Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заяво. В позові та уточненні до нього вказала, що 06.03.2015 р. рішенням Селидівського міського суду донецької області спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,5332 га, що розташована на території Селидівської міської ради та належала її померлому батькові [PERSON] була визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади Селидівської міської ради. 14.06.2016 р. було укладено договір оренди між Селидівською міською радою та ТОВ «Сідіай Агротрейнінг». 17.02.2016 р. рішенням Апеляційного суду Донецької області зазначене рішення було скасовано і у задоволені позову про визнання спадщини відумерлою було відмовлено. Проте, нотаріально оформити спадщину, що залишилась після смерті її батька у вигляді зазначеної земельної ділянки, не має можливості, оскільки земельна ділянка визнана відумерлою спадщиною і передана у власність територіальної громади Селидівської ради. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) розміром 4,5332 гектара, що належать спадкодавцю [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 024087, виданого 12.03.2005 р. на підставі рішення сесії Селидівської міської ради від 26.06.2002 р. та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010515900116, кадастровий номер 1413800000:02:000:0643, який помер 19.10.2010 р., цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; зобовязати відділ державної реєстрації Селидівської міської ради Донецької області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки (паю) розміром 4,5332 гектара, кадастровий номер 1413800000:02:000:0643 та внести відповідні записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про скасування записів щодо форми комунальної власності земельної ділянки (паю) з кадастровим номером 1413800000:02:000:0643 розміром 4,5332 гектара, власник Селидівська міська рада; визнати не чинним договір № 217 від 14.06.2016 р. оренди земельної ділянки (паю) розміром 4,5332 гектара кадастровий номер 1413800000:02:000:0643, укладений між Селидівською міською радою та ТОВ «Сідіай Агротрейнінг» згідно рішення Селидівської міської ради від 24.02.2016 р. № 7/5-160/4 про надання дозволу на передачу в строкове платне користування земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «Сідіай Агротрейнінг». В судове зсідання позивач не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника, не заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 4,5332 га, що розташована на території Селидівської міської ради, яка належала померлому на підставі згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 024087, виданого 12.03.2005 р. на підставі рішення сесії Селидівської міської ради від 26.06.2002 р. та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010515900116, кадастровий номер 1413800000:02:000:0643. Після смерті [PERSON] спадщина рішенням суду була визнана відумерлою. Проте, рішенням Апеляційного суду Донецької області рішення суду першої інстанції було скасовано. Позивач звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини, проте отримала відмову у звязку із тим,що спадкоємцем за законом наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-1401962392016, де форма власності земельної ділянки з кадастровим номером 1413800000:02:000:0643 площею 4,5332 гектара є комунальною власністю і власником є Селидівська міська рада. Зазначені обставини встановленні з документів в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, яке регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.93 зазначеного кодексу право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1280\~ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Згідно ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що для отримання свідоцтва про право власності за законом на спадщину є обєктивні перешкоди. В судовому засіданні встановлено, що майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося в натурі. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є позивач, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки позивач не має можливості в іншій спосіб підтвердити своє право на спадщину, а тому вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved