Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсною угоду купівлі-продажу гаражу і земельної ділянки, укладену 15 червня 2016 року між нею і чоловіком відповідача [PERSON], розташованих по вул. Пролетарській № 33-б в м. Балті Одеської області, визнати за нею право власності на вище вказане нерухоме майно, стверджуючи, що вони склали акт прийому - передачі гаражу і земельної ділянки, їй було передано ключі і документи від гаражу і земельної ділянки. Угода відбувалася за згодою відповідача [PERSON], так як вона є дружиною [PERSON] Відповідач взяв зобовязання оформити угоду у нотаріуса. Він також неї отримав гроші за гараж і земельну ділянку в сумі 22 тис.грн., про що власноручно написав їй розписку, погоджену з його дружиною [PERSON] Вона стала користуватися цим гаражем, зберігати там свій автомобіль, почала робити ремонтні роботи, однак, коли вона звернулася до нотаріуса з проханням посвідчити договір купівлі-продажу, то нотаріус відмовила в оформленні документів, оскільки відповідач для оформлення угоди не зявився. Згодом вона дізналася, що він переїхав до дітей в м. Одесу, де проходить лікування, так як захворів і попросив почекати його видужання. Коли в черговий раз вона звернулася до [PERSON] для оформлення угоди, то від неї їй стало відомо, що її чоловік [PERSON] помер 26.12. 2016 року, а вона не буде включати в спадкове майно гараж і земельну ділянку, оскільки вони вже продані. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і неможливість оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав гараж № 33-б і земельна ділянка розміром 0,0027 га, розташовані по вул. Пролетарській № 33-б в м. Балта Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії та номеру 19301100, виданим 20.03.2014 року, що чоловік відповідача, відповідач і позивач уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, згідно якого чоловік відповідача продав, а позивач придбала вище вказаний гараж і земельну ділянку за 22 тис. грн. і по акту прийому-передачі [PERSON] і відповідач передали, а позивач прийняла гараж і земельну ділянку, що відповідно до розписки, складеної [PERSON] разом із відповідачем, той отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріуса. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, якій підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами ст.ст.334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обовязкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не повязують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як обєкт державної реєстрації. В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу Законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які повязували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у звязку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки [PERSON] помер, а відтак втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] і [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved