Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19.09.2015 року у Виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис №9, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », визначити місце проживання малолітньої дочки,а судовий збір покласти на відповідача. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком,наявні різні погляди на життя,відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Сімейного життя не ведуть,шлюбних стосунків не підтримують. Фактично сім`я припинила своє існування. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву та просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 17.03.2021 до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 19.09.2015 року у Виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис №9. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на сімейне життя. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, їх шлюб існує лише формально. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу позивачка бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Спору щодо місяця проживання малолітньої дитини та поділу майна - сторони не мають. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 454,00 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved