Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 6 по вул. Нечаєва в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області та зняти його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації за адресою будинок № 6 вул. Нечаєва в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. Вимоги обґрунтувала тим, що вона являється власником будинку № 6 по вул. Нечаєва в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 8.11.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 08.11.2017. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який не проживає в будинку з 2000 року, будинком не користується, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача в належному їй помешканні не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права в якості власника, в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації, тож змушена з даним позовом звернутися до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Знам'янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] 8 листопада 2017 року за реєстровим №1336, право власності на житловий будинок №6 по вул. Нечаєва в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] номер запису про право власності 23251922, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1401724035222. Згідно даних Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], однак з 2000 року у даному будинку не проживає. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України, закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням викладеного, всудовому засіданні встановлено, що відповідач будучи зареєстрованими в будинку позивача, де не проживає з 2000 року, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved