Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що вона являється бабусею неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Батьками [PERSON] являються відповідачі: її донька [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі належним чином не виконували свої батьківські обов'язки. Відповідач [PERSON] з 2009 року залишив сім'ю, з того часу з сином не проживає, його життям не цікавиться, жодного разу його не відвідував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач [PERSON] в 2012 році залишила сина [PERSON] проживати з нею та виїхала проживати в [ADDRESS]. З того часу вихованням та доглядом за [PERSON] займається вона. Для дитини нею створені належні умови для проживання, виховання та духовного розвитку. Вона забезпечує його харчуванням, придбаває одяг, займається вихованням онука, у випадку потреби відвідує з ним медичні заклади, стежить за успішністю в школі. Відповідачі життям свого сина не цікавляться, матеріальної допомоги на його утримання не надають, не переймаються станом його здоров'я, успіхами в школі, духовним та моральним розвитком, забезпеченням в харчуванні, одязі тощо. Незважаючи на те, що мати проживає недалеко, [PERSON] вона не відвідує. Такі обставини вказують на відсутність у відповідачів материнської та батьківської любові до дитини та на їх ухилення від виконання батьківських обов'язків. Орган опіки та піклування Миронівської РДА склав висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх сина, тому пиросила прийняти відповідне судове рішення, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 10 серпня 2017 року відкрито провадження у справі. Відповідачі відзиву на позов не подали. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснила, що батько дитини ввзагалі самоусунувся від його виховання та утримання, мати ніколи не проявляла материнської любові до дитини, не турбувалася про нього. Дитиною завжди опікувалась вона. Позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина повністю відповідає інтересам дитини. Представник позивача підтримала заявлені позивачем вимоги, аліменти просила стягнути у передбаченому законодавством мінімальному розмірі на одну дитину відповідного віку. Частиною 7 статті 130 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Відповідач [PERSON] утримується в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у зв'язку з обранням щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області. Про розгляд справи відповідач повідомлялася за місцем перебування шляхом вручення їй повістки та інших судових документів адміністрацією місця утримання. Пояснень щодо позову відповідач [PERSON] не надала, клопотань не заявляла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач [PERSON] не з'явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Представник органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області вважає заявлений позов обґрунтованим. Вказала, що органом опіки та піклування питання щодо позбавлення відповідачів батьківських прав детально вивчено, такий захід є доцільним в інтересах малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За змістом статтей 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 лютого 2007 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], проте тривалий час за зареєстрованим місцем проживання відсутній. Місце проживання дитини з того часу залишалося незмінним, проте відповідач [PERSON] з сином не спілкується з 2009 року, участі у його вихованні та утриманні не приймає, здоров'ям не цікавиться. Відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS]. З 2012 року вона з дитиною не спілкується, участі у його вихованні не приймає. Питання неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миронівської міської ради. Відповідач [PERSON] засідання виконкому проігнорувала, після попередження про її обов'язок належним чином виконувати свої материнські обов'язки належних висновків не зробила, умови для проживання неповнолітньої дитини за місцем її реєстрації відсутні. На час розгляду справи відповідач [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні до неї обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідачі участі у вихованні та утриманні свого сина не приймають. Вони повністю самоусунулися від виховання та утримання дитини. Зазначене свідчить про відсутність у відповідачів материнської та батьківської любові до дитини, а їх ухилення від виконання батьківських обов'язків є свідомим та винним. Неповнолітній [PERSON] мешкає з бабусею [PERSON] у квартирі під номером [ADDRESS]. Бабуся займається його вихованням, доглядає та утримує онука, забезпечила дитину належним харчуванням та одягом, при необхідності відвідує з ним медичні заклади. Вказані обставини підтверджуються даними акту обстеження від 15 червня 2017 року, довідки Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/460 від 16 червня 2017 року, акту обстеження житлово - побутових умов неповнолітнього [PERSON] від 16 травня 2017 року, акту обстеження від 29 травня 2017 року, довідки КЗ «Мронівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3» № 15 від 24 травня 2017 року; характеристики від 29 травня 2017 року № 5, виданої КЗ «Миронівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3; характеристики на [PERSON], складеної батьківським комітетом 4-А класу Миронівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, довідки № 02-50/1400 від 24 травня 2017 року, виданої Миронівською міською радою Миронівського району Київської області; довідки № 413 від 23 травня 2017 року, виданої КП «Миронівка - житло»; акту про обстеження житлово - побутових умов від 12 червня 2017 року, виписки з амбулаторної карти [PERSON], виданої 26 травня 2017 року КЗ Миронівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги», витягу з протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при міськвиконкомі від 17 травня 2017 року, рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області № 136 від 18 травня 2017 року; висновку органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 59/06/27-2799 від 04 липня 2017 року. На факти неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачами вказали допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Свідки зазначили, що позивач здійснює опіку над дитиною самостійно з 2012 року. Відповідачі не проявляли материнської та батьківської любові до дитини, не несли відповідальності за її життя. Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування Миронівської РДА Київської області № 59/06/27 - 2799 від 04 липня 2017 року вказаний орган вважає за доцільне позбавити відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], мотивуючи такий висновок тим, що вони безвідповідально відносяться до своїх батьківських обов'язків, не створили належних умов для проживання та виховання дитини. Висновок є достатньо обґрунтованим. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідачі не виконують батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина та його утриманню, не піклуються про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтують своїми обов'язками. Будучи зобов'язаними створити умови для отримання сином освіти, готувати його до самостійного життя, відповідачі самоусунулись від піклування та виховання сина [PERSON], постійного спілкування з ними. Така поведінка матері та батька є винною по відношенню до сина [PERSON]. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є навмисним, відомості, що відповідачі не розуміють наслідки своєї винної поведінки, відсутні. Суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав має стати засобом захисту прав дитини та заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі положень статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки дитина не отримує від батьків грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами частин 2 та 3 статті 166 цього кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року у сумі 1860 гривень, аліменти, що підлягають стягненню з відповідачів на утримання дитини, суд вважає доцільним визначити у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень та понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 500 гривень. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами статтей 137, 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідачів на користь позивача. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 19, 150, 152, 155, 164, 166, 171, 180 -182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved