Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між нею та відповідачем 09.02.2015 року укладено договір позики на суму 5000 доларів США, що еквівалентно 109 800 грн. за офіційним курсом НБУ на день подачі позову /17.07.2015 року/, кошти відповідач зобов'язувався повернути до 14.02.2015 року, але своїх зобов'язань не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 109 800 грн. основного боргу, 1353,70 грн. -3% річних з простроченої суми, сума індексу інфляції за весь час прострочення -26 526,63 грн., всього 137 680 грн. 33 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 5000 дол. США, які зобов'язувався повернути до 14.02.2015 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача в матеріалах справи. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження укладення договору позики між нею та відповідачем на суму 5 000 дол. США суду надано вказану вище розписку. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд також виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач на даний час борг не повернув. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази суд приходить до висновку, що між сторонами по справі дійсно було укладено договір позики на суму 5 000 дол. США на строк до 14.02.2015 року, про що свідчить розписка позичальника, і що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення суми боргу, в установлений строк борг не повернув. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, згідно розрахунку позивача за офіційним курсом НБУ станом на 14.07.2015 року /100 дол. США =2196,3753 грн./ сума боргу становить 109 800 грн. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу в межах заявлених позовних вимог. Позивач просить суд стягнути борг за договором позики з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних з простроченої суми. При цьому суд виходить з наступного. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується вимог позивача про нарахування інфляційних збитків, то ці вимоги суд вважає необгрунтованими, оскільки, як вказано вище, до стягнення підлягає сума боргу у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на 14.07.2015 року згідно розрахунку позивача. Крім того, в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що інфляційне нарахування проводиться на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті. Правовідносини між сторонами по справі, які виникають з договору позики грошових коштів, аналогічні кредитним правовідносинам, де фактично позикодавцем виступає банк або інша фінансова установа. Щодо нарахування 3 % річних з простроченої суми, то позичальник мав повернути борг в строк до 14.02.2015 року, за період з 15.02.2015 року по 14.07.2015 року /за розрахунком позивача/ період прострочки становить 150 днів, 3% від 109 800 грн. /109 800 грн. х 0,03 % : 365 дн. х 150 дн. / становить 1353 грн.70 коп. Отже, на користь позивача з відповідача належить стягнути основний борг в сумі 109 800 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 1353 грн.70 коп., всього 111 153 грн.70 коп. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1111 грн.54 коп. /1% від 111 153,70 грн./ та 121 грн.80 коп. судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, всього 1233 грн.34 коп. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial