Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача за Договором № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вкладу (депозит) у банківському металі (золото) ФК «Золотий» .Предметом договору відповідно до умов було відкриття відповідачем позивачу [PERSON] депозитного рахунку № [NUMBER] у банківському металі ( золото), відповідно до умов якого позивач внесла на вказаний рахунок банківський метал ( золото), загальною вагою 460 грам, або 14.,79 тройських уній , строком з 08.10.2014 року по 08.04.2015 року. Станом на день підписання договору, вартість залученого банківського металу становила 231564,09 гривень, окрім цього відповідно до умов договору ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» зобов'язувалися нараховувати і сплатити позивачу проценти у банківському металі ( золото) за ставкою 1,7 річних. По закінченню строку дії договору позивач неодноразово зверталася до відділення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» з вимогами повернення банківського вкладу ( золото) , та нарахування відповідно до умов договору процентів, проте, банківський вклад Банком не повернуто. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, підтримує позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.10.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір № № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі (золото) Ф К « Золотий» (а.с.11-12). За умовами даного договору банк відкрив позивачу депозитний рахунок у банківському металі (золото), а позивач вніс на рахунок банківський метал загальною вагою 460 грам або 14,79 тройських унцій металу у зливках, а саме чотири зливка вагою 100 грам, один зливок вагою 10 грам, один зливок вагою 50 грам на строк з 08.10.2014 року по 08.04.2015 року (п.1.1 договору). Відповідно до п. 1.2 договору за час користування банківським металом, що складає вклад, протягом строку, визначеного п.1.1 цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти у банківському металів за ставкою 1,75% річних. Відповідно до п. 2.3 договору банк повертає клієнту вклад у банківському металі та виплачує нараховані на вклад проценти шляхом перерахування банківського металу (вкладу) з депозитного рахунку та нарахованих процентів у банківському металі на поточний рахунок клієнта ([NUMBER]) у банківському металі, відкритий у банку. Відповідно до п.3.1.3 договору банк зобовязаний проводити нарахування процентів та їх виплату згідно з п.п. 2.1, 2.3 договору і повернути клієнту за його вимогою вклад з депозитного рахунку після закінчення строку, визначеного п.1.1 цього договору, та в інших випадках згідно умов договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення строку розміщення вкладу неодноразово 28 квітня 2015 року , 07 липня 2015 року та 18 серпня 2015 року зверталася до банку з письмовою заявою про повернення належного їй вкладу та нарахованих процентів у банківському металі, які розміщені на поточному рахунку.( а.с.13-16) Відповідач до цього часу не видав Позивачу належний їй банківський метал, що знаходиться на металевому рахунку № [NUMBER] відкритому у Відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд, водночас, враховує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути дорогоцінний метал, який належить на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є банківський метал - золото, яке відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] свої зобов'язання за договором банківського вкладу виконала у повному обсязі та внесла на цей рахунок банківський метал Золото загальною вагою 460,00 грам. На даний час відповідачем зобов'язання щодо повернення позивачу суми банківського вкладу(депозиту) та нарахованих відсотків не виконані, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за офіційним курсом банківських металів НБУ в розмірі 397712,32 грн, що еквівалентно 14,79 тройських унцій та розміру відсотків в розмірі 7,82 грами банківського металу золото, що становить за курсом Національного банку України 6761,11 грн. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПКУкраїни якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, була відстрочена сплата судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку з чим судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved