Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 08 липня 2008 року, який зареєстрований приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області, реєстр №3339. У зазначеному будинку зареєстрована за місцем проживання [PERSON], [INFO]. У 2010 року відповідач виїхала з будинку на інше місце проживання і забрала свої речі, комунальні послуги не оплачує. Добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання відповідач не бажає, чим порушує її право власника на користування та розпорядження своїм майном. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком [ADDRESS] визнав відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, надали суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень на позов не надала,була повідомлена належним чином про дату.час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без її участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, підтвердила в судовому засіданні, що дійсно відповідач не проживає в спірному будинку з 2010 року, її особистих речей в будинку позивача немає. Свідок [PERSON], пояснив у судовому засіданні, що він є сусідом позивача. Відповідача не бачив у будинку позивача жодного разу, особистих речей у будинку позивача відповідач немає. Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу житлового будинку-а.с.-10; витяг з Державного реєстру правочинів -а.с.11) . В вищезазначеному будинку зареєстрована відповідач - [PERSON], [INFO] як наймач (довідка-а.с.20). Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позивач з відповідачем не проживають разом, спільне господарство не ведуть, тому відповідач не є членом сім'ї позивача в розумінні ст. 64 ЖК України, доказів того, що відповідач пов'язаний спільним побутом і має взаємні права та обов'язки з позивачами суду до цивільної справи сторонами не надано. Судом встановлено, що будучи зареєстрованим у спірній квартирі, відповідач в ній не проживає, плату за користування квартирою позивачу не платить, доказів утримання квартири відповідачем, оплати за користування квартирою відповідачем, матеріали справи не містять. Отже, з врахуванням встановлених судом обставин, що відповідач була зареєстрована у квартирі за згодою позивача, що відповідач не є членом сім'ї позивача та того, що відповідач не сплачував позивачу плату за користування квартирою, суд приходить до висновку, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі як тимчасовий жилець згідно ст. 98 ЖК України. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, провадиться в судовому порядку. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є тимчасовим жильцем, що вона не проживає у квартирі позивача понад шість місяців, не користується квартирою, не утримує квартиру, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, який належить позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вже зазначалося вище, права власників квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на його власний розсуд. Будь-які обмеження чи втручання у права власника можливі виключно на підставах визначених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Враховуючи вищенаведене з огляду на те, що відповідач втратив право користування будинком позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved