Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2013 року, від якого мають сина [PERSON] [INFO], їхній шлюб розірвано 05.08.2016 року, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, на користь інших осіб аліментів не сплачує. А тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в заяві вказано на те, що вона позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви щодо розгляду справи без його участі не надано, а тому на підставі ст..ст.224-226 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2013 року, мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2016 року шлюб між сторонами по справі розірвано, що слідує з копії цього рішення, яке набрало законної сили 09.09.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає [INFO]. Згідно довідки виконкому Сорокотязької сільської ради Білоцерківського району Київської області, позивач зареєстрована [INFO], син [PERSON] проживає разом з матір»ю та знаходиться на її утриманні. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб аліментів не сплачує, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці зміни щодо мінімального розміру аліментів внесено до СК України Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до цих змін мінімальний розмір аліментів було визначено на рівні не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхнього малолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки обовязки по утриманню дітей покладаються на обох батьків. За ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в даному випадку з 09.08.2017 року. На підставі ст.5 Закону України Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, а відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved