Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Територіальна громада в особі виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району, про виділ в натурі частки із мана, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що 14 листопада 2019 року позивачка після батька оформила у спадок 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. До 2016 року дана вулиця мала назву [ADDRESS] та була змінена Розпорядженням Голови Полтавської ОДА №206 від 20.05.2016 р. на [ADDRESS]. Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області на спадкове майно було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 630 та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг №188853384. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивачки та відповідача складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 89,4 м. кв., погребу а3, літньої кухні «Б», сараю «Б1», гаражу В, вбиральні Г, літньої кухні Д, гаражу Д1, сараю «д», сараю «д1», навісу «д2», погребу «д3», теплиці «Е», погребу Ж, вбиральні «3», колодязю №1, колодязю №2, воріт з хвірткою та огорожі №3-№13, вигрібної ями №14. Позивачка маючи намір виділити свою частину житлового будинку з господарськими будівлями та частиною подвіря (земельної ділянки) якою фактично вона користується в окрему інвентарну одиницю, звернулася до відповідачки із пропозицією здійснити поділ в нотаріальному порядку. Але згоди від неї так і не отримала з різних причин, Відповідачка не погоджується на нотаріальний поділ, пояснюючи, що зайві витрати коштів та часу її не влаштовують. Її повністю влаштовує теперішній статус нерухомого майна, що належить їй у спільній частковій власності. Але, як зрозуміло з її пояснень, що вона не заперечує проти виділу позивачкою належної їй частини нерухомого майна в окрему одиницю. Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Протягом усього часу позивачка та відповідачка проживають кожен зі своєю сімєю у належній їм частині будинку і у кожного є свої господарські споруди, якими вони користуються і територія подвір'я, яка відмежована одна від одної. Фактично понад тридцять років існує два відокремлених домогосподарства але юридично згідно правоустановчих документів нерухоме майно належить їм на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/2 частині кожному. Земельна ділянка не якій розташований будинок з господарськими будівлями не приватизована. Згідно висновку експерта № 128 від 28.11.2019 р. складеного судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем (свідоцтво № 1689 від 27.06.2014 р.), технічно можливо виділити у самостійний об'єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS], що належить позивачці, при цьому площа закріпленої за цією частиною земельної ділянки складає 444 м. кв. (згідно додатку № 3 до висновку). До складу 1/2 частини, яку можливо виділити позивачці входять: частина будинку А-1 загальною площею 65,6 м. кв. у складі приміщень: веранда №1 площею 3,3 м. кв.; коридор №1-1 площею 3,6 м. кв.; кухня № 1-2 площею 8,2 м. кв.; санвузол № 1-3 площею 3,5 м. кв.; кімната №1-4 площею 21,6 м. кв.; кімната №1-5 площею 7,6 м. кв.; передпокій № 1-6 площею 9,5 м. кв.; гардеробна № 1-7 площею 5,4 м. кв.; топочна №1-8 площею 2,9 м. кв., а також господарські будівлі: літня кухня Д, гараж Д1, сарай д1, навіс д2, погріб д3, теплиця Е, погріб вхідний Ж, вбиральня З, колодязь № 2, огорожа №4, ворота №6, огорожа № 7, огорожа №8, хвіртка №11, хвіртка №12, хвіртка №13, вигріб № 14. Крім того, земельна ділянка також в рівних частках відводиться сторонам для обслуговування будинку з господарськими будівлями. А в додатку № 3 до Висновку № 128 схематично зображено план фактичного користування земельною ділянкою в [ADDRESS]. Згідно зазначеного плану кожен із власників нерухомого майна має безперешкодний доступ до своїх будівель, має окремі входи зі сторони вулиці та відсутні зони спільного користування земельною ділянкою. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року, поділ обєкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні обєкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному обєкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. У даному правовому статусі нерухомого майна позивачка як власник своєї частки не має можливості самостійно приватизувати земельну ділянку для обслуговування будинку, не може здійснити реконструкцію або будівництво без згоди іншого співвласника. Такі обмеження на дають позивачці в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його компонентів: право володіння, користування і розпорядження майном. Саме це для позивачки стало підставою для виділення власної частини нерухомого майна в окрему інвентарну одиницю в судовому порядку. За даними вище названого висновку № 128 ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння в [ADDRESS] станом на 28.11.2019 р. становить 122000 грн.. В подальшому від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої прохав: Виділити [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) в натурі в окрему інвентарну одиницю 1⁄2 частину житлового будинку А-1 загальною площею 65,6 м. кв. у складі приміщень: веранда №1 площею 3,3 м. кв.; коридор №1-1 площею 3,6 м. кв.; кухня № 1-2 площею 8,2 м. кв.; санвузол № 1-3 площею 3,5 м. кв.; кімната № 1-4 площею 21,6 м. кв.; кімната № 1-5 площею 7,6 м. кв.; передпокій № 1-6 площею 9,5 м. кв.; гардеробна № 1-7 площею 5,4 м. кв.; топочна № 1-8 площею 2,9 м. кв., а також господарські будівлі: літня кухня Д, гараж Д1, сарай д1, навіс д2, погріб д3, теплиця Е, погріб вхідний Ж, вбиральня З, колодязь №2, огорожа №4, ворота №6, огорожа № 7, огорожа №8, хвіртка №11, хвіртка №12, хвіртка №13, вигріб №14, які знаходяться в [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на виділений самостійний обєкт нерухомого майна: житловий будинок А-1 загальною площею 65,6 м. кв. у складі приміщень: веранда №1 площею 3,3 м. кв.; коридор №1-1 площею 3,6 м. кв.; кухня № 1-2 площею 8,2 м. кв.; санвузол № 1-3 площею 3,5 м. кв.; кімната № 1-4 площею 21,6 м. кв.; кімната № 1-5 площею 7,6 м. кв.; передпокій № 1-6 площею 9,5 м. кв.; гардеробна № 1-7 площею 5,4 м. кв.; топочна № 1-8 площею 2,9 м. кв., а також господарські будівлі: літня кухня Д, гараж Д1, сарай д1, навіс д2, погріб д3, теплиця Е, погріб вхідний Ж, вбиральня З, колодязь №2, огорожа №4, ворота №6, огорожа № 7, огорожа №8, хвіртка №11, хвіртка №12, хвіртка №13, вигріб №14, які знаходяться в [ADDRESS]. Встановити порядок користування земельною ділянкою згідно якого земельна ділянка під частиною будинку та будівлями, що підлягають виділенню [PERSON], має площу 444 м. кв. згідно додатку №3 до висновку № 128 від 28 листопада 2019 року. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала його задовольнити. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав та прохав задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про визнання позову, прохала провести розгляд справи без її участі. Від представника третьої особи - Територіальної громади в особі виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи . Суд, дослідивши матеріли справи, вважає що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 14 листопада 2019 року позивачка після батька оформила у спадок 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. До 2016 року дана вулиця мала назву [ADDRESS] та була змінена Розпорядженням Голови Полтавської ОДА № 206 від 20.05.2016 р. на [ADDRESS]. Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області на спадкове майно було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 630 та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг № 188853384. Загалом нерухоме майно, яке знаходиться у спільній частковій власності позивачки та відповідача складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 89,4 м. кв., погребу а3, літньої кухні «Б», сараю «Б1», гаражу В, вбиральні Г, літньої кухні Д, гаражу Д1, сараю «д», сараю «д1», навісу «д2», погребу «д3», теплиці «Е», погребу Ж, вбиральні «3», колодязю №1, колодязю №2, воріт з хвірткою та огорожі №3-№13, вигрібної ями №14. Позивачка маючи намір виділити свою частину житлового будинку з господарськими будівлями та частиною подвіря (земельної ділянки) якою фактично вона користується в окрему інвентарну одиницю, звернулася до відповідачки із пропозицією здійснити поділ в нотаріальному порядку. Але згоди від неї так і не отримала з різних причин, Відповідачка не погоджується на нотаріальний поділ, пояснюючи, що зайві витрати коштів та часу її не влаштовують. Її повністю влаштовує теперішній статус нерухомого майна, що належить їй у спільній частковій власності. Але, як зрозуміло з її пояснень, що вона не заперечує проти виділу позивачкою належної їй частини нерухомого майна в окрему одиницю. Протягом усього часу позивачка та відповідачка проживають кожен зі своєю сімєю у належній їм частині будинку і у кожного є свої господарські споруди, якими вони користуються і територія подвір'я, яка відмежована одна від одної. Фактично понад тридцять років існує два відокремлених домогосподарства але юридично згідно правоустановчих документів нерухоме майно належить їм на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/2 частині кожному. Земельна ділянка не якій розташований будинок з господарськими будівлями не приватизована. Згідно висновку експерта № 128 від 28.11.2019 р. складеного судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем (свідоцтво № 1689 від 27.06.2014 р.), технічно можливо виділити у самостійний об'єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS], що належить позивачці, при цьому площа закріпленої за цією частиною земельної ділянки складає 444 м. кв. (згідно додатку № 3 до висновку). До складу 1/2 частини, яку можливо виділити позивачці входять: частина будинку А-1 загальною площею 65,6 м. кв. у складі приміщень: веранда №1 площею 3,3 м. кв.; коридор №1-1 площею 3,6 м. кв.; кухня № 1-2 площею 8,2 м. кв.; санвузол № 1-3 площею 3,5 м. кв.; кімната №1-4 площею 21,6 м. кв.; кімната №1-5 площею 7,6 м. кв.; передпокій № 1-6 площею 9,5 м. кв.; гардеробна № 1-7 площею 5,4 м. кв.; топочна №1-8 площею 2,9 м. кв., а також господарські будівлі: літня кухня Д, гараж Д1, сарай д1, навіс д2, погріб д3, теплиця Е, погріб вхідний Ж, вбиральня З, колодязь № 2, огорожа №4, ворота №6, огорожа № 7, огорожа №8, хвіртка №11, хвіртка №12, хвіртка №13, вигріб № 14. Крім того, земельна ділянка також в рівних частках відводиться сторонам для обслуговування будинку з господарськими будівлями. А в додатку № 3 до Висновку № 128 схематично зображено план фактичного користування земельною ділянкою в [ADDRESS]. Згідно зазначеного плану кожен із власників нерухомого майна має безперешкодний доступ до своїх будівель, має окремі входи зі сторони вулиці та відсутні зони спільного користування земельною ділянкою. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року, поділ обєкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні обєкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному обєкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. У даному правовому статусі нерухомого майна позивачка як власник своєї частки не має можливості самостійно приватизувати земельну ділянку для обслуговування будинку, не може здійснити реконструкцію або будівництво без згоди іншого співвласника. Такі обмеження на дають позивачці в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його компонентів: право володіння, користування і розпорядження майном. Саме це для позивачки стало підставою для виділення власної частини нерухомого майна в окрему інвентарну одиницю в судовому порядку. За даними вище названого висновку № 128 ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння в [ADDRESS] станом на 28.11.2019 р. становить 122000 грн.. Частиною 1 ст. 15Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, розпоряджатись, користувіатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користуваня та розпорядження майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Частиною першою ст.356 ЦК України передбачено, що власність двох і більше осіб із визначеням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1, 2, 3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласникові у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така ососба набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частиною 1 ст.377 ЦК України зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1,2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користувнні іншої ососби, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої ососби, переходить раво власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розіщені, без зміни їх цільововго призначення. Отже, з переходом права власності на об`єкт нерухомості, переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об`єкти оскільки визначальним у цих правовідносина є факт набуття права власності на певний об`єкт, а не спосіб такого набуття. У відповідності до п.»г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. Вказана правова позиція Верховного Суду України висловлена у постановах від 23.12.2015 року у справі № 6-244цс15, від 12.10.2016 року, № 6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16. Згідно з ч.1ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до п.4ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved