Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просила суд постановити рішення, на підставі якого змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], які підлягають стягненню з відповідача [PERSON], батька дитини, на користь позивача у відповідності до рішення Жовтневого районного суду від 04 липня 2006 року по справі №2-2437/06, яким була встановлена тверда сума у розмірі 200 грн., в зв'язку зі зміною її матеріального становища, а також стягнути з відповідача неустойку у вигляді пені за несвоєчасну сплату аліментів, у розмірі 96188 грн. 00 коп. Позивач вважає, що суму аліментів, яка стягується з відповідача, необхідно змінити, встановивши її в розмірі 1/4 від всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на ст. 192 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зростання цін на споживчі товари та послуги, зростання розміру прожиткового мінімуму, збільшення віку дитини, матеріальний стан позивача змінився, забезпечувати дитину на належному рівні стало важче. З цих підстав просить змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з батька дитини (відповідача). З моменту постановлення судом рішення, яким було встановлено розмір аліментів, що підлягає сплаті (стягненню) на утримання дитини, обставини з плином часу суттєво змінились. Так, станом на 01.01.2006 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складав 400 гривень, тобто, згідно рішення суду від 2006 року про стягнення з відповідача аліментів сплаті підлягала сума, рівна половині прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини на момент визначення цієї суми. На сьогоднішній день ціни на продукти харчування та інші необхідні для забезпечення та розвитку дитини товари, послуги значно зросли. Збільшився розмір прожиткового мінімуму, встановлений для дітей. Станом на 01.01.2014 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років складає 1032 грн., а розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 грн. Син позивача та відповідача на сьогоднішній день (з 2011) року є старшим за 6 років. Тобто, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину такого віку станом на дату подання позову становить 1286 грн. Крім цього, дитина постійно хворіє, що спричиняє необхідність частих обстежень та проведення лікування, придбання ліків для забезпечення лікування дитини. Як на підставу своїх вимог по стягненню неустойки у вигляді пені за порушення строку сплати аліментів, позивач, з посиланням на вимоги ст.196 СК України, зазначає на неповну сплату відповідачем аліментів, у зв'язку з чим заборгованість по аліментам на 16.06.2014 року складає 10706 грн. 67 коп. та відповідно до її розрахунку пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з січня 2010 року по червень 2014 року станом на 29.09.2014 року складає 96188 грн. 00 коп. Наявність заборгованості по сплаті аліментів підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам №10329 від 16.06.2014 року, складеним державним виконавцем Бабіченко Р.В. Відповідач був обізнаний з необхідністю сплачувати аліменти згідно рішення суду, був присутній при винесенні рішення про сплату аліментів, не оскаржував зазначене рішення, також він достовірно знав про наявність виконавчого провадження по стягненню аліментів на утримання дитини, надавав державному виконавцю відомості про свої доходи, мав доступ до розрахунків заборгованості по сплаті аліментів, які здійснювались державною виконавчою службою. В судове засідання з'явився представник позивача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20.06.2014 року, однак надав суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом відповідача в явочному листі, про причини відсутності в судовому засіданні та їх поважність суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд, за згодою позивача , відповідно до положень ст..224 ЦПК України розглядає справу за наявними матеріалами при заочному розгляді. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає необхідним задовольнити їх, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.05.2006 шлюб між ними розірвано ( а.с.7). Дитина проживає спільно з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2006 року по справі №2-2437/06 було постановлено стягнути з відповідача аліменти на позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 3 квітня 2006 року, та аліменти на утримання позивача в розмірі 100 гривень щомісячно до досягнення дитиною ([PERSON], [INFO]) трьох років, починаючи з тої ж дати ( а.с.8). Таким чином, після досягнення дитиною трьох років (з [INFO] року) стягненню на користь позивача підлягає сума аліментів на утримання дитини в розмірі 200 гривень щомісяця. Рішення суду від 04.07.2006 року по справі №2-2437/06 про стягнення аліментів відповідачем не оскаржувалось, з тексту зазначеного рішення суду випливає, що відповідач проти позовних вимог про стягнення аліментів не заперечував. Таким чином, про винесення судом рішення про стягнення аліментів, про їх розмір, та про необхідність сплачувати аліменти у вказаному розмірі на користь позивачки на утримання спільної дитини сторін, відповідачу відомо. Крім цього, позивач повідомляє, що частину аліментів, які підлягали сплаті згідно рішення суду від 04.07.2006 року, відповідач сплатив, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини почала накопичуватися, згідно її пояснень, та розрахунку заборгованості, починаючи з січня 2010 року, так як станом на 01.08.2010 року заборгованість по сплаті аліментів складала 1400 грн., а щомісячний платіж - 200 гривень. Отже, заборгованість утворилася за попередні (ті, що передують даті 01.08.2014 року) сім місяців 2010 року, тобто січень-липень 2010 року, отже, за період з січня 2010 по теперішній час аліменти позивачу відповідачем сплачені не були. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця від 10.06.2014 року сума заборгованості на 10.06.2014 року складає 10666,67грн. ( а.с.10-11). Після цього жодних оплат не здійснювалось. Про примусове виконання рішення суду виконавчою службою відповідачу відомо. Заперечень проти цього чи доказів, які б доводили протилежне, відповідачем не надано. Пояснень з приводу причин несплати аліментів у встановленому рішенням суду розмірі за період відповідач не надав. Доказів відсутності вини відповідача в простроченні сплати аліментів відповідачем також надано не було. Дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач добровільно допомоги в грошовій чи матеріальній формі не надає. Дитина часто хворіє, позивач підтверджує це медичними висновками, довідками, зокрема, до справи позивачем були надані медичні висновки та довідки про захворювання дитини ([PERSON]) в 2010 року, в 2011 році, в 2012, 2013, 2014 роках , копії чеків про придбання лікарських засобів. Зокрема, в консультативному висновку лікаря консультативної офтальмологічної поліклініки МКЛ №14 ім. проф. Гіршмана Л.Л. від 28.08.2014 року вказано, що пацієнт [PERSON] має захворювання рецидивуючий кератит вірусної етіології обох очей, спостерігається в даній клініці з 2009 року, загострювання хвороби трапляються 4-5 разів на рік ( а.с.15-16,33-52). У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Рішенням суду від 04.07.2006 про стягнення з відповідача аліментів було визначено розмір аліментів, що підлягає стягненню, саме в твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 грн., тобто в порядку статті 184 СК. Однак, з моменту постановлення судом рішення, яким було встановлено розмір аліментів, що підлягає сплаті (стягненню) на утримання дитини, обставини зі плином часу змінились. Станом на 01.01.2006 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складав 400 гривень, тобто сума аліментів на утримання дитини у розмірі 200 гривень, яка підлягала стягненню з відповідача згідно рішення суду від 2006 року була рівною половині прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини такого віку на момент визначення цієї суми. Ціни на продукти харчування та інші необхідні для забезпечення та розвитку дитини товари і послуги зросли. Розмір прожиткового мінімуму, встановлений для дітей всіх вікових груп збільшився. Станом на 01.01.2014 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 грн. На обох батьках лежить обов'язок щодо утримання та виховання дитини. Враховуючи поступове зростання цін на товари, послуги, яке триває з перебігом часу, посилання позивача на недостатність визначених рішенням суду від 2006 року для забезпечення утримання дитини, оплати витрат, пов'язаних з її навчанням, розвитком, та лікуванням, суд доходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. Як випливає з системного аналізу положень ч.2 ст. 182 та ч.3 ст. 184 СК в їх сукупності, розмір аліментів має бути таким, що не менший 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не надав відомостей про доходи, які він має на протязі останнього часу, так само як не надав відомостей про доходи, які він мав на протязі періоду, за який утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Враховуючи це, відомості про те, чи стабільний дохід має відповідач, чи його доході є мінливими, в суду відсутні. Суд вбачає підстави для зміни розміру аліментів, які підлягають сплаті, з метою приведення цього розміру у взаємозв'язок з сумою прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка є мінливою величиною. Таким чином, вимога позивача про зміну розміру аліментів та встановлення її на рівні 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на думку суду, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Щодо вимог у частині стягнення пені за прострочку сплати аліментів, суд виходив з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з розрахунку заборгованості відповідача, здійсненої державним виконавцем, а також з розрахунку, наведеного позивачем, відповідачем не сплачувались аліменти за періоди з січня 2010 по дату подання позову. Позивач провів розрахунок суми неустойки за порушення сплати аліментів, виходячи з встановленого рішенням суду розміру щомісячного платежу - 200 гривень на місяць, ставки суми неустойки, визначеної ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України (один відсоток за кожний день прострочення), та кількості днів прострочення сплати аліментів окремо за кожний місяць, за який відповідачем не було сплачено аліменти. Граничним терміном сплати аліментів за відповідний період (місяць) позивач вважає останній день цього місяця, з чим суд погоджується. Таким чином, перший день наступного місяця за тим місяцем, за який повинні були сплачені аліменти, є першим днем прострочення. Згідно вимог ст.195 СК України та ст.74 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (з подальшими змінами та доповненнями), (надалі - ЗУ «Про виконавче провадження») розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленого законом. В матеріалах справи наявна довідка про розмір заборгованості по сплаті аліментів, обчислений державним виконавцем станом на 16.06.2014 року. За твердженням позивача, після вказаної дати сплати аліментів відповідачем також не проводилося. Доказів сплати аліментів після вказаної дати відповідачем суду не надано. Доказів , які б свідчили про те, що існує спір з приводу неправильності нарахування суми заборгованості по аліментам матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відомостей про свій матеріальній та сімейний стан відповідач не надав, отже, підстав для зменшення розміру неустойки не вбачається. Заперечень проти розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів, або власного розрахунку зазначеної суми відповідач суду не надав. У відповідності до ч.1 ст. 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, за деякими виключеннями, до яких строк стягнення пені не відноситься. Виходячи з цього, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, нарахованої за весь період, протягом якого відповідачем допущене прострочення, є обгрунтованим. В правових позиціях, викладених в Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 р. зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказана постанова Верховного Суду України є обов'язковою для всіх судів України. Розрахунок пені, проведений позивачем, відповідає вищевказаним вимогам по порядку його обчислення, позивач просить стягнути пеню за порушення строку оплати аліментів, які мали бути сплачені за щомісячні періоди з січня 2010 року по червень 2014 року, розрахунок неустойки зроблено позивачем по дату 29.09.2014 року включно, і саме за період до вказаної дати (а не до дати винесення рішення) позивач просить стягнути вказану неустойку, що не порушує права щодо формулювання позовних вимог, наданих позивачу нормами ЦПК, та обмеження їх певною сумою ( а.с.5). Судовий збір позивачем сплачено відповідно до стягуваної з відповідача суми неустойки, розрахованої позивачем. Судовий збір за позовну вимогу по зміні розміру аліментів в сумі 243,60 грн. позивачем не сплачувався на підставі положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», однак він підлягає стягненню на користь держави з відповідача. Позивачем за позовну вимогу по стягненню пені за порушення строку сплати аліментів сплачено судовий збір в розмірі 962 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, та з урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved