Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору поруки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно рішення Кілійського районного суду від 21 вересня 2010 року по справі № 2а-59/2010 її син [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним, а її призначено піклувальником. 22 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № 223532-СRED про отримання кредитних коштів в розмірі 5 000 доларів США. В той же день між позивачем та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON], було укладено договір поруки. В зв*язку з невиконанням умов кредитного договору [PERSON] виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», яка станом на 23 лютого 2011 року становила 8 623,05 доларів США. Заочним рішенням Кілійського районного суду від 01 квітня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та солідарно стягнено з [PERSON] та позивача заборгованість за кредитним договором договір № 223532-СRED від 22 квітня 2008 року. Позивач просить суд визнати договір поруки недійсним оскільки при його підписання не було враховано інтереси її недієздатного сина. В судове засідання позивач не з*явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, просили слухати справу за їх відсутності. Вислухавши представника відповідача, вивчивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем було укладено договір поруки № 223532-СRED, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 223532-СRED укладеного між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]. Рішенням Кілійського районного суду від 21.09.2010 року по справі № 2а-59/2010 син [PERSON], [PERSON], [INFO], проживаючий за адресою: [ADDRESS], визнаний недієздатним, а сама [PERSON] - піклувальником. В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору [PERSON], станом на 23.02.2011 р. виникла заборгованість коштів ПриватБанку в розмірі 8 623.05 дол. США, що відповідно з офіційним курсом складає 68 448.05 грн. Заочним рішенням Кілійського районного суду від 01.04.2013 року по справі № 2-611/11, позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 22.04.2008 року № 223532-CRED в розмірі 8 623.05 дол. США, що відповідно з офіційним курсом складає 68 448.05 грн., задовольнив. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У випадку невиконання Боржником зобов*язання за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники відповідно до вимог ст.ст. 554, 610 ЦК України. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 543 ЦКУ, солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, поки зобов'язання не буде погашено повністю. Відповідно до п. 2 Договору Поруки Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за Кредитним Договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ст. 639 ЦК України). В статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) говориться, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Отже, договір поруки від 22.04.2008 року № 223532-CRED між Позивачем та Відповідачем було укладено на добровільних засадах, з додержанням сторонами усіх нормативних та банківських правил. Позивач погодився з усіма істотними умовами договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, якими передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач посилається на те, що при укладанні договору поруки з ПриватБанком, працівники не звернули увагу на наявність в неї недієздатного сина, [PERSON], та не отримали дозволу з органу опіки та піклування про можливість складання договору поруки, однак згідно наданих документів [PERSON] лише 21 вересня 2010 року, був визнаний недієздатними, а договір поруки укладався 22 квітня 2008 року. Окрім того відповідач посилаючись на ст. 267 ЦК України просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідно ст. ст. 256,257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Отже згідно наданих документів позивач дізнався про порушення своїх прав що 22 квітня 2008 року, тобто з моменту укладання договору поруки, однак до суду звернулася лише 08 квітня 2014 року, тобто майже через шість років Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати у справі розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed