Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 16 січня 1964 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] та доньку [PERSON]. 14 квітня 2015 року чоловік помер і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Надеждівка, вул.Набережна,90, та дві земельні ділянки одна площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку?господарських будівель і споруд, друга площею 0,31 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на етриторії Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивач спадщину прийняла, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем, діти спадщину не прийняли. Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса від 23 травня 2016 року у видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, право власності на житловий будинок не було зареєстроване за чоловіком, але будинок був придбаний чоловіком на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 1975 року, договір був посвідчений секретарем Кислянської сільської ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинності на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти не передбачали обовязкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, тому позивач вважає, що її чоловік набув право власності на вищезазначений житловий будинок. Також у зазначеному договорі купівлі-продажу прізвище чоловіка позивача зазначено як «Олексієнко», а у свідоцтві про смерть «Алєксєєнко». У державному акті на право приватної власності на землю серії ДП СВ №001637 від 28 серпня 1995 року прізвище чоловіка вказано як «Алексєєнко». Зазначені розбіжності позбавляють позивача можливості оформити спадщину після смерті чоловіка. Просить суд встановити факт належності [PERSON] вищезазначеного договору та державного акту, а також визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Позивач до початку відкритого судового засідання надала суду заяву якою просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд справу розглянути без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Треті особи до початку відкритого судового засідання надали суду заяви якими просять суд справу розглянути без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Копією свідоцтва про одруження підтверджується факт того, що 16 січня 1964 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб. Факт смерті [PERSON], яка сталася 14 квітня 2015 року, доводиться копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, [PERSON] 17 січня 1975 року придбав житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Надеждівка, вул.Набережна,90. У даному договорі його прізвище зазначене як «Олексієнко». Факт належності [PERSON] вищезазначених земельних ділянок підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю, де його прізвище зазначене як «Алексєєнко». Отже, зазначені розбіжності позбавляють позивача можливості оформити спадщину після смерті чоловіка, тому факт належності правовстановлюючих документів чоловікові позивача підлягає встановленню. У відповідності до ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якшо інше не передбачено законом або договором. Отже, оскільки житловий будинок був придбаний у 1975 році, нормативні акти не передбачали обовязкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, тому чоловік позивача набув право власності на вищезазначений житловий будинок. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщинув, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved