Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить: - стягнути на її користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви, і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]; - стягнути на її користь кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду та досягнення сином [PERSON] трирічного віку - до [INFO]. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що за час сумісного проживання з грудня 2014 року у цивільному шлюбі з відповідачем, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. 26.12.2016 року між ними було зареєстровано шлюб, але в березні 2017 року вони припинили подружні стосунки та проживають окремо. Відповідач з березня 2017 року матеріальної допомоги не надає, не приймає участі у вихованні сина та не цікавиться його уподобаннями. Добровільно сплачувати аліменти на утримання сина не бажає. Також, так як вона займається доглядом за малолітнім сином, вона має право на утримання від відповідача до досягнення сином віку трьох років. Відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, хоч добровільно не бажає її сплачувати. Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 18-19). Позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 32-33). Таким чином, справа розглядається за правилами спрощеного провадження, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву відповідача про те, що він не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено,що сторони перебували у цивільному шлюбі. 26.12.2016 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 16 (а.с. 8). З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який, згідно довідки Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області, знаходиться на утриманні позивача [PERSON] та проживає з нею без реєстрації в будинку [ADDRESS] (а.с. 9-10, 12). На даний час сторони проживають окремо. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовʼязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобовʼязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімʼя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до розʼяснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобовʼязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що позивач не працює, доходів, земельного паю та земельного наділу не має, проживає з дитиною, яка знаходиться на її утриманні, відповідач відмовлявся від виконання своїх батьківських обов'язків, добровільно не намагався надавати допомогу на утримання дитини та дружини, на даний час не заперечує щодо стягнення з нього коштів на утримання дитини та дружини, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та коштів на її утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предʼявлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved