Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що їй на підставі договору дарування від 23.10.2000 року належить 2/7 частки квартири [ADDRESS]. 27.02.2001 року між нею та відповідачкою було укладено договір про порядок користування квартирою між учасниками спільної часткової власності, відповідно до якого у її користування відійшла жила кімната площею 14,3 кв.м., їдальня площею 9,8 кв.м. та привітальня площею 5,9 кв.м., до відповідачки відійшла жила кімната площею 17,0 кв.м., жила кімната площею 12,7 кв.м. та коридор площею 10 кв.м. Вказаний порядок користування існує і по цей час, а сам договір ніким не оскаржений. На сьогоднішній час вона має намір виділити свою частку квартири в натурі, але відповідачка відмовляється від розподілу квартири, посилаючись при цьому на відсутність часу і коштів. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила його задовольнити. Відповідач проти позову не заперечувала. Представник третьої особи - Виконкому Алуштинської міської ради до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі ст. 10 ЦПК України покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.10.2000 року в реєстрі №3681, позивачка є власником 2/7 частки квартири за [ADDRESS] (а.с.8). Власником іншою 5/7 часткою квартири є [PERSON] (а.с. 31). Між позивачем та відповідачем 27.02.2001 року було укладено договір про порядок користування квартирою між учасниками спільної часткової власності, відповідно до якого у користування позивача відійшла жила кімната площею 14,3 кв.м., їдальня площею 9,8 кв.м. та привітальня площею 5,9 кв.м.; до відповідачки відійшла жила кімната площею 17,0 кв.м., жила кімната площею 12,7 кв.м. та коридор площею 10 кв.м. (а.с.7). Квартира фактично поділена між позивачем та відповідачем на дві відокремлені квартири, які мають власні комунікації, окремі входи та виходи та особові рахунки на оплату комунальних послуг, що було підтверджено сторонами у судовому засіданні, а також відповідає даним технічних паспортів (а.с. 4-5, 29-30). З наданої суду копії паспорта колишнього чоловіка відповідачки убачається, що до укладення шлюбу вона мала прізвище «[PERSON]», яке змінила після укладення шлюбу на «[PERSON]» (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ч. 3, 367 ч.1 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У сторін склався певний порядок користування приміщеннями, які знаходяться в спільній частковій власності, що не оспорює жодна із сторін. Спору з приводу користування належними їм приміщеннями немає. Суд задовольняє позовні вимоги щодо поділу майна, що знаходиться у спільній частковій власності сторін, право власності на яке зареєстроване у встановленому законом порядку, виділивши у власність сторонам приміщення, що відповідають їх частці в цілому, а також вимоги про припинення права спільної часткової власності на виділене майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved