Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 06 жовтня 2014 року, на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами № 47, розташований по вул. Першотравнева в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 54,69 кв.м., житловою площею 25,01 кв.м., сіней літ. «а1», прибудови літ. «а'», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Л», вбиральні літ. «Е», навісу літ. «Ж», літ. «З», погрібу літ. «ПГ», колодязю літ. «К», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, 4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 жовтня 2014 року помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі й на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами № 47, розташований по вул. Першотравневій в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт, який 29 травня 1995 року посвідчено секретарем Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та зареєстровано у реєстрі за №230, яким все належне йому майно заповів дочці [PERSON] В строки визначені законодавством позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами № 47, розташований по вул. Першотравнева в с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Означену відмову позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його право власності. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача до суду не з'явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що позивач є донькою [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №1315 від 30 вересня 2005 року належала земельна ділянка площею 6,550 га для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Право власності на означену земельну ділянку підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 874137, виданим [PERSON] 22 грудня 2006 року. Також, у відповідності до довідки Виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 3031 від 01 листопада 2016 року [PERSON] надано земельну ділянку, загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Першотравнева, 47 в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області. Станом на 01 січня 2008 року державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не зареєстровано. Крім того [PERSON], згідно запису погосподарської книги № 19, належав житловий будинок № 47, розташований по вул. Першотравнева в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 804/02-24 від 03 листопада 2016 року. У відповідності до довідки Виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 3061 від 03 листопада 2016 року, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований на момент смерті за адресою: вул. Першотравнева, 47 в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області. У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок, складеного ФОП [PERSON], будинок за адресою: вул. Першотравнева, 47 в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 54,69 кв.м., житловою площею 25,01 кв.м., сіней літ. «а1», прибудови літ. «а'», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Л», вбиральні літ. «Е», навісу літ. «Ж», літ. «З», погрібу літ. «ПГ», колодязю літ. «К», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, 4. Роки побудови 1983. 29 травня 1995 року [PERSON] складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 230 та посвідчений секретарем Піщанської сільської Ради народних депутатів, відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] 06 жовтня 2014 року [PERSON] помер. Як свідчать матеріали спадкової справи, 19 березня 2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Листом нотаріуса від 30 січня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 47, розташований по вул. Першотравнева в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлому за життя нерухомого майна, яке останній набув у власність, однак не здійснив його державну реєстрацію, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved