Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленних вимог позивач вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.09.2020 року та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем. Крім того, позивач вказала, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти не сплачує. [PERSON] не цікавиться станом здоров'я дитини, його життям та розвитком. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя та вживає наркотичні засоби. [PERSON] самостійно утримує сина та забезпечує його усім необхідним для життя та розвитку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2021 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в наданій суду заяві підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачеві на адресу реєстрації місця проживання, яка зазначена в позовній заяві та підтверджена відомостями відділу облліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС Українив Харківській області була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, а в подальшому направлені судові виклики з зазначенням дати, часу та місця розгляду справи. Також на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет було викладено оголошення про виклик особи, в якому зазначено, що в провадженні суду знаходиться вказана вище справа та роз`яснено наслідки неявки в судове засідання. Крім того, відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м.Харкова. Відповідач про причини неявки не повідомив. Заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно ч.1, ч.3 ст. 131 ЦПК України визначено учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни його місця проживання/перебування. Приймаючи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи,що відповідач обґрунтованого клопотання про відкладення судового засідання, суду не надала, суд вважає за доцільне проводити судовий розгляд за відсутності відповідача. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації №R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Таким чином, судом було вжито всіх заходів для повідомлення [PERSON] про розгляд справи, але відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи. Відповідач також не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не з`явився до суду без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Департамент Служби у справах дітей про надав суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника Департаменту та при ухваленні рішення врахувати інтереси дитини та висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, доходить наступного. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.08.2018 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.09.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.11.2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 756. Крім того, вказаним рішенням визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Стаття 180 Сімейного Кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного Кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Позивач, звертаючись з позовом, в обґрунтування своїх вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] , посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини. В пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З наданої суду копії довідки від 09.01.2021 року за підписом начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 рік. З листа за підписом головного лікаря Комінального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та перебуває під наглядом лікаря-педіатра з яким укладена декларація про надання первинної медичної допомоги, хлопчик відвідує лікарів у супроводі матері. Доводи [PERSON] про те, що відповідач нехтує розвитком та вихованням малолітнього сина, не піклується про нього, порушує права дитини та не проявляє належної турботи, тобто фактично усунувся від виконання свої батьківських обов`язків, відповідачем жодним чином не спростовані. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано жодного доказу, які б спростовували обставини та доводи на які посилається позивач в обгрунтування заявлених вимог. Частиною 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У разі спору передусім повинні бути визначені інтереси дитини й тільки потім - права батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №756/2109/16-ц. 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а тому позбавлення його батьківських прав є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. При цьому суд враховує, що відповідач в судові засідання не з`являвся, що свідчить про відсутність у нього інтересу і бажання приймати участь у житті дитини. Крім того, суд приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.08.2021 року за №470 з якого вбачається, що питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та за рекомендацією комісії Департамент вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відтак, приймаючи до уваги надані суду позивачем документи, які підтверджують факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, діючи з метою забезпечення інтересів дитини та для захисту її прав, суд доходить висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 908 грн., підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного та

Outcome: approved