Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказав, що він, згідно наказу ДП «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром» №95 від 24.12.2013 року, з 24.12.2013 року був прийнятий на посаду заступника головного бухгалтера ДП «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром». Влітку 2014 року ДАК «Укрмедпром» перейменовано в ПАТ «Укрмедпром». Згідно наказу ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» №98 від 30.12.2014 року позивача звільнено з займаної посади згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Разом з цим, при звільненні з займаної посади, 30.12.2014 року роботодавець не провів розрахунок за фактично відпрацьований період з 01.07.2014 року по 30.12.2014 року, що підтверджується Довідкою ДП «Межиріцький вітамінний завод», ПАТ «Укрмедпром» від 30.12.2014 року № MVZ 000000054 та індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Управлінням Пенсійного фонду в Голованівському районі від 29.01.2015 року. Згідно цих документів ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» позивачу нараховано заробітну плату у наступних розмірах: за липень 2014 року 5424,35 грн.; за серпень 2014 року 2041,83 грн.; за вересень 2014 року 1118,48 грн.; за жовтень 2014 року 4473,93 грн.; за листопад 2014 року 4473,93 грн.; за грудень 2014 року 10258,12 грн. Всього за період з 01.07.2014 року по 30.12.2014 року [PERSON] нараховано, але не виплачено 27\~790,63 грн. (двадцять сім тисяч сімсот дев»яносто гривень 63 коп.). Середньомісячний заробіток становить 4631,77 грн. Сторона позивача вважає, що відповідачем спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивач змушений тривалий час (майже сім місяців) знаходитись в принизливому стані прохача та просити відповідача повернути грошові кошти відповідно до трудового договору. Невизначеність щодо виплати заробітньої плати призвела до знервованості, погіршення стосунків з оточуючими та в сім»ї, неможливості спокійно спати, а також неможливості вільно розпоряджатися заробленими власними грошовими коштами. Замість того, щоб займатись своїми звичними, повсякденними справами, позивач змушений докладати надмірних зусиль для відновлення своїх прав та законних інтересів у суді, порушились його добрі відносини з оточуючими людьми та втрачено звичний ритм життя. Свої моральні страждання позивач оцінює у 5000 гривень. Просить змінити формулювання причин звільнення [PERSON] з ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, стягнути солідарно з відповідачів Дочірнє підприємство «Межиріцький вітамінний завод» та Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» на його користь заробітню плату за період з 01.07.2014 року по 30.12.2014 року 27\~790,63 грн. (двадцять сім тисяч сімсот дев»яносто гривень 63 коп.), стягнути солідарно з відповідачів - Дочірнє підприємство «Межиріцький вітамінний завод» та Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» на його користь грошову суму за вимушений прогул за січень 2015 року у розмірі 4631,77 грн., стягнути солідарно з відповідачів - Дочірнє підприємство «Межиріцький вітамінний завод» та Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» на його користь з урахуванням вимог ст. 44 КЗпП України 3 середньомісячні заробітні плати на загальну суму 13\~895,31 грн. (тринадцять тисяч вісімсот дев»яносто п»ять грн. 31 коп.), стягнути солідарно з відповідачів Дочірнє підприємство «Межиріцький вітамінний завод» та Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. В судовому засіданні позивач просить задовольнити позовні вимоги, крім тієї , якою він просив винести окрему ухвалу , так як прокуратура Голованівського району вже зайнялась питанням виплати заробітної плати на підприємстві. Представники відповідачів ДП «Межиріцький вітамінний завод», ПАТ «Укрмедпром» в судове засідання не з»явились, будь-яких заперечень на позов не надали , довідку про заборгованість по заробітній платі надали на вимогу суду , про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, рекомендовані листи тричі одержано під підпис . Суд, заслухавши позивача , вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню частково. В частині позовних вимог щодо зміни формулювання причин звільнення з займаної посади позивачу слід відмовити, оскільки наказ №38 від 30.12.2014 року винесено на підставі його заяви, а-с.13. Відсутність підстав для зміни причин звільнення з ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін на ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням слугує відмові у задоволенні частини позовних вимог щодо виплати трьох середньомісячних заробітних плат в розмірі 13\~895,31 грн.. Судом встановлено, що він, згідно наказу ДП «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром» №95 від 24.12.2013 року, з 24.12.2013 року був прийнятий на посаду заступника головного бухгалтера ДП «Межиріцький вітамінний завод» ДАК «Укрмедпром». Влітку 2014 року ДАК «Укрмедпром» перейменовано в ПАТ «Укрмедпром». Згідно наказу ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» №98 від 30.12.2014 року позивача звільнено з займаної посади згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Разом з цим, при звільненні з займаної посади, 30.12.2014 року відповідач не провів розрахунок за фактично відпрацьований період з 01.07.2014 року по 30.12.2014 року, що підтверджується Довідкою ДП «Межиріцький вітамінний завод» ПАТ «Укрмедпром» від 30.12.2014 року № MVZ 000000054 та індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Управлінням Пенсійного фонду в Голованівському районі від 29.01.2015 року. Всього за період з 01.07.2014 року по 30.12.2014 року [PERSON] нараховано, але не виплачено 27\~790,63 грн. (двадцять сім тисяч сімсот дев»яносто гривень 63 коп.). Середньомісячний заробіток становить 4473,93 грн. Він також вважає, що йому завдано моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн.. Позивач змушений тривалий час (майже сім місяців) знаходитись в принизливому стані прохача та просити відповідача повернути грошові кошти відповідно до трудового договору. Невизначеність щодо виплати заробітньої плати призвела до знервованості, погіршення стосунків з оточуючими та в сім»ї, неможливості спокійно спати, а також неможливості вільно розпоряджатися заробленими власними грошовими коштами. Замість того, щоб займатись своїми звичними, повсякденними справами, позивач змушений докладати надмірних зусиль для відновлення своїх прав та законних інтересів у суді, порушились його добрі відносини з оточуючими людьми та втрачено звичний ритм життя. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Сума заборгованості [PERSON] заробітної плати відповідачем не оспорюється. Відповідач своєю довідкою від 30.12.2014 року підтвердив факт роботи позивача на посаді заступника головного бухгалтера ,звільнення його з посади 30.12.2014 року , наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі на момент звільнення та затримки розрахунку з 01.07.2014 року по даний час, але , відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України , не надав суду будь яких доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем , а також доказів наявності об»єктивних перешкод в належній організації роботи підприємства. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує роз'яснення, викладені у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~№13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням суми, на яку той мав право,частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.\~ Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно довідки № MVZ00000028 від 21.04.2015 року , наданої відповідачем, сукупний дохід позивача за липень- грудень 2014 року складає 27\~790,64 грн , сума до виплати 22\~008,63 грн , утримано до різних фондів соціального спрямування 5782,01 грн . Суд при визначенні середнього заробітку позивача враховує заробітну плату за жовтень, листопад , 2014 року, в грудні йому нараховувались розрахункові , тому обраховувати його середній заробіток за вказаний місяць неможливо. . Таким чином , середня заробітна плата позивача на момент звільнення складала 4473,93 грн .. Фактична затримка розрахунку з 01.07.2014 року по 29.04.2015 року складає 10 місяців , середній заробіток за час затримки розрахунку становить 3554,09 грн х 10 міс. = 35540,9 грн. без утримань до фондів соціального спрямування. На підставі\~ст. 237-1 КЗпП України\~позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Згідно роз'яснень, викладених в п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Оскільки згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-У1 з відповідними змінами - позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрат не поніс, витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача . Враховуючи усну заяву позивача про залишення без розгляду п.7 позовної заяви суд вважає за можливе задовольнити це клопотання позивача . Викладене підтверджується: копіями трудової книжки , а-с. 6-8, довідкою про доходи ,а-с.9, та доданими до справи документами .

Outcome: partial