Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить звільнити з-під арешту 1/5 частину квартири [ADDRESS], що був накладений постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Васильківського МРУЮ від 24.05.2013 року (ВП №33449218). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2013 року за позовом [PERSON] припинено право власності та право користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 1/5 частину, що належить кожному з них, квартири під [ADDRESS] і за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Дане рішення ніким не оскаржувалось та 26.02.2013 року набрало законної сили. 26 квітня 2013 року позивач придбала вищевказану квартиру та стала її власником, що стверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного округу, реєстровий номер №865. Позивач стверджує, що у травні місяці 2013 року вона дізналася про те, що відносно [PERSON] відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1108 від 01.11.2011 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області, згідно якого він має сплатити на користь ПАТ СК «Інтер» борг у сумі 28936,49 грн. Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Васильківського МРУЮ від 24.05.2013 року (ВП №33449218) на 1/5 частину квартири [ADDRESS] накладено арешт, на підставі повідомлення Васильківського МБТІ №1523 від 06.09.2012 року, відповідно до якого за боржником [PERSON] обліковується нерухоме майно, а саме: 1/5 частина вищевказаної квартири. Оскільки накладення арешту на 1/5 частину квартири [ADDRESS] є незаконним та на праві приватної власності за договором купівлі-продажу позивач є власником спірної квартири, а тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав, тому суд вважає за можливим вирішити справу заочно на підставі наявних неї доказів. Представник третьої особи ПАТ «СК «Інтер» в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Судом достовірно встановлено, що відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, припинено право власності та право користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на 1/5 частину, що належить кожному з них, квартири під [ADDRESS] і за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], яке 26.02.2013 року набрало законної сили (а.с.5-7). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 26 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного округу О.В. Бобковим, реєстровий номер №865, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру під номером [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.05.2013 року (ВП №33449218), постановленої державним виконавцем Ліщенко Н.І. органу держаної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції, при примусовому виконанні: виконавчого листа №2-1108 від 01.11.2011 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області, згідно якого боржник [PERSON] має сплатити на користь ПАТ СК «Інтер» борг у сумі 28936,49 грн., на підставі повідомлення Васильківського МБТІ №1523 від 06.09.2012 року відповідно до якого за боржником [PERSON] обліковується нерухоме майно, а саме: 1/5 частина квартири під [ADDRESS], а тому накладено арешт на вказану частину спірної квартири (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.321 ЦК України, ст..41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Отже, арешт на майно позивача накладено після набуття позивачем права власності на це майно, і такий арешт накладено за боргами іншої особи. За таких обставин суд знаходить позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved