Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою м. Харків вул. Льва Ландау б. 12 кв. 113 . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що в період шлюбу з відповідачем вона придбала квартиру № 113 в м. Харкові вул. Льва Ландау б. 12.На час придбання квартири відповідач не працював , не мав постійного доходу. Для придбання квартири позивачем був оформлений кредит в ПАТ КБ «Правекс-Банк». Грошову суму в розмірі 200000 грн. на перший внесок був наданий позивачу її батьком, який продав свою дачу. Крім того, 15000 доларів США позивач взяла в борг у своєї подруги [PERSON] Залишок по кредиту позивач погасила за рахунок коштів, що їй надала її мати після продажу отриманої нею у спадок квартири. Ремонт в квартирі був розпочатий вже після розлучення позивача з відповідачем. В квартирі мешкає позивач з її сином . Відповідач в квартирі не зареєстрований та не мешкає. У звязку з тим, що квартира була придбана позивачем за власні кошти, вона просить визнати за нею право особистої власності на неї. Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків- Гончарова М.Ф., [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач до суду не зявився, неодноразово викликався у судові засідання, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання судовими повістками-повідомленнями, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надав. На підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, з*ясувавши обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуюся, допитавши свідків приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави( ч.1 ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.( ч. 1 ст. 13 ЦПК України) Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування( ч.1 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.( ч.1 ст. 81 ЦПК України) 25 квітня 1995 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Феськівською сільською радою Золочівського району Харківської області , актовий запис 5, дружині присвоєно прізвище- Єрмоліна. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2014 року шлюб розірвано, позивачу залишено прізвище- Гончарова. ( а.с. 12) 07 вересня 2011 року на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 1216, позивач - [PERSON] придбала кватиру № 113, що знаходиться за адресою м. Харків пр. П*ятдесятиріччя СРСР б. 12 за 41800,00 грн.( а.с. 12-13) Право власності на вказану квартиру зареєстровано в КП №Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07 вересня 2011 року реєстр. № 19494543. ( а.с. 14) 07 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та позивачем укладено кредитний договір № 6426-001/11Р відповідно до умов якого Банк надає Позичальникові грошові кошти у розмірі 96000, 00 грн. на строк до 07 вересня 2021 року . Кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунку по Договору купівлі-продажу квартири № 113, що знаходиться за адресою м. Харків пр. Пятдесятиріччя СРСР б. 12 . ( а.с. 18-21) 07 вересня 2011 року позивач для забезпечення виконання своїх зобов*язань перед ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» за кредитним договором № 6426-001/11Р від 07.09.2011 року був укладений договір іпотеки № 6426-001/11Р відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку Банку квартиру № 113, що знаходиться за адресою м. Харків пр. П*ятдесятиріччя СРСР б. 12. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 1268 ( а.с. 22-24) Позивачем в обґрунтовування заявленого позову у судовому засіданні зазначено, що грошові кошти на придбання квартири вона отримала від свого батька в сумі 200 000,00 грн. , а також суму в розмірі 120 000,00 грн. отримала в борг у [PERSON] Суд приймає зазначені аргументи позивача, так як вони підтверджуються дослідженими при розгляді справи доказами . Судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до розписки від 11.08.2011 року позивач взяла в борг у [PERSON] 120 000,00 грн. строком до 11.08.2016 року. ( а.с. 44) Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона надала в борг [PERSON] 120 000 грн. для придбання квартири. Борг остання повернула 20.08.2017 року. З наданого позивачем договору купівлі-продажу від 23 серпня 2011 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 4763 вбачається , що її батько [PERSON] продав за 200 000 грн. належний йому житловий будинок № 23, розташований по вул. Сумській за адресою с Феськи Золочівського району Харківської області ( а.с. 17) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він продав дачний будинок , який знаходився в с. Феськи Золочівського району Харківської області по вул. Сумській, 23 та отримані від продажу гроші надав своїй доньці для придбання нею квартири № 113 за адресою м. Харків пр. Пятдесятиріччя СРСР б. 12. Після продажу дачного будинку він знявся з реєстраційного обліку за адресою проданого будинку та зареєструвався в вищезазначеній квартирі на яку надав гроші донці. Колишній зять не приймав участі в придбанні квартири, він ніде не працював, постійного заробітку не мав. Донька сплачувала кредит, який вона отримала на квартиру самостійно, а потім його дружина- мати позивача, надала їй гроші , отримані після продажу квартири матері, яку вона отримала у спадок. Таким чином з досліджених доказів та пояснень свідків вбачається, що безпосередньо перед оформленням купівлі-продажу квартири, яка є предметом позову та її вартість відповідно до договору купівлі-продажу становить 418 000,00 грн. , позивач отримала від [PERSON] у борг 120 000,00 грн., від свого батька 200 000,00 грн., а на іншу частину грошових коштів для розрахунку за придбання квартири позивач отримала відповідно до кредитного договору ,укладеному з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в розмірі 96000,00 грн. З наданих позивачем квитанцій вбачається що вона погашала кредитні зобовязання за вищезазначеним кредитним договором ( а.с. 25-39, 41). З договору купівлі- продажу від 18 серпня 2017 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 18867 вбачається , що мати позивача [PERSON]. продала за 778 055,00 грн. належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.05.2017 року квартиру № 14, розташовану за адресою м. Харків Садовий проїзд б. 22-А ( а.с. 42-43) Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON]В пояснила, що позивач -її донька, купила квартиру № 113 за адресою м. Харків пр. Льва Ландау ( колишня назва П*ятдесятиріччя СРСР) б. 12 без участі її колишнього чоловіка [PERSON] Гроші на придбання квартири донька взяла в борг у подруги, та її чоловік- батько позивача, надав доньці гроші в розмірі 200 000,00 грн. після продажу належного йому дачного будинку в с. Феськи, а решту коштів донька отримала в кредит. Коли свідок отримала в спадок після смерті своєї матері квартиру, то вона її також продала та частину отриманих грошей надала донці для погашення кредиту та суму боргу. Суд проаналізувавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , та надані позивачем докази в їх сукупності вважає, що вони не протирічать один одному. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» № 887-14/468 від 21.08.2017 року [PERSON] станом на 19 серпня 2017 року зобовязання за кредитним договором № 6426-001/11Р від 07.09.2011 року перед Банком виконала в повному обсязі. З наданої до цієї довідки виписці Банку вбачається, що останній платіж [PERSON] зробила 18.08.2017 року в сумі 58 857,33 грн., тобто в той день, коли мати позивача продала належну їй квартиру та передала ці кошти позивачу. ( а.с. 40) З розписки від 20.08.2017 року вбачається, що [PERSON] повернула борг [PERSON] в розмірі 381 000 грн. ( а.с.45) Нормами стей 57,60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими : 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості, СК України містить винятки із загального правила. Відповідно до ч.1 ст. 57 СУК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй( йому) особисто. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року ( справа № 6-2641цс15) міститься висновок про те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому , сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 41 [PERSON] України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю , результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З досліджених у судовому засіданні доказів, на підставі яких встановлені відповідні обставини, судом встановлено, що квартира № 113, що знаходиться за адресою м. Харків пр. Льва Ландау ( колишня назва Пятдесятиріччя СРСР) б. 12 придбана за особисті кошти позивача, які були отримані нею від батьків і за позичені у борг без згоди відповідача, а тому вищевказана квартира є її особистою власністю і відповідно, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розмірі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved