Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 23.08.2003 року Великомитницькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області, актовий запис № 09, та просила залишити після розірвання шлюбу їй прізвище [PERSON] , та визначити місце проживання двох синів з нею. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу час для надання відзиву на позов. Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що відносини між ними дійсно припинилися та вказав, що старший син проживає з ним, а молодший з матір`ю. Зважаючи на викладене, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, однак просив відмовити в частині визначення проживання дітей з матір`ю. Позивач надала відповідь на відзив, в якій підтвердила факт проживання молодшого сина з нею, а старшого з відповідачем, та уточнила позовні вимоги, вказавши на те, що просить визначити місце проживання лише молодшого сина з нею. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 23.08.2003 року Великомитницькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області, актовий запис № 09, що підтверджується завіреною нотаріально копією свідоцтва, виданого повторно, серії [NUMBER] (а.с.17). Шлюб позивача з відповідачем виявився невдалим, позивач посилається на відсутність взаєморозуміння и взаємоповаги, сварки, а відповідач на аморальний спосіб життя позивача, що спростовується, долученою до відповіді на відзив характеристикою [PERSON] . Примирення неможливе, подальше збереження сім`ї та шлюбу суперечить їх інтересам. Від вказаного шлюбу є діти: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6), який мешкає з матір`ю, та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7), який мешкає з батьком. Факт проживання старшого сина з батьком та молодшого сина з матір`ю сторонами не оспорюється. Згідно довідки(а.с.10), діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зважаючи на те, що молодшому сину 13 років, суд враховує його думку щодо визначення місця проживання. Згідно копії заяви [PERSON] , [INFO] , долученої представником позивача, молодший син мешкає з матір`ю та бажає проживати після розірвання шлюбу з матір`ю, з батьком не спілкується. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за можливе визначити місце проживання молодшого сина [PERSON] з матір`ю. Спір про розподіл спільного майна відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи положення ст.113 СК України, позивач просила залишити після розірвання шлюбу їй прізвище - [PERSON] . Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Зважаючи на все вище вказане, уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач при поданні позову сплатила судовий збір, вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача заявлено не було, а тому судом питання щодо розподілу судових витрат вирішуватися не буде. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved