Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення часток співвласників у квартирі, встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. На момент приватизації усі вони мешкали в складі однієї сім'ї, але на теперішній час фактично у квартирі мешкають її сім'я та сім'я відповідачів. У спірній квартирі вже визначився порядок користування приміщеннями. Задля досягнення зручності в утриманні належного майна позивач просить суд визначити частки кожного зі співвласників та встановити порядок користування квартирою, виділивши [PERSON] на 1/3 частку квартири - ізольовану жилу кімнату №6, площею 10,5 кв.м, [PERSON] і [PERSON] на 2/3 частки квартири - жилі кімнати №7, площею 17,2 кв.м, №8, площею 14,7 кв.м, загальною жилою площею 31,9 кв.м, з балконом і лоджією, залишити у спільному користуванні всіх співвласників службові та підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, кладочку. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засідання проти позову не заперечувала, підтвердила зазначений позивачем фактичний порядок користування спільною квартирою. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача - [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про право власності на житло №21929 від 20.01.2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2004 року вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 67,83 кв.м, в тому числі житловою площею 42,4 кв.м (а.с.9-10). За технічним паспортом на квартиру [ADDRESS], загальна площа квартири становить 67,83 кв.м, в тому числі житлова площа - 42,4 кв.м. Квартира складається з трьох жилих кімнат: кімнати №6 площею 10,5 кв.м, кімнати №7 площею 17,2 кв.м, кімнати №8 площею 14,7 кв.м, з яких кімната №6 є ізольованою, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, кладочки, лоджії і балкону (а.с.7-8). Отже, загальна та жила площа квартири, визначена у правовстановлюючих документах, співпадає із технічною документацією на квартиру. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.14). Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення часткок співвласників у спільній сумісній власності, суд виходить з такого. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи те, що на момент приватизації сторони мали рівні права на користування спірною квартирою, будь-яких угод щодо збільшення або зменшення частки будь-кого із співвласників суду не надано, вбачається, що частки кожного із співвласників є однаковими і складають 1/3 частки квартири. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з такого. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Окрім того, суд враховує, що згідно ст.47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу, зазначена норма жилої площі стосується надання у користування квартири (ізольованої кімнати) у державному житловому фонді за ордером особам, які перебувають на обліку таких, що потребують поліпшення житлових умов. Згідно п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності. В місті Запоріжжі такими, що потребують поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають жилу площу до 8,00 кв.м включно на кожного члена родини. Позивач та відповідач [PERSON] у судовому засіданні, відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві, визнали, що між ними на даний час склався фактичний порядок користування спірною квартирою, за яким [PERSON] займає жилу кімнату №6, площею 10,5 кв.м, [PERSON] та [PERSON] жилі кімнати №7 та №8, площами 17,2 кв.м та 14,7 кв.м відповідно, з лоджією та балконом, інші підсобні приміщення знаходяться в їх спільному користуванні. Запропонований сторонами порядок не порушує їх права власності, оскільки в такий спосіб лише встановлюється режим користування квартирою, але не порушується право власності сторін на належну у відповідності до ідеальної частки житлову площу, яка лише формально залишається в користуванні відповідачів та не вибуває з власності позивача. При цьому, в такому разі позивач можуть врегулювати це питання шляхом спрямування вимог до відповідачів щодо оплати за користування належною їм житловою площею. Також виділ сторонам означених кімнат не призведе до штучного погіршення їх житлових умов, порівняно з рівнем середньої забезпеченості громадян жилою площею у м.Запоріжжі. Виходячи з вищезазначеного, враховуючи ізольованість кімнати №6, суд приходить до висновку про наявність можливості визначити порядок користування спірною квартирою, за яким одному зі співвласників буде виділена окрема житлова кімната №6, площею 10,5 кв.м, а двом іншим - житлові кімнати №7 та №8 з лоджією та балконом, із залишенням інших підсобних приміщень у спільному користуванні. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Позивач не просив суд стягувати з відповідачів сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідачів на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved