Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2014 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спору про розподіл спільного майна та визначення місця проживання дитини на сьогоднішній день немає. Шлюбні відносини фактично припинені, так як вони мають різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини, позивач просить\~\~шлюб з відповідачем розірвати. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розірвати шлюб, укладених між позивачем та відповідачем. Додатково в судовому засіданні позивач зазначила, що категорично заперечує проти надання строку для примирення, оскільки підставою для розірвання шлюбу слугувала поведінка відповідача, яка виражалась в постійних образах позивача та скандалах із застосування нецензурної брані у присутності неповнолітньої дитини, що впливало на його психологічний стан. Шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2015 року, після чого вони намагались прийняти міри щодо примирення, однак це супроводжувалось повторними скандалами та образами зі сторони відповідача, а тому з червня 2016 року шлюбні відносини остаточно припинилися. Протягом майже шести місяців позивач з відповідачем не спілкуються, за цей час відповідач жодних дій, направлених на примирення, не здійснив. Також позивач вказала, що відповідач надав їй 31.10.2016 року нотаріальнозасвідчену згоду на виїзд їх дитини за межі України у супроводі матері ([PERSON]) для відвідування бабусі, у зв'язку з чим позивач понесла певні витрати, а 09.11.2016 року відкликав свою згоду без пояснення будь-яких причин. На підставах викладених позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем, збереження шлюбу не бажає, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини. Додатково зазначила, що вона на даний час має намір створити нову сім'ю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, вважала, що між сторонами можливе примирення, тому просила шлюб не розривати. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2014 року, згідно актового запису про шлюб №926, складеного 13.09.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], згідно актового запису про народження №29, складеного 13 січня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. З заяв до компетентних органів та установ, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що 31.10.2016 року [PERSON] надав згоду на виїзд його малолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України до Швейцарії, а потім 09.11.2016 року відкликав її. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинені з червня 2016 року . Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги, різні погляди на життя, постійні сварки та образи. Спору про розподіл спільного майна та визначення місця проживання дитини на сьогоднішній день немає. З урахуванням викладеного, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved