overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~в якому\~просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 21, у будинку № 39 по вул. Західнодонбаській, м. Павлограда, Дніпропетровської області. У обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що їй згідно реєстраційного посвідчення належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. З липня 2000 року у її квартирі зареєстрований, але не проживає її син [PERSON], [INFO]. Відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, витрат по утриманню не несе. У звязку з реєстрацією відповідача в її квартирі, позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Суд, з урахуванням думки позивача, ухвалив: розглянути справу без участі відповідача, заочно. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира № 21, у будинку № 39, що розташований у м. Павлограді по вул. Західнодонбаській, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 4) Згідно акту складеному головою правління ЖБК «Мирний» [PERSON] та членами правління [PERSON] та [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 05.05.1972 троку народження, але з 2000 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. (а.с.8) Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2000 року, інтересу до житла не виявляє, витрати по утриманню житла не несе, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири [ADDRESS]. Продавцем за вищевказаним договором купівлі - продажу є відповідач. За умовами договору останній зобов'язався протягом наступних 10 днів з дня реєстрації договору, тобто 30.09.2015 року знятися з реєстрації у її квартирі. Однак до теперішнього часу відповідач є зареєстрованим за її адресою. Вже більше року відповідач у її квартирі не мешкає, зібрав усі свої речі він виїхав на постійне місце проживання до іншого житла. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, у зв'язку з чим, вона вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в тому числі через засоби масової інформації. Про причину неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2015 року посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою. (а.с. 7,8) Відповідно до довідки виданої Головою ЖБК № 29 [PERSON], за адресою : [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ; [PERSON], [INFO] ( а.с. 10) Згідно акту від 30.08.2016 року складеного комісією ЖБК № 29 [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], [INFO] зібрав усі свої речі виїхав з місця мешкання за адресою : [ADDRESS], 20 вересня 2015 року. Частиною 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житла, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач не проживає в [ADDRESS] більше одного року, інтересу до житла він не виявляє, комунальні платежі не сплачує, особистих речей його в квартирі немає. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом в\~якому просила\~суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . У обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не з`являється та не проживає в квартирі більше року, його речі у квартирі відсутні. [PERSON] не здійснює оплату за комунальні послуги та утримання житла. Реєстрація відповідача у її квартирі перешкоджає їй у оформленні субсидії та змушує оплачувати за нього комунальні послуги, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст.\~223, ч. 2 ст.\~247, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09 грудня 1999 року (а. с. 5). Відповідно до довідки № 6472 від 15 червня 2021 р., виданої КП МІРАЦ [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований син - [PERSON] , [INFO] . (а. с. 7) Згідно акту складеного головою ОСББ «Поштова, 26» Щербина О.М. та підписаного сусідами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але не мешкає в квартирі більше року. (а. с. 8) Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, інтересу до житла не виявляє, витрати по утриманню житла не несе, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування будинком № 100 по вул. Плеханова в м. Павлограді. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що вона на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду від 04.02.2015 року є власницею будинку № 100 по вулиці Плеханова, м. Павлограда, Дніпропетровської області. В зазначеному будинку зареєстровано відповідача [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації відповідач в будинку не мешкає, фактично проживає в місті Дніпропетровськ. Протягом всього часу відповідач не здійснює догляд за нерухомістю, не має на неї права власності, не є її сімєю, не відноситься до кола її родичів. На даний час у будинку № 100 по вул. Плеханова, м. Павлоград ніхто не мешкає, будинок знаходиться в нежилому вигляді з моменту смерті минулого власника будинку [PERSON] Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживала та не проживає більше двох з половиною років, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування житлом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи наведені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи в тому числі через засоби масової інформації. Суд з урахуванням думки позивача ухвалив: розглянути справу без участі відповідача, заочно. Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що будинок № 100 по вул. Плеханова в м. Павлограді, Дніпропетровської області належить позивачу, що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду від 04 лютого 2015 року (а.с. 7-9). Відповідно до акту від 25 серпня 2015 року складеного комісією у складі квартальної [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] за адресою: м. Павлоград, вул. Плеханова, 100 не проживає з моменту реєстрації. (а.с. 10) Як пояснила в судовому засіданні позивач ніяких особистих речей відповідача в будинку немає. Добровільно знятися з реєстрації вона не бажає, витрат по утриманню житла не несе. Інтересу до житла не виявляє. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач не проживає в [INFO] більше двох років, інтересу до житла вона не виявляє, витрати по утриманню будинку не несе, особистих речей її в будинку немає. Таким чином вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 8 по вул. Шевченко в с. Межиріч Павлоградського району. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.2015 року вона є власницею будинку № 8 по вулиці Шевченко в с. Межиріч, Павлоградського району, Дніпропетровської області. Разом з нею в зазначеному будинку зареєстровано її племінника [PERSON] відповідача по справі. Останній не проживає в будинку більше 15 років, його майна в будинку не має, витрати по утриманню житла він не несе, інтересу до житла не виявляє. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим створює перешкоди позивачу в користуванні своїм майном, вона позбавлена можливості отримати субсидію. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи наведені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи в тому числі через засоби масової інформації. Суд з урахуванням думки позивача ухвалив: розглянути справу без участі відповідача, заочно. Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що будинок № 8 по вул. Шевченка в с. Межиріч, Павлоградського району, Дніпропетровської області належить позивачу, що підтверджується витягом з державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с. 4). Згідно довідки від 22 червня 2015 року, виданої Межиріцьким сільським головою, [PERSON], [INFO] зареєстрований у [INFO], але не проживає на території сільради більше 15 років. ( а.с. 10) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного комісією у складі депутата Межиріцьковї сільради [PERSON], секретаря сільради [PERSON], спеціаліста сільради [PERSON], [PERSON] мешкає за адресою : с. Межиріч, вул. Шевченка, 8 від народження і по теперішній час. За даною адресою зареєстрований її племінник [PERSON], [INFO] який більше 15 років за даною адресою не проживає, його місцезнаходження невідоме. (а.с. 11) Як пояснила в судовому засіданні позивач ніяких особистих речей відповідача в будинку немає. Добровільно знятися з реєстрації він не бажає, витрат по утриманню житла не несе. Інтересу до житла не виявляє. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач не проживає в [INFO] більше 15 років, інтересу до житла він не виявляє, витрати по утриманню будинку не несе, особистих речей його в будинку немає. Таким чином вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 25 А, по вул. Шияна Григорія (Фрунзе) в м. Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що він на підставі договору купівлі-продажу є власником зазначеного житлового будинку. Відповідач є зареєстрованими в спірній квартирі, однак з 2014 року не проживає. Позивач вимушен самостійно нести витрати по оплаті комунальних послуг, що становить його у скрутне матеріальне становище. Позивач у судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилися, написав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок № 25А, по вул. Шияна Григорія (Фрунзе), м. Павлограді Дніпропетровської області належить позивачу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.07.2016 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори (а.с. 3). Згідно довідки про реєстрацію та склад сімї від 03.08.2016 року виданої головою квартального комітету, за адресою м. Павлоград, вул. Шияна Григорія (Фрунзе), буд. 25А зареєстрована, але не проживає гр. [PERSON], [INFO]. (а.с. 5) Відповідно до акту складеного головою квартального комітету [PERSON] вбачається що гр. [PERSON] не проживає з листопада 2014 року за адресою: м. Павлоград, Дніпропетровської області, вул. Шияна Григорія (Фрунзе) будинок № 25а. Даний факт підтвердили сусіди. ( а.с. 6). Відповідно до ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, квартири, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач не проживає в [INFO] (Фрунзе), м. Павлограда, Дніпропетровської області з листопада 2014 року, інтересу до житла не виявляє. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 61, в будинку № 24 по вул. Ленінградська, м. Павлограда Дніпропетровської області. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі є зареєстрованими в спірній квартирі, однак з 2014 року не проживають. Позивач вимушена самостійно нести витрати по оплаті комунальних послуг, що становить її у скрутне матеріальне становище. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, кожен окремо написали заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.12.2000 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори (а.с. 5). Згідно довідки про реєстрацію та склад сімї від 19.05.2016 року виданої начальником КП «Житлосервіс 2» за адресою м. Павлоград, вул. Ленінградська, 24/61 зареєстровані : [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] - донька; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] невістка; [PERSON], [INFO] онук. (а.с. 6) Відповідно до акту складеного головою правління ОСББ «Ленінградська,24» [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають з березня 2014 року за адресою : м. Павлоград, Дніпропетровської області, вул. Ленінградська, 24/61. Даний факт підтвердили сусіди. ( а.с. 7). Відповідно до ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, квартири, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідачі не проживають в [INFO] з 2014 року, інтересу до житла не виявляють, постійно проживають за межами України, особистих речей їх в квартирі немає. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд розірвати шлюб, посилаючись на те, що з 14.09.2013 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1900. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, через що фактичні шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство не ведуть, вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.09.2013 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1900. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Протягом тривалого часу, сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, так як сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, що є підставою для розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved