Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ «ПроКредит Банк», третя особа: ФОП [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30.12.2003 року АТ «ПроКредит Банк» та ФОП [PERSON] уклали рамкову угоду № 1698, до якої вносились зміни відповідно до додаткових угод від 30.02.2006 року, 27.03.2006 року, 30.11.2009 року, 14.06.2010 року, 20.05.2013 року, 21.09.2017 року. На основі рамкової угоди 26.06.2007 року АТ «ПроКредит Банк» та ФОП [PERSON] уклали договір про надання траншу № 1.33908/1698, в який вносились зміни відповідно до договорів від 14.06.2010 року, 21.05.2012 року, 20.05.2013 року, 19.12.2014 року, 06.10.2015 року, 27.09.2017 року. Для забезпечення вищевказаних договорів були укладені наступні договори: договір поруки № 1698 від 30.12.2003 року між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк»; договір іпотеки № 1698-ІД 06 від 14.06.2010 року між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» на нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] ; договір застави № 1698-ДЗ1 між [PERSON] , [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Через складну фінансову ситуацію у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим останній звернувся до банку у липні 2019 року з пропозицією дострокового погашення кредиту шляхом продажу іпотечного майна, але відповіді не отримав. Оскільки відповідач після настання строку виконання зобов`язання фактично відмовився прийняти належне виконання, запропоноване [PERSON] , не здійснивши жодних дій, направлених на врегулювання питання продажу іпотечного майна, позивач вважає договір поруки припиненим. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2020 відкрито провадження у справі, яке прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Наголосила, що [PERSON] неодноразово пропонував банку здійснити дострокове погашення кредиту за рахунок продажу майна, що перебуває в іпотеці в банку та забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповіді банку містили лише загальну інформацію про готовність відповідача до співпраці, але водночас банк не здійснив жодних конкретних кроків, які б свідчили про готовність здійснити продаж зазначеного майна. Тому вважає, що відповідач не прийняв належне виконання, запропоноване третьою особою. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що банк надавав відповіді на звернення [PERSON] та не заперечував проти дострокового погашення заборгованості ФОП [PERSON] перед АТ «ПроКредит Банк» за рахунок продажу майна, що забезпечує виконання кредитних договорів, які укладені на підставі рамкової угоди № 1698 від 30.12.2003 за умови, що процедура продажу такого майна, вартість майна (ціна продажу), будуть окремо погоджені з банком у письмовій формі. [PERSON] не вчинив жодних дій для узгодження з банком даної процедури. Крім того, дострокове погашення кредиту здійснюється шляхом сплати грошового зобов`язання, а звернення стягнення на майно є додатковим заходом. У зв`язку з цим представник відповідача вважає неправомірним висновок [PERSON] про те, що банк відмовився прийняти належне виконання зобов`язання (яке не є належним виконанням, оскільки [PERSON] не погасив борг, а лише запропонував звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці, не вчинивши жодних дій для цього), що спричинило припинення договору поруки, а тому в даному випадку не підлягають застосуванню до даних правовідносин положення ч. 2 ст. 559 ЦК України. Третя особа ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином у спосіб визначений ЦПК України, причини неявки суду невідомі, будь-яких клопотань не заявляв, письмових пояснень суду не подав, з огляду на що суд вважає за можливе розглядати справу без його участі, проти чого не заперечують інші учасники процесу та що відповідає ст. 128 ЦПК України та рішенню Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, які повідомлені за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовна заява) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності та співставленні, подані суду відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.08.2007 року ЗАТ «ПроКредит Банк» та ФОП [PERSON] уклали договір про надання траншу № 1.33908/1698, в який вносились зміни відповідно до договорів від 14.06.2010 року. 30.12.2003 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1698, згідно якого поручитель [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням позичальника, які виникають з умов зазначеного договору. До даного договору поруки були укладені угода № 1 від 27.03.2006 та договір № 2 від 14.06.2010 про внесення змін до договору поруки. 30.12.2003 року між [PERSON] , [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» був укладений договір застави № 1698-ДЗ1 на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . 14.06.2010 року між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» був укладений договір іпотеки № 1698-ІД 06 на нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] зі змінами та доповненнями від 21.09.2017 року. 02.09.2019 року АТ «ПроКредит Банк» звернулось до ФОП [PERSON] з вимогою про повне дострокове погашення кредиту в розмірі 181 051,68 доларів США та 1 053,79 грн. у зв`язку з тривалим порушенням умов договору про надання траншу від 23.08.2008 року. ФОП [PERSON] звернувся до АТ «ПроКредит Банк» 16.07.2019, 18.09.2019, 15.11.2019, 12.12.2019 з листами-пропозицією забезпечити сплату заборгованості за кредитом по Рамковій угоді № 1698 від 30.12.2003 року та кредитному договору № 1.33908/1698 від 22.08.2007 року шляхом відчуження нерухомого майна в с. Романків Обухівського району Київської області та в м. Біла Церква Київської області, що належить ФОП [PERSON] і знаходиться в іпотеці у АТ «ПроКредит Банк». У відповідь на звернення ФОП [PERSON] від 18.09.2019 АТ «ПроКредит Банк» листом від 22.10.2019 року повідомило ФОП [PERSON] , що банк не заперечуватиме проти дострокового погашення заборгованості ФОП [PERSON] перед АТ «ПроКредит Банк» за рахунок продажу майна, що забезпечує виконання кредитних договорів, які укладені на підставі рамкової угоди № 1698 від 30.12.2003 за умови, що процедура продажу такого майна, вартість майна (ціна продажу), будуть окремо погоджені з банком у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За приписами ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збиткі, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Посилання позивача на те, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим, в силу ч. 2 ст. 559 ЦК України, судом не приймаються до уваги за наступних підстав. З матеріалів справи установлено, що з липня 2019 року позичальник перестав виконувати взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим 02.09.2019 року АТ «ПроКредит Банк» звернулось до ФОП [PERSON] з вимогою про повне дострокове погашення кредиту в розмірі 181 051,68 доларів США та 1 053,79 грн. у зв`язку з тривалим порушенням умов договору про надання траншу від 23.08.2008 року. ФОП [PERSON] звертався до АТ «ПроКредит Банк» з листами-пропозицією забезпечити сплату заборгованості за кредитом по Рамковій угоді № 1698 від 30.12.2003 року та кредитному договору № 1.33908/1698 від 22.08.2007 за рахунок продажу майна, що перебуває в іпотеці в банку та забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором, на що АТ «ПроКредит Банк» листом від 22.10.2019 року повідомило ФОП [PERSON] , що банк не заперечуватиме проти дострокового погашення заборгованості ФОП [PERSON] перед АТ «ПроКредит Банк» за рахунок продажу майна, що забезпечує виконання кредитних договорів, які укладені на підставі рамкової угоди № 1698 від 30.12.2003 за умови, що процедура продажу такого майна, вартість майна (ціна продажу), будуть окремо погоджені з банком у письмовій формі. В матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП [PERSON] вчинив будь-які дії для узгодження з банком даного питання, а тому в даному випадку не підлягають застосуванню до даних правовідносин положення ч. 2 ст. 559 ЦК України. Отже, з огляду на підстави відмови суду у задоволенні вказаних позовних вимог, суд вважає доводи позивача безпідставними та такими що невідповідають нормам матеріального права. Доводи сторони відповідача з огляду на вказане також оцінюються судом відповідним чином.

Outcome: dismissed