Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позов мотивований тим, що вона є власником будинку по [ADDRESS] З січня 2014 року відповідач не проживає в її будинку, де він знаходиться та чим займається позивачка не знає. Будь-яких домовленостей про користування житлом між ними відсутні. Той факт, що в будинку зареєстрований відповідач заважає позивачу повноцінно користуватись будинком. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 20.11.2018 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно довідки № 389 від 19.06.2017 року виданої Яворівською сільською радою [PERSON] дійсно являється власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] свідоцтво на право власності на житловий будинок не має, так як його не оформляли. Відповідно до Акту обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 21.07.2017 року за вказаною вище адресою зареєстрований [PERSON], але по місцю реєстрації ніколи не проживав. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, усунення перешкод можливе шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Разом із тим, позивач ставить вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яка належить позивачу та позбавити відповідача права користування вказаним будинком. Вказані вимоги є тотожними. В постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач, який зареєстрований за адресою [ADDRESS], не проживав в будинку, будь які договірні відносини щодо проживання у позивача між сторонами відсутні. Факт реєстрації особи, є перешкодою позивачу в користуванні власним житлом, а тому останнього необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. Судові витрати стягнути з відповідача.

Outcome: approved