне провадження було закрито. Шкода її здоров'ю була завдана джерелом підвищеної небезпеки, тому підлягає відшкодуванню незалежно від вини заподіювача шкоди. На придбання ліків згідно листів призначень лікаря витратила 8343 гривні 73 копійки. Вказану суму коштів просила стягнути з відповідача. До початку розгляду справи позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача понесені витрати на лікування в розмірі 24030 гривень 45 копійок. В судовому засіданні позивач уточнила заявлені вимоги, посилаючись на помилку у підрахунку розміру витрат на лікування, просила стягнути з відповідача спричинену їй шкоду в розмірі 22323 гривні 60 копійок. В поясненнях послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснила, що не заперечує того факту, що керувала велосипедом, який не був обладнаний необхідними елементами, здійснюючи маневр, не бачила автомобіля, який рухався в попутному напрямку. Заявлені позивачем вимоги підтримав її представник. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на ті обставини, що шкода позивачу була спричинена із-за її грубої необережності. Дорожньо-транспортна пригода за участю керованого ним автомобіля та велосипедиста [PERSON] мала місце в темний час доби, під час дощу. Він рухався в напрямку міста Знам'янка зі швидкістю близькою 60 км/год, з увімкненим ближнім світлом фар. Попереду в попутному напрямку по правому краю дороги рухалася велосипедист в темному одязі і в плащі - дощовику з одягнутим капюшоном. На перехресті, не попереджаючи про свій маневр, велосипедист різко почала змінювати рух, зокрема перетинати проїжджу частину автодороги справа наліво відносно руху автомобіля. Побачивши, що велосипедист перед автомобілем різко повернув ліворуч, він негайно також повернув ліворуч, щоб уникнути зіткнення, і почав виїжджати на зустрічну смугу руху, одночасно гальмуючи і подаючи звуковий сигнал. Оскільки відстань була дуже малою, трапилося зіткнення з велосипедистом. Автомобіль відразу ж зупинився, вони з дружиною вийшли з автомобіля і почали надавати громадянці [PERSON] першу медичну допомогу. Велосипед ушкоджений не був, на автомобілі злегка деформовано державний знак. Під час досудового розслідування кримінального провадження були проведені всі необхідні слідчі дії для всебічного і обґрунтованого з'ясування обставин справи : отримані показання учасників ДТП, свідків, проведені авто-технічна та інженерно-технічні експертизи, слідчий експеримент. Згідно експертних висновків автомобіль, яким він керував, був у справному стані, єдиним моментом контакту автомобіля з велосипедом є контактування лівої педалі велосипеда з переднім номерним знаком автомобіля, за дорожніх обставин, які мали місце, з технічної точки зору він як водій автомобіля повинен був діяти згідно вимог п.п.12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху та не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху. Кримінальне провадження було закрито. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода мала місце через грубе порушення велосипедистом Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 6.2,6.6. Зокрема, велосипедист не повідомила учасників руху про маневр, керувала велосипедом, який не був обладнаний звуковим сигналом та світлоповертачами, в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на велосипеді не був встановлений та увімкнений ліхтар (фара). За вказаних обставин вважає, що ступінь вини потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді становить 95 відсотків. Представник відповідача також вважає, що шкода не підлягає відшкодуванню у повному розмірі, оскільки мала місце груба необережність потерпілої. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини 5 вказаної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Судом встановлені такі обставини. 14 вересня 2013 року близько 18 години 50 хвилин на 93км + 300 м автодороги «Київ - Знам'янка» в селі Зеленьки Миронівського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Сітроєн», моделі «Берлінго», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та велосипедиста [PERSON] Рухаючись по автомобільній автодорозі в напрямку міста Знам'янка, відповідач здійснив наїзд на позивача, коли вона, не попереджаючи про свій маневр, різко змінила рух справа наліво відносно руху автомобіля та почала перетинати проїзну частину автодороги. Пригода мала місце в темний час доби, під час дощу. В ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013100220000821, вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді не встановлено. У кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, згідно з висновками яких автомобіль відповідача не мав несправностей, єдиним моментом контакту автомобіля з велосипедом є контактування лівої педалі велосипеда з переднім номерним знаком автомобіля, водій автомобіля не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху. Такі дані підтверджені висновком авто-технічої експертизи № 857А від 04.11.2013, висновком інженерно-технічної експертизи № 213 від 29.10.2013, висновком інженерно-технічної експертизи № 5-02/208 від 19.06.2015. Кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Дані обставини не оспорені сторонами, підтверджені постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 30 червня 2016 року. Внаслідок наїзду позивач отримала тілесні ушкодження, тривалий час лікувалась, їй проведено оперативне втручання, встановлено групу інвалідності. Згідно наданих медичних документів позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в Миронівській ЦРЛ Київської області з 14 вересня 2013 року по 26 вересня 2013 року, з 26 червня 2014 року по 04 липня 2014 року, з 17 листопада 2014 року по 27 листопада 2014 року, з 12 листопада 2015 року по 20 листопада 2015 року, з 23 червня 2016 року по 04 липня 2016 року, та на стаціонарному лікуванні в КП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 26 вересня 2013 року по 22 листопада 2013 року, їй встановлено діагноз «відкритий багатоуламковий внутрішньо суглобовий перелом дистального епіметафізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, уламковий перелом с/з та н/з лівої малогомілкової кістки в АЗФ». Відповідно до наданих позивачем довідок медичних установ, в яких вона лікувалась стаціонарно, фіскальних чеків, довідок аптечних пунктів на лікування нею витрачено 25892 гривні 64 копійки. Дані обставини підтверджені довідками Миронівської ЦРЛ №№ 4973, 3517, 6224, 5983, 3540, довідкою КП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» № 71 від 19.11.2013, консультативним заключенням КП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» від 16.09.2014, виписками з історії хвороби стаціонарного хворого від 23.10.2013, 21.11.2013, довідками ТОВ «ТАС-Фарма» аптека № 79, ФОП [PERSON], СПД [PERSON], ТОВ «Вітанікус», фіскальними чеками на придбання медичних препаратів, товарним чеком № 1811, видатковою накладною від 11.10.2013, пенсійним посвідченням позивача (а.с.,а.с. 6,14-25, 52-58, 77-81). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вказану процесуальну норму та межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір понесених позивачем витрат на лікування в сумі 22323 гривні 60 копійок. Оскільки законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача, обов'язок відшкодувати завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду покладається на володільця джерела, яким є відповідач [PERSON], який керував автомобілем марки «Сітроєн», модель «Берлінго», реєстраційний номер [NUMBER]. Сам по собі факт непритягнення відповідача до кримінальної або адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. В судовому засіданні не встановлено, що шкода заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Згідно зі ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Оцінюючи характер дій потерпілої, суд зазначає наступне. Велосипедист повинен бути видимим на дорозі, тому Правила Дорожнього руху України у розділі 6 містять ряд технічних вимог до велосипедів, вимог до велосипедистів, їх руху, вказівних сигналів. Зокрема, велосипеди повинні бути обладнані звуковим сигналом та світловідбивачами : спереду - білого кольору, по боках - жовтогарячого, ззаду - червоного. Для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на велосипеді необхідно увімкнути ліхтар (фару). Керувати велосипедом з несправним гальмом, звуковим сигналом, а в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості - з не увімкненою фарою чи без світлоповертачів на велосипеді забороняється. Для того щоб на дорозі велосипедиста розуміли інші учасники руху, потрібно їх завчасно попереджати про його наміри. Перед поворотом направо потрібно витягнути пряму праву руку в праву сторону. Перед поворотом наліво потрібно витягнути пряму ліву руку в ліву сторону. Також повороти можна сигналізувати рукою зігнутою в лікті, в такому випадку сигналізується поворот в протилежну руці сторону. Встановлено, що рухаючись велосипедом в темну пору доби по правому краю дороги, не попереджаючи про наміри щодо маневру, позивач різко почала змінювати рух, зокрема перетинати проїжджу частину автодороги права наліво відносно руху автомобіля відповідача. Велосипед, яким керувала позивач, не був обладнаний звуковим сигналом та світлоповертачами, в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на велосипеді не був встановлений та увімкнений ліхтар (фара). Дані обставини наведені відповідачем, не заперечуються позивачем та її представником, тому є встановленими. Груба необережність потерпілої, яка сприяла виникненню шкоди, є підставою для зменшення її розміру при відсутності вини відповідача та в залежності від ступеня вини самої потерпілої. Цивільна відповідальність відповідача застрахована не була, тому заподіяна шкода повинна відшкодуватися за його рахунок. Відповідально до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, та обставини, на які посилається відповідач, як на підставу для зменшення розміру завданої шкоди, суд дійшов висновку, що ступінь вини потерпілої становить 30 відсотків, тому заявлену позивачем суму матеріальної шкоди в розмірі 22323 гривні 60 копійок суд зменшує на третину до 14882 гривень 40 копійок. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При подачі позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 22, 1187, 1193 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), п.п. 6.1- 6.7 Правил дорожнього руху України,

Outcome: partial