Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею з 18.12.2014 р. право власності на грошові кошти на вкладах та рахунках в розмірі 107 957,44 грн., які [PERSON] набула відповідно до Договору № 001-28854-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 21 листопада 2014 року від 29 жовтня 2011 року, укладеними між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього з набуттям [PERSON] за вказаними договорами банківського вкладу та рахунків на суму 107 957,44 грн., статусу вкладника в сенсі п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Заявлену вимогу позивач обґрунтовує тим, що 18 грудня 2014 року між нею - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги № 181214-1. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору, відповідач відступив позивачеві, а позивач набула право вимоги, належне відповідачу і стала кредитором за договором № 001-28854-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 21.11.2014 р., укладеними між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами і доповненнями до них. Відповідно до п. 2 Договору позивач набула право вимоги від банку сплатити суму боргу у розмірі 107 957,44 грн., який виник у зв'язку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов договорів банківських вкладів і рахунків. Відповідно до п. 3 Договору, з моменту підписання Договору відступлення права вимоги № 181214-1 сторонами, позивач набула статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини 1 статті 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 5 Договору, право власності від відповідача до позивача перейшло на суми вкладів та рахунків в розмірі, визначеному у п. 2 Договору. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Станом на 05.02.2015 р. відповідач не визнав право власності позивача на вклади та рахунки в розмірі 107 957,44 грн. про що він повідомив позивача письмово. Посилаючись на викладене, позивач просить суд задовольнити пред'явлені вимоги. В судове засідання позивач не з»явилася, проте до суду подала уточнення до позовної заяви відповідно до яких зазначила, що в прохальній частині позовної заяви наявна описка в номері та назві договору. Вірна назва і номер договору - Договір № 001-28854-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 21 листопада 2014 року. Крім того, позивач до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, свого представника до суду не направив, заперечення на позов не подавались. Оскільки позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) № 181214-1.(а.с.4) Відповідно до п. 1 зазначеного Договору, відповідач повністю відступає позивачеві, а позивач набуває право вимоги, належне відповідачеві і стає кредитором за Договором № 001-28854-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 21.11.2014 р., укладеними між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами і доповненнями до них. Відповідно до п. 2 Договору позивач набуває право вимагати від боржника сплатити суми боргу у розмірі у євро - 5 500,00 євро, що на день укладення даного Договору становить в національній валюті - 107 957,44 грн., який виник у зв'язку з наданням відповідачем банку (боржнику) у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договорами з банком відповідно до умов договорів банківських вкладу та рахунків. Відповідно до п. 3 Договору, з моменту підписання цього Договору сторонами, позивач набуває статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини 1 статті 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. Відповідно до п. 5 договору, право власності від відповідача до позивача переходить на суми вкладів та рахунків в розмірі, визначеному у п. 2 цього Договору. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ, з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Судом встановлено, що станом на 05.02.2015 р. відповідач не визнав право власності позивача на вклади та рахунки в розмірі 107 957,44 грн. про що він повідомив позивача письмово.(а.с.7). Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Договору право власності на частину суми боргу в розмірі, визначеному у п. 2 Договору, перейшло від відповідача до позивача з моменту підписання Договору сторонами, тобто з 18.12.2014 р. Як встановлено в ході розгляду справи позивач, реалізуючи своє право власності намагався оформити перехід права власності на частку вкладу, як це передбачено умовами договору, проте відповідачем не вчинено жодних дій щодо реалізації такого права позивача. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з огляду на вищевказані норми закону, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] з 18.12.2014 р. право власності на грошові кошти на вкладах та рахунках в розмірі 107 957,44 грн., які [PERSON] набула відповідно до Договору № 001-28854-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 21 листопада 2014 року від 29 жовтня 2011 року, укладеними між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього з набуттям [PERSON] за вказаними договорами банківського вкладу та рахунків на суму 107 957,44 грн., статусу вкладника в сенсі п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р., а саме - вкладник - фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що пред'явлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1079,570 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved