Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд встановити факт постійного проживання її разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS]; визнати факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що складається з однокімнатної квартири житловою площею 16,7 кв.м, загальною площею 32,4 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті її сестри, яка померла [INFO] в м. Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на наступне. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.07.1994 року. Спірна квартира - є однокомнатна ізольована квартира житловою площею 16,7 кв.м, загальною площею 32,4 кв.м.. [INFO] у віці 83 років [PERSON] померла. Спадкодавець, [PERSON], за життя 23 вересня 1994 року склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.Ю.. Цим заповітом вона заповідала все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, у тому числі належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], своїй сестрі - [PERSON], яка, починаючи з 2003 року, постійно проживала разом із сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], піклувалась про її здоров'я, купувала їй ліки, допомагала у побуті, здійснювала догляд. Після смерті спадкодавця, позивач взяла на себе всі витрати по похованню своєї сестри [PERSON], фактично вступила в керування і володіння спадковим майном, здійснює за ним догляд, сплачує комунальні платежі, користується і володіє всіма особистими речами померлої. Позивач не звернулась до нотаріальної контори в термін 6 місяців після відкриття спадщини, оскільки восени 2008 р., майже одразу після смерті спадкодавця, у позивача трапився інсульт і тривалий час вона знаходилася на лікуванні. Інших спадкоємців, які мали б право на спадщину після смерті [PERSON] не має, оскільки вона ще за життя у 1981 році розлучилася зі своїм чоловіком [PERSON], а дітей не було. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2,3 ЦПК України та не заперечує розглядати справу з заочною формою розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Заперечень від участніків процесу не надійшло. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши інші докази окремо та в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права що доподання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.07.1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду та зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмітка КП «Харківське Міське БТІ» від 22.07.1994 року, реєстрова книга № 7-4970 (а.с. 12-14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 17.07.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ (а.с.9). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповіт - це розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкодавець, [PERSON], 23 вересня 1994 року склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.Ю. Цим заповітом спадкодавець заповідала все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, у тому разі належну їй на праві особистої власності квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], [PERSON]. (а.с. 11). Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області, Саварінської Н.В. від 03.08.2015 року вих. № 261/01-16, із заявою про прийняття спадщини або відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON], яка на час смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] ніхто окрім позивача не звертався, спадкова справа не містить таких заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно абзацу 1 ч. 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Допитані в судовому засіданні у якості свідків сусіди позивачки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в судовому засіданні пояснили, що позивачка - є сестрою померлої [PERSON]. Останні п'ять років свого життя [PERSON], будучи людиною похилого віку, хворіла, потребувала великих витрат на лікування, мала невеличку пенсію, вона проживала разом з сестрою [PERSON] за адресою:[ADDRESS] в належній [PERSON] квартирі. [PERSON] здійснювала за нею догляд, піклувалась за нею, гроші сумісно витрачали на лікування та на життя. [INFO] [PERSON] померла. Сестра [PERSON] поховала її, справила усі необхідні поминальні обряди, вступила в керування і володіння квартирою [PERSON], сплачує усі необхідні комунальні платежі за квартиру спадкодавця, користується особистими речами померлої. Оскільки вказаний факт підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] також це підтверджується письмовими доказами, наданими суду, суд вважає факт сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини встановленим. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Приймаючи до уваги достатність доказів для встановлення факту постійного проживання її разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, визнання факту прийняття спадщини,визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на квартиру за адресою в [ADDRESS], надавши їм відповідну оцінку, суд вважає позов законним і обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved