Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що відповідно до письмового договору відповідач отримав від неї позику в сумі 3 100 доларів США на строк до 22 квітня 2018 року. Оскільки вказану суму позики за договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з останнього суму боргу в розмірі еквівалентному 3 100 доларів США разом із нарахованими за період з дати отримання позики до дати подачі вказаного позову до суду інфляцією в сумі 30 552 гривні 51 копійка і 3 % річних в сумі 4 185 гривень 28 копійок, а всього борг в загальному розмірі 110 626 гривень 00 копійок. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 22 квітня 2018 року між сторонами укладено договір позики грошей відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 3 100 доларів США та зобов`язався повернути позику 22 серпня 2018 року (а.с. 7). Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується підписом позичальника у вказаній борговій розписці. Із змісту позовної заяви під час розгляду справи судом встановлено, що у зазначений в договорі позики строк, відповідач не повернув позивачу суму позики за укладеним між ними договором. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума позики складає 3 100 доларів США. Так, офіційний курс НБУ відповідної валюти, станом на 21.02.2020 року (дата отримання судом позовної заяви, яку позивач і обраховує як кінцеву дату при визначенні суми заборгованості) становив 24,4777 гривень за 1 долар США (за даними офіційного сайту НБ України). Отже, з урахуванням офіційного курсу гривні до долару США станом на дату подання цього позову, сума позики в частині іноземної валюти становить 3 100 доларів США х 24,4777 гривень = 75 880 гривень 87 копійок. Одночасно, слід роз`яснити позивачу наступне. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказана позиція чітко викладена у Постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року по справі № 6-771цс15. Оскільки зобов`язання було визначено сторонами в іноземній валюті, то і відсутні правові підстав для нарахування відповідних інфляційних збитків. При цьому, суд вважає помилковими твердження сторони позивача про початок строку обрахування 3 % річних з дати 22.04.2018 року, оскільки за нормою частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми мають бути сплачені у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання. Натомість, в день отримання відповідачем позики - 22 квітня 2018 року, зобов`язання не було ним прострочене. Отже, розрахунок штрафних санкцій у вигляді 3 % річних слід обраховувати саме з дати прострочення зобов`язання, тобто - 23 серпня 2018 року. У зв`язку із невірним виконанням позивачем дати початку штрафних нарахувань, визначення суми 3 % річних є невірними та здійснені помилково, а тому судом самостійно обраховано їх розмір за період прострочення зобов`язання з 23.08.2018 року по 21.02.2020 року. Розрахунок суми 3 % річних за вказаний період прострочення зобов`язання обраховується за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] та становить за 547 днів прострочення від суми позики - 3 412 гривень 00 копійок. Отже, сума боргу відповідача перед позивачем за позикою з урахуванням основної суми боргу в розмірі 75 880 гривень 87 копійок і 3 % річних в розмірі 3 412 гривень 00 копійки - складає 79 292 гривні 87 копійок. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики від 22 серпня 2018 року та не повернув останньому сум позики у визначеному розмірі, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої суми заборгованості. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині розміру суми заборгованості, що встановлена судом. На підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial