Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за депозитними договорами: №454 «Щедрий листопад» від 28.10.2008 року та №532 «Антикриза» від 27.12.2008 року в загальному розмірі 166174 грн. 70 коп., а також моральну шкоду в розмірі 60000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №454 «Щедрий листопад», відповідно до якого позивач передав КС «Порада» суму 2000 грн. 00 коп. строком на 9 місяців до 28 липня 2009 року під 23% річних. На час звернення до суду відповідач кошти не повернув, чим не виконав умови договору депозиту. 27 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №532 «Антикриза», відповідно до якого позивач передав КС «Порада» суму 21000 грн. 00 коп. строком на 6 місяців до 28.06.2009 року під 25% річних. На час звернення до суду відповідач кошти не повернув, чим не виконав умови договору депозиту. Рішенням суду від 29.06.2010 року з КС «Порада» на користь [PERSON] стягнуто 22076 грн. 55 коп., у тому числі відсотки, нараховані та сплачені до кінця терміну дії вищезазначених договорів.. Але вищезазначеним рішенням суду не враховано положення ст.. 625 ЦК України та положення Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідності до яких з відповідача підлягає стягненню грошові кошти у вигляді трьох процентів річних за весь час прострочення виконання зобов'язання та пеня. У судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, заперечень проти позову та будь-яких заяв не надав, про день розгляду справи повідомлений належним чином, в зв'язку з чим суд вважає можливим на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України ухвати заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено - 28 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №454 «Щедрий листопад», відповідно до якого позивач передав КС «Порада» суму 2000 грн. 00 коп. строком на 9 місяців до 28 липня 2009 року під 23% річних (а.с.4). 27 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №532 «Антикриза», відповідно до якого позивач передав КС «Порада» суму 21000 грн. 00 коп. строком на 6 місяців до 28.06.2009 року під 25% річних (а.с.5). Рішенням суду від 29.06.2010 року у справі №2-1104/2010 з КС «Порада» на користь [PERSON] стягнуто 22076 грн. 55 коп., у тому числі відсотки, нараховані та сплачені до кінця терміну дії вищезазначених договорів. (а.с.6). Таким чином, на сьогоднішній день вже існує рішення суду про стягнення з КС «Порада» на користь [PERSON] суми депозитних вкладів. Відповідно до п.2.4 вищезазначених депозитних договорів №454 «Щедрий листопад» від 28.10.2008 року та №532 «Антикриза» від 27.12.2008 року - після закінчення дії даного договору Спілка ніяких нарахувань на внесок не робить. Будь-яких умов щодо продовження нарахування процентів після закінчення дії договору у разі неповернення суми вкладів у договорі немає. Доказів про те, що дія укладених між сторонами договорів після закінчення їх строку була продовжена на тих же умовах, зокрема, що стосується розміру процентів та їх нарахування, які підлягають сплаті банком, не подано і на такі обставини ніхто, в тому числі позивач не посилався. Враховуючи вищевказане та положення ст.ст. 530, 598, 1061 ЦК України, суд приходить до висновку, що після закінчення строку дії Депозитних договорів у відповідача припинився обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу процентів по строкових вкладах незалежно від виконання зобов`язання в частині повернення самого вкладу, в зв'язку з чим в задоволені позовних вимог, щодо стягнення вкладів та нарахованих процентів за користування депозитними грошима в розмірі: 4658 грн 27 коп. за договором №454 «Щедрий листопад» від 28.10.2008 року та 40181 грн 41 коп. за договором №532 «Антикриза» від 27.12.2008 року - необхідно відмовити. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а тому ці три проценти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним (чи звільнення його від сплати) неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв'язку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог законів. Розглядаючи розрахунок 3% річних, суд виходить з наявної суми вкладу зазначеної в позовній заяві та підтвердженою доказами, та вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням строку прострочення з моменту закінчення дії договорів, та вважає за необхідне стягнути з відповідача 296 грн. 05 коп. за договором №454 «Щедрий листопад» від 28.10.2008 року та 2473 грн 61 коп. за договором №532 «Антикриза» від 27.12.2008 року. Розглядаючи позовні вимоги, стосовно стягнення пені, суд прийшов до наступних висновків. Так, нарахування пені, є фінансовою відповідальністю за неналежне виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не лише боржника), які заслуговують на увагу. Враховуючи, що відповідач не має фінансової можливості розрахунку з боржниками, має чисельні борги перед кредиторами, суд вважає, що цей розмір повинний бути зменшений до розумних, справедливих та обґрунтованих розмірів. Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині задоволення моральної шкоди, суд виходить з положення та умов договору. Враховуючи, що договором не передбачена відповідальність за моральну шкоду, позивачем не надано належних доказів наявності такої шкоди, суд вважає, що в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial