Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, посилаючись на те, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 25 вересня 2009 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Позивач на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитину, крім соціальних виплат, інших доходів не має. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього зазначала, що в разі неявки відповідача по справі в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 25 вересня 2009 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 02.03.2016 року. Згідно даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини, оскільки в свідоцтві про його народження він записаний батьком. В теперішній час сторони проживають окремо, син проживає з позивачем по справі. Позивач по справі на даний час не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, інших доходів, крім соціальної допомоги на утримання дитини не має. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утриманні від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач є працездатним, інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страждає, інших утриманців не має, не працює. Відповідач зі своєї сторони належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на дружину в розмірі 1/6 частини всіх видій його заробітку (доходу), суду не надав. Відповідач є працездатним та зобов'язаний утримувати свою дружину. Оскільки відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 80 Сімейного кодексу України у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дружини. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачем належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: approved