Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про зміну розміру аліментів, просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі виконавчого документу Солом'янського районного суду м. Києва № 2-3563/10 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] на ? частку всіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з 30 грудня 2014 року, а також просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.06.2014 року по 30.11.2014 року, враховуючи пеню за прострочення виплати аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач не сплачує аліменти належним чином, а спільна дитина, яка є інвалідом потребує значно більшого догляду та матеріальної підтримки. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2008 року, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.09.2010 року у справі № 2-3320/10. Згідно копії свідоцтва про народження, актовий запис № 1437, у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. 24 липня 2017 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-3563/10 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісяця у розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 30 грудня 2014 року Медичним висновком № 2928 про дитину інваліда віком до 16 років було встановлено захворювання [PERSON] з діагнозом правостороння хронічна сенсоневральна приглухуватість і лівостороння хронічна сенсоневральна глухота. Відповідно до п. 4 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім»ї. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином судом встановлено, що 24 липня 2017 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-3563/10 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісяця у розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з чим, суд бере до уваги положення ст. 192 СК України, яка регулює зміну розміру аліментів тобто їх зменшення або збільшення. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісяця у розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття підлягають частковому задоволенню, оскільки стороною відповідача позов визнано в повному обсязі. Разом з тим, збільшений розмір аліментів буде стягуватись з моменту подачі даного позову. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.06.2014 року по 30.11.2014 року, враховуючи пеню за прострочення виплати аліментів, то дана вимога задоволенню не підлягає оскільки стороною позивача не надано належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості по аліментам на користь [PERSON]. Виходячи з положень ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Згідно ст. 195 Сімейного України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Положеннями статті 194 Сімейного кодексу України врегульований порядок стягнення аліментів за виконавчим листом та заборгованості за аліментами в примусовому порядку, яка виникла внаслідок невиконання рішення суду про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial