Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 211,10кв.м., житловою площею 73,40кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: смт. Високий, вул. Бульварна, № 35-АХарківського району Харківської області, в порядку поділу спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 02 лютого 1985 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В період шлюбу позивач разом з відповідачем здійснили будівництво житлового будинку за адресою: смт. Високий, вул. Бульварна, № 35-А Харківського району Харківської області. На даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися спільним майном, але у добровільному порядку, тобто укласти договір поділу майна подружжя в нотаріальному порядку відповідач категорично відмовляється, в звязку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду з відповідними позовом для захисту своїх цивільних прав, оскільки дійти згоди щодо поділу майна сторони не можуть. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією (а.с.26, 27). Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, але представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.28). За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 02 лютого 1985 року позивач знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серії 1 - ВЛ № 135117, виданого 06 листопада 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції, актовий запис № 9 (а.с.6). Згідно рішення виконкому Харківської районної ради народних депутатів від 21.02.1989р. [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 700,00кв.м. із фонду земель Височанської селищної ради в безстрокове користування під індивідуальне будівництво житлового будинку за типовим проектом, житловою площею 54,65кв.м. з чотирма кімнатами в смт. Високий по вул. Бульварній, (колишня вул. [PERSON]) № 35-А, що підтверджується копією вищевказаного рішення (а.с7). На вказаній земельній ділянці, в період шлюбу, позивач разом з чоловіком здійснили будівництво житлового будинку, житловою площею 73,40кв.м., загальною площею 211,10кв.м., а також колодязю літ. «К1», вигрібної ями літ. «К» та огорожі № 2 - № 5 за адресою: смт. Високий, вул. Бульварна, 35-А. Після закінчення будівництва житловий будинок було зареєстровано на відповідача на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району 15.04.1989р., реєстровий № 1-1059, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 30 під реєстровим № 4094 від 15.03.1995р., що підтверджується копією Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, копією Реєстраційного посвідчення від 15.03.1995р. та копією довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації від 15.02.2017р. за № 268» (а.с.8-9, 10, 11). Відповідно до вимог ст. 60 СК України (в редакції 2002 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та визнати за нею на право власності 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 211,10кв.м., житловою площею 73,40кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: смт. Високий, вул. Бульварна, № 35-А, Харківського району Харківської області, в порядку розподілу спільного майна подружжя. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved