Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільних з відповідачем дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 5 000 гривень, та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 5 000 гривень, починаючи з моменту звернення до суду до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі, у розмірі 5 000 гривень, до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трирічного віку. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 18 липня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 1335. Від цього шлюбу у сторін є діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Однак, як зазначає позивачка, відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати своїх дітей. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Добровільно виділяти кошти на утримання дітей відповідач відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Крім того, відповідач ухиляється від утримання позивачки, чим порушує її права, передбачені ч.2, 4 ст.84 СК України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду від 04 грудня 2020 відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У свою чергу відповідач не погоджуючись з позовними вимогами направив на адресу суду відзив у якому частково заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування, чого зазначає, що має офіційний дохід, сума якого становить всього 4 600 гривень. Щодо подарованої квартири, зазначає, що в оренду її не здає та ніколи не здавав, оскільки на даний час самостійно в ній проживає, оскільки дружина з власної ініціативи забрала дітей і переїхала з ними до своїх батьків. В квартирі в якій зареєстровані діти разом з відповідачам проживає рідний брат відповідача, про що також відомо позивачу. Стосовно гаражу повідомляє, що він використовується для зберігання автомобіля, який перебуває у власності їхнього подружжя. У зв`язку з чим зазначає, що може сплачувати на утримання дітей аліменти лише по 1150 гривень на кожну, щодо сплати аліментів на утримання дружини зазначає, що не може сплачувати кошти на її утримання, бо не має для цього можливості. Позивачка не погоджуючись з доводами викладеними у відзиві направила на адресу суду відповідь на відзив. В якій зазначає, що відповідач надав неправдиву довідку про свої доходи оскільки, він працевлаштований в іншому місці та отримує значно більший дохід ніж про це зазначено в даній довідці. Більш того, розмір місячного доходу, який зазначено в довідці про доходи становить 4 966,00 гривень. Стосовно здачі в оренду квартири, яку відповідачу було подаровано, то позивач зазначила, що відповідач сам неодноразово говорив про її здачу в оренду. Відповідач скориставшись своїм процесуальним правом направив заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає про необґрунтованість тверджень позивачки викладених нею у відповіді на відзив, оскільки відповідач надав достовірні дані, які підтверджуються наданими довідками про дохід. Стосовно передачі в оренду подарованої квартири, то позивачка не надає жодного доказу на підтвердження даних тверджень. В судовому засіданні позивачка та представник позов підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Суд дослідивши письмові докази по справі, заслухавши думку учасників процесу, покази свідків [PERSON] та [PERSON] , дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18 липня 2014 р. між сторонами справи було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 135. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб серії серії [NUMBER] . Від цього шлюбу у позивачки та відповідача народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом малолітні діти проживають з позивачкою, що сторонами в ході розгляду не заперечувалось з огляду на зміст позовної заяви та визнання відповідачем цих обставин. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 27 грудня 2019 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 150 гривень, та доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 150 гривень, починаючи з 05 листопада 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та часткове визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення аліментів на її користь позивачка зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого обов`язку щодо утримання дружини, яка потребує матеріальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ч. 2 ст. 75 СК України, визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, на яку позивачка посилається у своєму позові, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Диспозиція ст. 84 СК України визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). З урахуванням наведеного, а також тієї обставини, що відповідач не має достанього рівня доходу, суд дійшов висновку, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу своїй дружині. Стосовно доказів щодо наявності у відповідача додаткового доходу,який він начебто отримує від здачі в оренду подарованої йому квартири позивачем надано не було та під час судового розгляду також не доведено. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю. Судовий збір суд розподіляє у відповідності до ст. 141-142 ЦПК України. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial