Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS] (Жовтнева) у місті Знам'янка Кіровоградської області. Свої вимоги обґрунтувала тим, що у 2006 році вона домовилася з відповідачами про придбання належної їм на праві власності квартири [ADDRESS]. Назва вулиці в подальшому змінена на вулицю [PERSON]. Отримавши кошти за квартиру відповідачі, надавши їй правовстановлюючі документи на квартиру, виселилися з неї, переїхавши до м.Києва, а вона вселилася та почала проживати в ній. У нотаріальному порядку договір купівлі-продажу вони не оформляли, оскільки відповідачі відмовляються приїздити до м.Знамянка для його оформлення. Таким чином, вона з 2006 року по теперішній час проживає в [INFO] (Жовтнева) у місті Знам'янка Кіровоградської області. За час проживання вона самостійно провела капітальний ремонт квартири, регулярно проводить заходи щодо поліпшення та утримання житлового приміщення, сплачує комунальні послуги та підтримує квартиру у справному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито, володіє вказаним нерухомим майном понад десять років. Жодних претензій щодо проживання чи володіння вказаною квартирою з боку відповідачів чи інших осіб не має. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за його та позивача відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду від 24.01.2017, розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про право приватної власності на квартиру від 05.10.1993 №270 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.03.2004, після смерті 25.05.2003 [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] (а.с.14). Право власності [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.01.2009 та реєстраційне посвідчення від 29.01.2009 (а.с.13). Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.06.2009 свідчить про те, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності №270 володіє 1/3 часткою квартири [ADDRESS]. Також, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом володіє ще 1/3 часткою цієї квартири. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності №270 також володіє 1/3 часткою даної квартири (а.с.12). Дані обставини підтверджуються також інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.01.2017 (а.с.64-65). Тобто, [PERSON] є власником 2/3 часток у спільній частковій власності, а [PERSON] є власником 1/3 частки у спільній частковій власності, а саме квартири [ADDRESS]. На що також вказує і копія технічного паспорту на вказану квартиру від 27.09.1993 (а.с.66-68). З розписок від 20.10.2006 та від 29.05.2007, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи, встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток за квартиру в сумі три тисячі доларів США та одну тисячу умовних одиниць відповідно (а.с.69, 70). Згідно з довідкою, виданою секретарем будинку №12 по вул.М.Грушевського (Жовтнева) у м.Знамянка Кіровоградської області, [PERSON] проживає у квартирі №4 вказаного будинку з 2006 року разом з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.9). Інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] складає 112804 грн., про що вказано в оцінювальному акті даної квартири (а.с.44). Інформація стосовно обмежень, обтяжень, відчужень на квартиру відсутня. За нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Згідно з п.13 вказаної постанови Пленуму ВССУ, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном - квартирою №4 у будинку №12 по вулиці Жовтнева у місті Знам'янка Кіровоградської області і понад десять років відкрито, безперервно нею володіє, за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 ЦК України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328, 344 ЦК України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved