Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с.Павлівка, Чернігівського району та області, вул.Зарічна, 7, за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила, що її мати [PERSON] з [PERSON] в 1959 році збудували цей будинок. Після смерті останнього 06.01.1995 року, його син [PERSON] за рішенням суд від 25.04.1996 року визнав право власності на цей будинок та зареєстрував його в Чернігівському РБТІ. [PERSON] ще в 1979 році виїхав на заробітки в Росію та інколи приїжджав до Чернігова. У квітні 1996 [PERSON] виїхав з Чернігова у невідомому напрямку. З 2000 року звязок з ним був втрачений. Після смерті вітчима, з 1995 року позивач відкрито володіла будинком та утримувала його. В 2013 році приватизувала земельну ділянку під будинком, також підвела до будинку воду, оплачувала комунальні послуги. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач повідомлявся через оголошення в газеті «Урядовий курєр», але в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач та її представник проти цього не заперечував. Заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За рішенням Чернігівського районного суду від 25.04.1996 року за [PERSON] визнано право власності на будинок з надвірними будівлями в с.Павлівка по вул.Зарічна, 7. Проте, як показали свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству від зазначеного будинку, [PERSON] в даному будинку після цього не проживав, ним не користувався та його вони взагалі не бачили. Весь час будинком відкрито користувалася позивач. Згідно з довідкою Радянськослобідської сільської ради від 12.04.2016 [PERSON] дійсно проживав в [INFO], з 1971 по 1979 роки. Позивач 24.06.2002 року отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку в с.Павлівка по вул.Зарічна, 7, на своє імя. А 01.11.2013 зареєструвала право власності на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на майно. Також 15.07.2004 року вона уклала договір з ПП «МіР» по наданню послуг водопостачання спірного будинку, а 22.10.2007 року уклала такий же договір з КП «Чернігівводоканал». Крім цього, вона здавала лічильники води на періодичну повірку та оплачувала послуги водопостачання і електропостачання. Відповідно до ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як підтверджено свідками та дослідженими документами, позивач добросовісно заволоділа житловим будинком з надвірними будівлями в с.Павлівка по вул.Зарічна, 7, які належали [PERSON], оскільки той цим майном не користувався, в належному стані його не підтримував та фактично втратив з ним звязок та не зявлявся за місцем його знаходження і жодним чином не приймав участь у володінні та розпорядженні ним, а право власності залишалося за ним формально. Позивач безперервно володіла цим будинком більше 10 років, а тому суд приходить до висновку, що за нею необхідно визнати право власності на цей будинок за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved