Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн та позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого мають спільну дитину - сина [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги не надає, не відвідував дитину під час хвороби, не цікавиться його життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не проявляє жодного інтересу до нього, нічим не допомагає, тривалий час не підтримує з сином ніякого зв`язку. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що відповідач останній раз бачив сина в 2008 році, коли вони проживали в АР Крим. В 2012 році відповідач телефонував [PERSON] , але розмова в них не склалася. Перешкод у спілкуванні та зустрічах з дитиною відповідачу ніхто не чинив. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення позову, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За згодою позивача, враховуючи наявність передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши подані у справі докази, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 14 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2005 року. Дитина залишилася проживати з матір`ю. 3 листопада 2012 року позивач [PERSON]. зареєструвала шлюб з [PERSON] . Сім`я [PERSON] , в томі числі і неповнолітній [PERSON] , перебувають на обліку внутрішньо-переміщених осіб в управлінні праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому. Нормами ст.150 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що востаннє спілкувався з батьком близько восьми років тому. З того часу він йому не телефонує, повідомлень чи листів не надсилає, зустрічатися не намагається. Він вважає своїм батьком вітчима [PERSON] , який займається його вихованням та ставиться до нього як до сина. Не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ніякого родинного зв`язку з ним не відчуває. За положеннями ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-412 від 12 березня 2020 року, [PERSON] з матір`ю, вітчимом, братом та сестрою проживає в м.Рівне.. За місцем проживання створені належні умови для виховання і розвитку дітей. Неповнолітній [PERSON] з третього класу навчається в Рівненській ЗОШ №13. Відповідно до інформації навчального закладу батько у вихованні сина участі не бере. Він жодного разу не з`являвся на загальношкільні та класні батьківські збори. [PERSON] ніякої участі у вихованні сина не бере, не надає матеріальної допомоги. Своїм батьком неповнолітній вважає [PERSON] , з яким він проживає з восьми років. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який протягом тривалого часу не надає сину матеріальної допомоги, не піклується про його фізичний та духовний стан, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, навчанням та здоров`ям, не створює умов для отримання ним освіти, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. За таких обставин суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Враховуючи відсутність відомостей щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, наявності майна, грошових коштів, розміру заробітної плати (доходу), суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення у встановленому ч.2 ст.182 СК України мінімальному гарантованому розмірі аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 1 січня 2020 року становить 1109 грн. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору та на користь держави судовий збір з позовної вимоги про стягнення аліментів. На підставі наведеного та

Outcome: partial