Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , який належить їй, Відповідачу - 1 [PERSON] та Відповідачу - 2 [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, по 1/3 частки кожному, після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак, вона не має можливості розпоряджатися своїм власним майном, так як відповідачі не впускають її до спірного житлового будинку. Позивач неодноразово намагалася потрапити до житлового будинку, але відповідачі забрали у неї ключі від дверей та на розмову не йдуть, як вона не намагалася з ними поспілкуватися. Також вона зверталася до правоохоронних органів для вирішення цього питання, але все виявилося марним. Згідно з ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно до ст.ст. 355-356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язання, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). Отже, на підставі ст. 391 ЦК України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання, своїм майном. Відповідачі продовжують всупереч її волі чинити перепони у користуванні та володінні спільної власності, яка належить їй на праві власності за законом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з цим, позивач просить зобов`язати відповідачів усунути та в подальшому не чинити перешкоди у користуванні і проживанні їй 1/3 частиною житлового будинку господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] , шляхом її вселення у вищезазначений житловий будинок. Судові витрати просила покласти на відповідачів. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Також пояснили, що за життя матері вона виїхала із спірного житлового будинку та залишила ключ у матері. Під час відвідування матері, вона брала ключ в дворі та відмикала двері. Після смерті матері відповідачі забрали ключ від будинку, вона змогла зайти лише в двір, тобто могла відчинити хвіртку. Відповідачі не дають ключів від будинку і вона не має можливості користуватися своєю часткою. З цього приводу, вона зверталася до дільничного, який розмовляв з [PERSON] . Але ця розмова ніяких результатів не дала. На даний час вона проживає в орендованому житлі по [ADDRESS] . По місцю її реєстрації проживає її син з родиною. Також, будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності. Замок на хвіртці відмикається без ключа, але в будинок вона не може зайти. У зв`язку з цим, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, представником позивача була надана відповідь на відзив, згідно якої вважає, що вимоги відповідача-1 є безпідставними та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, Позивач [PERSON] , [INFO] , є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , який належить їй Відповідачу - 1 [PERSON] та Відповідачу - 2 [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, по 1/3 частки кожному, після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак, Позивач [PERSON] не має можливості розпоряджатися своїм власним майном, так як Відповідач - 1 [PERSON] , та Відповідач - 2 [PERSON] не впускають її до спірного житлового будинку. Позивач неодноразово намагалася потрапити до житлового будинку, але Відповідач - 1 [PERSON] та Відповідач - 2 [PERSON] , забрали у неї ключі від дверей та на розмову не йдуть, як Позивач не намагалася з ними поспілкуватися. Також Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів для вирішення цього питання, але все виявилося марним. Отже, на підставі ст. 391 ЦК України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання, своїм майном. Відповідач-1 [PERSON] та Відповідач-2 [PERSON] продовжують всупереч волі Позивача [PERSON] чинити перепони у користуванні та володінні спільної власності, яка належить Позивачу [PERSON] на праві власності за законом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Вважає, що позивач як і відповідач-1 має таке ж право на користування належним їй житловим будинком для особистого проживання, проживання членів її сім`ї та інших осіб. В той же час, відповідач-1 порушує право позивача користуватися власністю. У зв`язку з цим, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після смерті матері, ключ від спірного будинку він та [PERSON] не забирали. Як він лежав в дворі, так й по цей час ключ знаходиться в дворі. Замків вони не змінювали. За будинком та двором він доглядає разом з [PERSON] .. Крім того, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Так, позивачу належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Вказане майно у позивача - не єдине житло. Позивач має у власності житловий будинок. Станом на 14.08.2021 року, відповідачу-1 належить 2/3 частки у праві власності на це майно. Позивачка деякий час мешкала спільно з померлою [PERSON] ( власницею на той час спірного майна) у вказаному будинку ( 2017-2018 рр.), у вересні 2018 року коли мати захворіла і потребувала догляду, Позивачка самостійно за власною ініціативою виїхала з будинку, при цьому забувши сплатити за спожитті комунальні послуги. Цей факт може підтвердити відповідач-2 [PERSON] , яка за життя матері контролювала оплату комунальних послуг. Також зазначив, що позивач має власну житлову нерухомість, яка належить їй особисто за адресою : [ADDRESS] . [INFO] померла їх мати. З цієї дати ніхто в будинку не проживав і майном не користувався, при цьому майно збережене і прибудинкова територія доглянута. При цьому Позивач не цікавилася питанням збереження майна і доглядом за прибудинковою територією. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти відзиву та пояснень відповідача [PERSON] та пояснила, що замок був повішаний на хвіртку, щоб не заходили сторонні особи. Але цей замок відмикається без ключа. Замок на дверях будинку вона разом з [PERSON] не змінювали, ключа від вхідних дверей будинку вони не забирали. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. 21.04.2021 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свідоцтво видано на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Також в свідоцтві зазначено, що спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її син - [PERSON] на 1/3 частку, на 1/3 частку є її дочка - [PERSON] та на 1/3 частку є її дочка - [PERSON] .. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 21.04.2021 року, 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2021 року. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 21.04.2021 року, 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2021 року. 14.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 1/3 частки житлового будинку, згідно якого Дарувальник безоплатно передав у власність, а Обдарований прийняв в дар 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14.08.2021 року, 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі договору дарування від 14.08.2021 року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно Висновку, зробленим у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 521/18161/15-ц, та з пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивач та її представник на підтвердження своїх позовних вимог про те, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] чинять їй перепони у користуванні та володінні 1/3 частини житлового будинку, надали суду довідку ст. ДОП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 07.05.2021 року до чергової частини Синельниківського РУП надійшло повідомлення від [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , про те, що її син - [PERSON] з травня 2020 року не хоче пускати її до будинку. Також остання повідомила, що її син у даному будинку прописав свого сина та дружину. Однак, зазначена довідка не є належним доказом у справі, оскільки вона стосується конфлікту між нею та її сином - [PERSON] , а не відповідачів у справі. Крім того, будь-яких належних доказів на спростування доводів відповідачів ні позивач ні її представник суду не надали. Також, в судовому засіданні було встановлено, що також не заперечувалось самою позивачкою, що їй на праві приватної власності належить інше житло, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] , в якому вона і зареєстрована. Таким чином, судом з матеріалів справи не встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачці в користуванні власністю, ні позивач ні її представник не надали суду належних доказів, які б підтверджували зазначені в позовній заяві обставини щодо наявності перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а також позивачем не доведено, що існує реальна небезпека порушення її права власності з боку відповідачів. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку з чим не підлягають й задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного та ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,391,356 ЦК України,

Outcome: dismissed