Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у звязку з нещасним випадком, повязаним з виробництвом та ушкодженням здоровя у розмірі 100000,00 грн., посилаючись на те, що під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, 20.05.2008 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого вона отримала ушкодження здоровя та у подальшому їй встановлено 3 групу інвалідності. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті вказаного нещасного випадку полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала безпосередньо як під час травмування і в період лікування так і по теперішній час, психологічному дискомфорті, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 04.01.2019 року позовну заяву залишено без руху. На виконання вищезазначеної ухвали 23.01.2019 року до суду від позивача надійшов лист та позовна заява з аналогічними первісній заяві позовними вимогами та додатками. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 24.01.2019 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 05.02.2019 року від відповідача до суду надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву з додатками, в якому відповідач просить позов задовольнити частково, зменшивши розмір моральної шкоди до 1000 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.02.2019 року заяву ЗАТ «Житомирські ласощі» із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, залишено без розгляду. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 21.07.1981 року [PERSON], [INFO], працювала на Житомирській кондитерській фабриці машиністом загортальної машини 3-го розряду в карамельному цеху, а з 03.10.2000 року переведена на посаду прибиральника виробничих приміщень в карамельному цеху. 27.03.2006 року позивач була звільнена з роботи за угодою сторін. 27.03.2007 року позивача було прийнято на роботу до відповідача в цех №3 карамельником 2-го розряду та 19.09.2007 року переведено на посаду карамельника 3-го розряду в цех №3, а з 15.03.2011 року останню переведено до ТДВ «ЖЛ» (правонаступника відповідача у певний час). 20.05.2008 року з позивачем, яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала у другу зміну на тягнульній машині, яка призначена для перетягування карамельної маси, стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, а саме кисть правої руки позивача потрапила під металевий палець тягнульної машини, внаслідок чого позивач отримала закритий уламковий перелом 2, 3, 5 пясткових кісток правої руки з рвано-скальпованими ранами кисті. На момент настання зазначеного нещасного випадку тягнульна машина (інв. №2201) лінії №2 перебувала у технічно справному стані. Відповідно до п.3.13 «Інструкції №8 з охорони праці для карамельника, працюючого на охолодженні карамельної маси на тянульних машинах», з якою позивач була ознайомлена під особистий підпис, останній заборонялося поправляти карамельну масу на пальцях витягальної машини під час її роботи. Комісією з розслідування нещасного випадку ЗАТ «Житомирські ласощі» були складені Акт №03 від 23.05.2008 року та Акт форми Н-5 від 23.05.2008 року, яким встановлено, що позивач допустила порушення п.3.13. вищевказаної Інструкції, адже поправила карамельну масу під час роботи тягнульної машини на її металевих пальцях. Вищезазначені акти, а також дії Комісії з розслідування нещасного випадку ЗАТ «Житомирські ласощі», позивачем у встановленому законом порядку не були оскаржені. Перевіркою Управління Держпраці у Житомирській області з даного приводу встановлено, що Комісія з розслідування даного нещасного випадку всебічно вивчила всі обставини його настання і встановила порушення позивачем вимог вищезазначеної Інструкції. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст.1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створюю підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає у тому, що вина заподіювача шкоди не вимагається. Разом з тим, за змістом ст.1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Системний аналіз ст.1193 ЦК України дає підстави дійти висновку, що умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності якого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обовязку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати. На відміну від кримінального законодавства, цивільне законодавство не поділяє умисел на прямий і не прямий, проте розрізняє грубу та просту необережність. Так, коли особа не дотримується високих вимог, предявлених до неї як особистості, що здійснює за даних умов певний вид діяльності, вона допускає просту необережність; у тих випадках, коли особа не тільки не дотримується високих, а й мінімальних вимог уважності та обережності, вона допускає грубу необережність. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем за вищевказаних обставин допустила порушення вимог вищезгаданої Інструкції, внаслідок чого і стався нещасний випадок. Наказом відповідача №138 від 26.05.2008 року, серед іншого, позивачеві оголошено попередження за грубе порушення Інструкції. Водночас у травні 2008 року позивачу було виплачено відповідачем матеріальну допомогу в розмірі 300,00 грн. З 01.12.2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності у звязку з трудовим каліцтвом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Приймаючи до уваги, що позивач допустила грубу необережність, внаслідок якої стався нещасний випадок та відсутність вини відповідача у цьому, розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в сумі 100000,00 грн., є обєктивно невиправдано завеликим. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази понесення позивачем таких моральних, душевних страждань, які б обєктивно підтверджували заявлений нею до відшкодування відповідачем розмір моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. Копії планів реабілітаційних заходів, наданих позивачем, на думку суду, не можуть сприйматись як доказ понесення позивачем втрат немайнового характеру, оскільки не свідчать про фактичне проходження позивачем таких заходів, а лише про направлення на них. Іншим доказам, наданим позивачем, а саме копіям медичних документів, що містять рукописний текст, суд не може надати відповідну правову оцінку, внаслідок нерозбірливості їх змісту, а відтак неможливості їх віднесення до тих чи інших обставин справи. З огляду на ті обставини, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем отримала трудове каліцтво внаслідок порушення з грубої необережності вимог інструкції з охорони праці, зазнала фізичний біль, перенесла нервовий стрес, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала [PERSON], та виходячи із засад розумності, справедливості і виваженості, а також з огляду на встановлені факти, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з\~\~відповідача в дохід держави судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial