Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою вказуючи, що з 26.04.2010р. по 23.10.2013року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем працюючі на посаді провідного економіста. Згідно до наказу №129к від 23.10.2013 р. вона була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Після її звільнення відповідач до теперішнього часу не сплатив їй заробітну плату за жовтень 2013 року у розмірі 4137,59 грн. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4137,59 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та оскільки відповідач на даний час сплатив їй заборгованість по заробітній платі, остаточно просила стягнути лише середній заробіток за час затримки розрахунку, який складає 15571,60 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і дала пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю Петриченко Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, суду пояснив, що на даний час підприємство виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі, не заперечував щодо виплати позивачу за час затримки розрахунку при її звільнені її середнього заробітку у вказаному позивачем розмірі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підставах. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не пра цював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні праців никові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою за значених сум. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так у судовому засіданні встановлений факт того, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 26.04.2010р. по 23.10.2013 року на посаді провідного економіста. З 23.10.2013 року згідно до наказу №129к від 23.10.2013 р. позивач була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Заробітна плата на підприємстві за жовтень 2013 року не була своєчасно виплачена позивачу при її звільнені, а була сплачена лише 01.04.2014 року. Середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 23.10.2013 року по 01.04.2014 року складає 15571,60 грн., що підтверджується довідкою підприємства про середню заробітну плату позивача № 1в від 15.04.2014 року, відомістю про виплату грошових коштів від 01.04.2014 року. При таких обставинах, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимог та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 15571,60 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалене рішення, суд стягує з іншої сторони всі судові витрати по справі, у зв'язку із тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved