Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що позивач набув права власності на квартиру за договором дарування. 09.03.2017 року за згодою власника квартири - позивача [PERSON] , зареєстровано місце проживання [PERSON] у належній позивачу квартирі за вищевказаною адресою. Згідно домовленості між позивачем і відповідачем, та наданої [PERSON] розписки, він зобов`язувався знятись з реєстрації у даній квартирі до 09.03.2018 року. З часу реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, не є членом сім`ї позивача, не веде з ним спільного господарства, а проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі позбавляє її можливості оформити субсидію на житлово- комунальні послуги. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надіславши до суду заяви про проведення розгляду справи без їх участі, позов підтримали та проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа Іршанська селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважні причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позов, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 25 лютого 2010 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подаровано позивачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вказане підтверджується договором дарування від 25.02.2010 року, витягом з Державного реєстру правочинів №8275075 від 25.02.2010 (а.сп. 10-12). 16.04.2010 року комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за номером 29470708 зареєстровано право власності на зазначену квартиру за позивачем., яка є єдиним власником даної квартири, згідно з витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №25884274 від 16.04.2010 та копією технічного паспорту від 15.01.2010 (а.сп. 8, 13). Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка видана Іршанською селищною радою 08.08.2018 за №1064/09-04, підтверджується факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.сп.22). Згідно розписки від 09.03.2017 року [PERSON] зобов`язався через рік виписатись з квартири за вищевказаною адресою (а.сп.14). 27.08.2018 та 10.09.2018 позивачем надсилались [PERSON] повідомлення з вимогою знятись з реєстрації за адресою [ADDRESS] . Крім цього, 17.09.2018 [PERSON] зверталась із заявою до виконавчого комітету Іршанської селищної ради про зняття з реєстрації відповідача, однак на даний час [PERSON] залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою. За змістом позовної заяви [PERSON] у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, не є членом сім`ї позивача, не веде з власником житла спільного господарства, а проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі позбавляє її можливості оформити субсидію на житлово- комунальні послуги. Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що право власності позивача порушується, реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, позбавляє її право на отримання пільг щодо оплати житлово-комунальних послуг, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів, які б спростували вищезазначене, відповідачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні. На підставі ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,20 гривень.

Outcome: approved