Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить виселити відповідача в примусовому порядку з квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач зареєстрована та проживає у зазначеній квартирі. Разом із нею у цій квартирі зареєстрована донька [PERSON] та неповнолітні онуки. Відповідач, колишній чоловік [PERSON], зареєстрований за іншою адресою, але постійно проживає у зазначеній квартирі. Договір найму з відповідачем не укладався. Через нестерпні умови сумісного проживання разом із відповідачем позивач змушена була покинути власне житло та орендувати житлове приміщення. Позивач є людиною похилого віку, тяжко хворіє і не має змоги витрачати кошти на оренду житла. З приводу неправомірних дій відповідача відносно позивача, її доньки та онуків, позивач зверталася до органів міліції. Таким чином, відповідач перешкоджає позивачу у вільному володінні та користування нерухомим майном, яке належить їй на праві власності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судові засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно у матеріалах справи. Відповідно до тимчасової посвідки на постійне проживання місце проживання [PERSON] зареєстровано за цією ж адресою. Згідно з довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 19.05.2014 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у вільному володінні та користування нерухомим майном, яке належить їй на праві власності, створюючи нестерпні умови сумісного проживання разом із ним. З приводу неправомірних дій відповідача позивач зверталася із заявою до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу реалізації правомочностей власника щодо володіння та користування належним майном та регулюються главами 23 та 29 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право позивача на здійснення правомочностей володіння та користування квартирою [ADDRESS] порушується відповідачем, у зв'язку з чим воно підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, шляхом виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved