Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 28.07.2018 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відповідач став проявляти безвідповідальне ставлення до сім`ї та своїх сімейних обов`язків, не проявляв батьківського піклування по відношенню до сина. Відповідач став поводитися агресивно, ображати її, принижувати морально. Вона втратила почуття поваги та любові до відповідача через конфлікти та суперечки з різних причин. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим. Просить суд шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28.07.2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області, актовий запис № 952, розірвати. В судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 26). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що з травня 2021 року він та позивач проживають окремо, спільне господарство не ведуть, оскільки між ними зіпсувалися стосунки. Вважає, що причиною цього є вплив матері позивачки на неї. Він вживав заходи для примирення, вважає, що примиритися з позивачкою йому вдалося частково. Просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справу, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.07.2018 року, який зареєстровано Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 952 (а.с. 21). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] . [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем, про зазначає у своїй письмовій заяві (а.с. 26). В свою чергу, відповідач заперечував щодо розірвання шлюбу, оскільки виявляв намір зберегти сім`ю. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, сварки та скандали з різних причин, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Крім того, дана справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, за цей час сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом задоволені, з відповідача на її користь підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України,

Outcome: approved