Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру за адресою [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що [INFO] помер [PERSON], який перебував з нею у шлюбі, зареєстрованому 05.11.2004р. відділом реєстрації актів громадянського стану м.Львова МУЮ у Львівській області. Після його смерті відкрилась спадщина - квартира [ADDRESS]. Вказана квартира зареєстрована 20.02.2007р. за [PERSON] у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за реєстраційним номером 17901025, на підставі свідоцтва про право власності №С-05477 від 29.12.2006р. Вважає, що вказана квартира є спільною власністю оскільки на момент набуття права власності [PERSON] на вказану квартиру, була відсутня спеціальна норма в СК України (ч.4 п.1 ст.57 СК України), у відповідності до якої квартира вважалась особистою приватною власністю, тому у відповідності до положень СК України в редакції станом на 20.02.2007р. (час набуття права власності на квартиру) слід застосовувати ст.60 СК України. А тому, у відповідності до п.4 ч.1 ст.57 СК України просить визнати спірну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, на підставі ч.1 ст.62 СК України. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов заперечили, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність твердження позивачки про набуття нею права власності на спірну квартиру в період шлюбу, що могло б свідчити про спільні права на вказану квартиру та як наслідок наявності у позивачки рівних прав на вказану квартиру, оскільки вказане майно належало виключно на праві власності померлому [PERSON], а згідно Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012р. особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім цього, зазначили, що діяла норма п.1 ч.2 ст.57 СК України, якою передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Також заперечують щодо значного вкладу позивачки в спірну квартиру, а отримання позивачкою позики не вказують куди саме спрямовувались такі кошти. Враховуючи вказані обставини, просять в задоволенні позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], перебувала в шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 05 листопада 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Львова МУЮ у Львівській області за актовим записом № 466, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 22 лютого 2007 року Франківським відділом реєстрації актів громадського стану міста Львова міського управління юстиції Львівської області. За час перебування у шлюбі, [PERSON], на підставі розпорядження Сихівської районної адміністрації ЛМР від 29.12.2006р. № 1909, було видано Свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], а в подальшому вказана квартира була зареєстрована за [PERSON] в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13635610 від 20.02.2007р. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27.04.2013р. Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO]. На підставі розпорядження №1930 від 16.11.2005р. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 22.11.2005р. виданий ордер №001744 на ім'я [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] Встановлено, що дана квартира надавалась [PERSON] у незавершеному будівництвом стані (0-вий цикл), а тому у період 2005-2007 років у квартирі за кошти позивачки було проведено капітальний ремонт, що ствердила в судовому засіданні допитана як свідок [PERSON]. Так, остання на проведення ремонтних робіт затратила значні кошти, а самі ремонтні роботи проводились господарським методом, з наймом працівників для виконання певних робіт та безпосередньою оплатою їх послуг на місці. Вказане також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], додавши, що будучи сусідкою позивачки, помагала останній в процесі ремонту її квартири, так як одночасно з нею проводила ремонт власного житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що неодноразово була свідком замовлення та купівлі позивачкою [PERSON] необхідних будівельних матеріалів та інших необхідних речей пов'язаних з ремонтом квартири [ADDRESS]. Згідно наданих в судовому засіданні пояснень свідка [PERSON], встановлено, що остання надала позивачці [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 15 000 дол.США, які були спрямовані на ремонт спірної квартири, та які у продовж 2007-2012 років повернуті нею в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Згідно звіту про оцінку майна, проведеної ТзДВ «Інститут земельних ресурсів та нерухомості» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності виданий ФДМУ №11731/11 від 20 квітня 2011 року), поданого позивачем, ринкова вартість квартири за умови відсутності покращень (в стані так званому «нульового циклу») за адресою: [ADDRESS] станом на 14 січня 2014 року становить 246 700 (двісті сорок шість тисяч сімсот) гривен 00 копійок. Згідно звіту про оцінку майна, проведеної оціночною компанією «Апекс», поданого відповідачем по справі та який не заперечується позивачем, ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS], у стані, який існує на момент пред'явлення позову (з покращеннями та проведеними ремонтно-будівельними роботами) станом на 2014 рік становить 376 310 (триста сімдесят шість тисяч триста десять) гривен 00 копійок. Таким чином, при проведенні порівняння наданих оцінок суд приходить до висновку, що оціночна різниця ринкової вартості квартири вагомо зросла, та становить 129 610 (сто двадцять дев'ять тисяч шістсот десять) гривень 00 копійок, що є істотним збільшенням вартості квартири [ADDRESS], яке здійснено позивачем. Верховний суд України в Ухвалі від 20.01.2010р. у справі № 6-19760св09 виклав правову позицію - «Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. У відповідності до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За вимогами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням наведеного, суд не приймає до уваги доводи відповідача, про те, що її батько [PERSON], будучи юридично обізнаною особою, міг скористатися своїм правом на визначення майнових прав подружжя шляхом укладення шлюбного договору, а також те, що батько був забезпеченою людиною, мав сталий дохід у вигляді пенсії за вислугою років працівника правоохоронних органів та міг самостійно здійснювати ремонт спірної квартири, оскільки такі не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а відтак є власними міркуваннями відповідача. На підставі вищевикладеного, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно із ст.88 ЦПК України, із відповідачки слід стягнути на користь позивачки понесені останньою судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1365 грн. На підставі ст.ст.57, 60, 62, 63 СК України, ст.ст.355, 368 ЦК України та

Outcome: approved