Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період його навчання. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05.10.2005 року. Від спільного життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час син навчається в Дніпропетровському національному університеті залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна. Вважає, що відповідач повинен утримувати свою дитину до закінчення нею навчання. В добровільному порядку відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2017 року. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, справу розглядати за своєї відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, справу просив розглядати за своєї відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і разом з тим такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Повнолітній [PERSON] з 01.09.2013 року навчається у на першому курсі механічного факультету Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, на бюджетній формі навчання. Термін навчання - по 30.06.2017 року. Згідно зі ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчатися і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років з умовою, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи син відповідача навчається у Дніпропетровському національному університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, на бюджетній формі навчання. Термін навчання - по 30.06.2017 року. Обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу на період його навчання, а саме до 30.06.2017 року, тому суд визначає сплату аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн., щомісяця. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст.191, 198, 199 СК України,

Outcome: approved