Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 вересня 2008 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзерджинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 660. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 20 вересня 2008 року. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з причин психологічного характеру, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, що призвело до розпаду їх родини. Вважає, що подальше збереження їх родини є неможливим. Позивач у підготовче судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі зареєстрованому 20 вересня 2008 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзерджинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 660, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Від цього шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 345 (а.с. 8) та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.08.2011 року в справі № 2-1302/2011 про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.9). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просив, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримала позов, а відповідач позовні вимоги визнав, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved