Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (а.с.18,19) і свої вимоги обгрунтовує тим, що 31.01.2017 року вона була звільнена з посади контролера верстатних та слюсарних робіт шостого розряду управління якості та контролю за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок, не виплачена заробітна плата з жовтня 2016 року, також не виплачена вихідна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, згідно ст.44 КЗпП України.. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з розрахункових листів, заборгованість складається з наступного: заборгованість за вересень 2016 року - 1197,00грн., за жовтень 2016 року - 2883,00грн., заборгованість за листопад 2016 року - 3036,00грн., за грудень 2016 року - 2822,16грн. В січні 2017 року - 3864,88грн., сума вихідної допомоги - 11386,65грн., з урахуванням утриманих податку на доходи фізичних осіб та військового збору - 11027,64грн. Загалом до виплати - 21103,98грн. Крім того, оскільки з дня її звільнення відповідач не сплатив йому заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суми у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто починаючи з 31 січня 2017 року по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 10076,34грн., невиплачену заробітну плату за січень 2017 року в сумі 3864,88грн. 88коп., вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат в сумі 11386,85грн., стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до ст.117 КЗпП України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні спору просив врахувати, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, зокрема, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ. Згідно наказу від 21.03.2014 року №75 в Товаристві встановлений режим неповного робочого, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Даний факт є важливим при визначенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Так, Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц визначив, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах, звільнена наказом № 987/вк від 31.01.2017 року з 31 сычня 2017 року за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 5). Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 16.05.2017 року №16-07/309 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] (з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору) становить 21103грн. 98коп. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що фактично визнано представником відповідача у наданих письмових поясненнях. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 21103грн.98коп. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» середньоденна заробітна плата позивача без відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору становить 172грн. 53коп. Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 01.02.2017 року по 17.05.2017 року становить 42 робочих дні (лютий 12, березень 12, квітень 12, травень - 6). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2017 року по 17.05.2017 року включно у сумі 7246грн. 26коп. (172,53х42 = 7246грн. 26коп.). З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 21103грн.98коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2017 року по 17.05.2017 року включно у сумі 7246грн. 26коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved