Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом , посилаючись на те, що з 23.04.1977 вона перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними у вересні 2004 року було придбано автомобіль ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], вартістю 27270 грн., який було зареєстровано на відповідача. Також, на земельній ділянці, площею 0,0745 га, кадастровий номер 5222481200:05:002:0025, розташованій у [ADDRESS] ними побудовано будинок, який завершений будівництвом але не введений в експлуатацію. Між ними виникли тимчасові непорозуміння, у зв'язку із чим відповідач став проживати окремо та почав чинити перепони у користуванні спільним майном - спірним автомобілем , який фактично знаходиться у м. Ірпені, за місцем проживання матері відповідача, доступу ні до ключів від автомобіля, ні до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ні до самого автомобіля вона не має, та не введеним в експлуатацію будинком.З даного приводу вона вимушена була звернутися до міліції. Також для підготовки позовної заяви вона звернулася за правовою допомогою, у зв'язку із чим понесла витрати у сумі 1600 грн. Тому просила зобов'язати відповідача не вчиняти дій, що перешкоджають їй володіти і користуватися автомобілем ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], що перебуває у спільній сумісній власності. Зобов'язати відповідача узгоджувати з нею місце постійної стоянки автомобіля та надавати за її зверненням, на умовах послідуючого повернення, свідоцтво про реєстрацію спірного транспортного засобу, та ключі від цього автомобіля . Зобов'язати відповідача не вчиняти дій, що перешкоджають їй володіти і користуватися відповідно до законодавства не введеним в експлуатацію будинком (матеріалами, обладнанням, які були використані в процесі цього будівництва), спорудами ( огорожа, сарай, колодязь, скважина, теплиця, каналізаційна споруда та комунікації) та багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, площею 0,0745 га, кадастровий номер 3222481200:05:002:0025, розташованій у [ADDRESS], що перебувають у їхній спільній сумісній власності. Зобов'язати відповідача узгодити з нею порядок користування не введеним в експлуатацію будинком (матеріалами, обладнанням, які були використані в процесі цього будівництва), спорудами (огорожа, сарай, колодязь, скважина, теплиця, каналізаційна споруда та комунікації) та багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, площею 0,0745 га, кадастровий номер 3222481200:05:002:0025, розташованій у [ADDRESS]. та надати їй ключі від не введеного в експлуатацію будинку (матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва), споруд (огорож, сараю, колодязю, скважини, теплиці, каналізаційної споруди та комунікацій). Стягнути з відповідача судові витрати - судовий збір у розмірі 244 грн., та витрати на правову допомогу, у розмірі 1600 грн. В ході судових засідань позивач змінювала свої позовні вимоги, згідно останніх просила зобов'язати відповідача усунути перешкоду у користуванні нею автомобілем ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], що перебуває у їх спільній сумісній власності, шляхом узгодження відповідачем з нею місця постійної стоянки автомобіля. Зобов'язати відповідача усунути перешкоду у користуванні нею автомобілем що перебуває у їх спільній сумісній власності, шляхом надання їй дублікату ключів від цього автомобіля. Зобов'язати відповідача усунути перешкоду у користуванні нею спірним автомобілем, шляхом надання відповідачем їй у тимчасове користування на умовах повернення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні нею завершеним але не введеним в експлуатацію будинком (матеріалами, обладнанням, які були використані в процесі цього будівництва), спорудами ( огорожа, сарай, колодязь, скважина, теплиця, каналізаційна споруда та комунікації) та багаторічними насадженнями, розташованими на земельній ділянці, площею 0,0745 га, кадастровий номер 3222481200:05:002:0025, розташованій у [ADDRESS], що перебувають у спільній сумісній власності, шляхом надання їй дублікату ключів від воріт, дверей будинку та щитків комунікацій, шляхом заборони відповідачу без узгодження з нею вселяти для тимчасового проживання у не введений в експлуатацію будинок третіх осіб. Стягнути з відповідача судові витрати - судовий збір у розмірі 244 грн., та витрати на правову допомогу - 1600 грн. В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали. Відповідач та представник позов не визнали та заявили зустрічний позов, посилаючись, на те, що за час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «ВАЗ-21043», зеленого кольору, 2004 року виписку, державний реєстраційний номер [NUMBER], який реєстрований в МРЕ3-5 м. Києва за відповідачем. Згідно звіту з визначення вартості колісного транспортного засобу № 2569 від 16.07.2014 вартість спірного автомобіля становить 28766 грн. 60 коп., а оскільки частки сторін є рівними, тому вартість частки кожного із сторін складає по 14 383 грн. 30 коп. Оскільки частки сторін у спільній сумісній власності є рівними і не можуть бути виділені в натурі, спірний автомобіль є річчю неподільною, спільне володіння і користування ним є неможливим, тому є всі підстави для присудження позивачці замість права на частку у спільному сумісному майні, а саме в спірному автомобілі грошової компенсації в розмірі 14 38 грн. 30 коп. Тому просив визнати за ним право власності на спірний автомобіль Припинити за позивачкою право власності на ? частину його . Стягнути з нього на користь позивачки грошову компенсацію, що становить ? вартості в розмірі 14 383 грн. 30 коп. згідно ринкової вартості, встановленої згідно звіту з визначення вартості колісного транспортного засобу № 2.569 від 16.07.2014. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, вивчивши матеріали справи, в позові позивачці відмовляє, а зустрічний задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що з 23.04.1977 сторони перебувають у шлюбі. За час шлюбу сторонами набуто автомобіль ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], вартістю 27270 грн., який було зареєстровано на відповідача; також завершений будівництвом але не введений в експлуатацію будинок, споруди (огорожа, сарай, колодязь, свердловина, теплиця, каналізаційна споруда та комунікації) та багаторічні насадження, які сторони збудували на земельній ділянці, площею 0,0745 га, кадастровий номер 3222481200:05:002:0025, розташованій у [ADDRESS]. Те, що відповідач на даний час користується спірний автомобілем, в судовому засіданні не оспорювалося. Також відповідач не заперечує про поділ його, оскільки придбаний під час шлюбу. Відповідно до статей 60 та 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. А згідно ст. 355 ЦК України майна, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення частки кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.. 369 ЦК України співвласники майна що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Проте, в судовому засіданні не доведено, що відповідач перешкоджає користуватися спірним автомобілем, якими саме діями , та яким чином суд може усунути перешкоди у користуванні позивачкою спірним автомобілем. Також вимога позивачки, саме відносно яких об'єктів позивачка просить суд зобов'язати відповідача не чинити дій, що перешкоджають їй володіти та користуватися - житловим будинком, який не введений в експлуатацію чи будівельними матеріалами, якими матеріалами та обладнанням, які були використані в будівництві. Не доведено якими саме діями відповідач перешкоджає позивачці володіти та користуватися побудованим але не введений в експлуатацію спірним будинком або іншими будівельними матеріалами. Оскільки житловий (дачний) будинок не введений в експлуатацію та не зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства (ст. 331 ЦК України),то він не вважається об'єктом права власності, а тому відповідно відповідач не може перешкоджати володіти та користуватися майном, яке не є об'єктом права власності. Як на єдиний доказ позовних вимог в цій частині позивачка та її представник посилаються на пояснення свідків, які підтвердили, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, що не оспорювалося в судовому засіданні. Тобто свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] лише зазначили, що вони знають що у сторін є автомобіль та дача, в якій можна проживати , свідки були присутніми на дачі сторін, переважно для проведення відпочинку. Ніхто із свідків особисто не бачив, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачкою майном. Свідок [PERSON], який є сином сторін, пояснив, що дійсно за час шлюбу батьки придбали автомобіль та побудували житловий будинок (дачу). Проте, на даний час автомобіль знаходиться у повному використанні відповідачем, автомобіль знаходиться на стоянці, при зверненні позивачки до відповідача з проханням надати транспортну послугу, позивачу було відмовлено. Коли він разом з позивачкою приїхав на дачу, відповідач вчинив бійку, та не впустив його з матір»ю на дачу, на контакт відповідач не йде Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу ізалишає майно у їх спільній частковій власності. Ст. 370 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як вбачається зі звіту з визначення вартості колісного транспортного засобу № 2569 від 16.07.2014 вартість спірного автомобіля станови 28766 грн. 60 коп., а оскільки частки сторін є рівними, тому вартість частки кожного із сторін складає по 14 383 грн. 30 коп. Спірний автомобіль є річчю неподільною, спільне володіння і користування ним є неможливим, тому суд задовольняючи зустрічний позов визнає за відповідачем право власності на спірний автомобіль , припиняє право позивачки у праві спільної сумісної власності на нього та стягує на її користь компенсацію за ? частку в розмірі 14 383 грн. 30 коп. яка внесена на депозитний рахунок суду. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд відмовляє позивачу в позові, то відповідно судові витрати та витрати по відшкодуванню оплати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка та її представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували тих обставин на які посилалися відповідач та представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень та вимог, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу та представнику її їх права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та не доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України, та доведеність та обґрунтованість вимог відповідача. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 60, 61, 71, 72 СК України, ст..ст. 355, 365, 368, 370 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved