Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 07.11.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. 19.04.2007 року шлюб між сторонами розірвано. За рішенням позивача, з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. 25.09.2009 року позивач вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. На даний час неповнолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Дитина потребує значн6о більшого догляду та матеріальних коштів, у звязку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку, медичному догляді та іншому. Дитина є інвалідом з дитинства. У звязку з цим, позивач просила збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона із [PERSON], [INFO], на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], з ? частини усіх видів заробітку (доходів) на ? частину усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Ухвалою суду від 12.02.2018 року провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу було встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно актового запису про одруження №1096, зробленого 07.11.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, строни перебували у шлюбі з 07.11.2003 року. Згідно актового запису про народження №481, зробленого 16.06.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. 06.06.2006 року Комсомольським районним судом м.Херсона видано виконавчий лист №2-2121/2006 про стягнення з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів) та до його повноліття, починаючи з 02.03.2006 року. Згідно актового запису про розірвання шлюбу №141, складеного 19.04.2007 року Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, 19.04.20007 року шлюб між сторонам розірвано. Згідно актового запису про шлюб №516, складеного 25.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, між [PERSON] та [PERSON] 25.09.2009 року зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до медичного висновку №198 на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 18 років від 24.06.2016 року, у [PERSON], [INFO], бульозне еритродермічне уродження шкірних покривів. З посвідчення серії ААГ №088857 від 20.07.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], є опікуном дитини-інваліда [PERSON], 07.06.20005 р.н. Відповідно до довідки №299 від 14.12.2017 року, виданої Органом самоорганізації населення №6, за адресою м.Херсон, вул.Михайловського (Петренко), 112А позивач проживає разом з сином [PERSON]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.3\~ст. 184 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже з урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає, за необхідне змінити розмір, який було встановлено рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона із [PERSON], [INFO], на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], з ? частини усіх видів заробітку (доходів) на ? частину усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений на відповідача. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved