Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання недійсним шлюбу за його фіктивністю, зареєстрованого 17.07.2013 року з відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 393 з моменту його реєстрації 17.07.2013 року, а також стягнення з [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 17.07.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Проте даний шлюб [PERSON] вважає таким, що має бути визнаний недійсним за його фіктивністю виходячи з наступного. Так, метою укладення шлюбу відповідача з [PERSON] було одержання права на постійне місце проживання його в Україні та отримання громадянства України. [PERSON] [PERSON] не мав наміру створити сімю, набути прав та обовязків чоловіка, що в свою чергу ним було приховано від органів реєстрації шлюбу. Про зазначені обставини, перешкоди і корисливі мотиви відповідача [PERSON] відомо не було. Отже позивач стверджує, що вона була добросовісна щодо виконання своїх прав та обовязків. Після реєстрації шлюбу відповідач через два тижні виїхав в Саудівську Аравію, мотивуючи свій виїзд з України весіллям у брата. У подальшому повідомив про його намір залишитися працювати і повернувся лише через рік для вирішення своїх питань. Наступним разом знову повернувся через рік, пояснюючи різноманітними причинами, відсутністю віз та ін. А у 2016 році сторони взагалі не зустрічалися, незважаючи на неодноразові звернення [PERSON] до відповідача. Фактично спільного проживання за три роки як такого не було, тільки до 50-ти днів за три роки і два місяці. Пізніше відповідач взагалі заявив, що він свої справи зробив, отримує документи, а позивач йому не є і не була дружиною, а тому не потрібна. Таким чином, відповідач приховував свої дійсні наміри, використовуючи [PERSON] для втілення своєї мети. Позивач стверджує, що з укладенням даного шлюбу істотно порушені її права та інтереси, крім того, відповідач поставив останню у вкрай скрутне матеріальне становище. В звязку з чим, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., яка була завдана їй в наслідок вищевказаного ставлення [PERSON] [PERSON]. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.09.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON], третя особа: Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання шлюбу недійсним (фіктивним) до спільного розгляду (а.с. 92). В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 17.07.2013 року [PERSON] [PERSON] було укладено шлюб з [PERSON]. Цього ж року відповідач закінчив своє навчання в Кіровоградській льотній академії та виїхав на роботу в Саудівську Аравію, оскільки термін його візи на перебування в Україні був обмежений терміном закінчення навчання. [PERSON] [PERSON] стверджує, що про вказані обставини позивачу було відомо. Сторони планували переїзд до Саудівської Аравії та спільне життя там. Для цього на імя [PERSON] було оформлено закордонний паспорт. Через тиждень після укладення шлюбу позивач поїхала на роботу в Крим. 02.09.2013 року [PERSON] [PERSON] відбував на роботу до Саудівської Аравії. Сторони спілкувалися по WhatsUpp щодня, а то й по кілька разів на день. Наступний візит відповідача до України відбувся з 10.08.2014 року по 11.09.2014 року, під час його планової відпустки. Проте, на той час питання виїзду позивача до відповідача відклалося, оскільки у закордонному паспорті [PERSON] було зроблено помилку, а саме: прізвище [PERSON] було покладено в іншій транскрипції порівняно з прізвищем [PERSON] [PERSON]. З 02.08.2015 року по 03.09.2015 року Відповідач знову прибув у планову відпустку до України. Весь місяць сторони провели разом. 03.08.2015 року відповідачем було оформлено довіреність на позивача щодо управління всім майном [PERSON] [PERSON], на підставі якого вона отримувала кошти від здачі в оренду квартири останнього. Наприкінці 2015 року на сторінку відповідача в соцмережі «В контакті» вийшов громадянин [PERSON] [PERSON], проживаючий в [INFO], який також володіє арабською мовою. Він почав задавати відповідачу запитання про [PERSON], яка чомусь представилась [PERSON] сестрою [PERSON] [PERSON]. В процесі спілкування відповідачу стало відомо, що протягом 1,5 років [PERSON] та позивач жили разом на орендованій квартирі як чоловік та жінка. Позивач була вагітна від [PERSON] та зробила аборт у квітні 2015 року. Відповідач стверджує, що після того, як він дізнався про зраду дружини, бажання продовжувати з нею спільне життя відпало. В період з 24.04.2016 року по 16.05.2016 року відповідач знаходився на території України, позивач в цей час перебувала в Польщі і на виклики [PERSON] [PERSON] не відповідала. Про те, що [PERSON] була в Польщі відповідачу повідомив [PERSON]. В цей час відповідач отримав посвідку на постійне проживання в Україні. Також, [PERSON] [PERSON] зазначає, що 12.10.2016 року він прибув до України з метою оформлення розірвання шлюбу з позивачем через органи РАЦСу, на що остання спочатку погодилася, проте пізніше повідомила, що звернулася до суду з позовом про визнання шлюбу фіктивним. [PERSON] [PERSON] вважає, що метою звернення до суду з вказаним позовом є стягнення з нього коштів за начебто спричинену моральну шкоду. В звязку з чим, він звернувся до суду з зустрічним позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] [PERSON] просили відмовити. Позивач [PERSON] також була допитана в судовому засіданні в якості свідка. З її показів встановлено, що 17.07.2013 року вона з [PERSON] [PERSON] одружилася. 02.08.2013 року відповідач поїхав з України. Не було його до 09.08.2014 року. Віза для вїзду в Україну була у відповідача на один місяць. Тоді він говорив, що йому потрібно зробити посвідку на тимчасове проживання в Україні, для цього сторони ходили в АВІР, проте після цього [PERSON] не бачила відповідача. 28.08.2014 року [PERSON] [PERSON] повернувся. Через рік в нього повинна була закінчитися посвідка на тимчасове проживання в Україні, в звязку з чим в серпні 2015 року відповідач приїхав. Сторони стали знову збирати документи на проживання, термін дії посвідки було продовжено ще на рік. В 2015 році [PERSON] [PERSON] видав довіреність на імя позивача та 02 вересня він знову поїхав до Саудівської Аравії. Сказав, що позивача може забрати тільки через 18 місяців. Згодом позивач купила запрошення з Польщі, куди поїхала на заробітки. [PERSON] подзвонила її мати і сказала, що відповідач анулював довіреність. Через що позивач зрозуміла, що [PERSON] [PERSON] в Україні. Звязавшись з відповідачем, останнім повідомлено [PERSON], що все закінчено, документи він отримав, а тому позивач йому більше не потрібна. Він отримав постійну посвідку на проживання в Україні. Позивач стверджує, що відповідач після реєстрації шлюбу матеріально їй допомагав в таких розмірах, а саме: перерахував приблизно 200 дол. США та ще 70 дол. США. Також подарував телефон Самсунг, телефон Нокіа вона придбала сама. Подарунки ніколи не привозив. В 2015 році купив футболки та два бюстгальтери. Квартиру, яка належить відповідачеві по вул. Добровольського, позивач в оренду не здавала, орендну плату за неї не отримувала. Гроші за оренду квартири за три місці отримав відповідач. З батьками [PERSON] відповідач був знайомий, приїздив до них в село. Відповідач [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В попередніх судових засіданнях представник відповідача проти позову [PERSON] заперечив та просив відмовити у його задоволенні, з врахуванням обставин, викладених у зустрічному позові, який в свою чергу просив задовольнити. Також, представник відповідача зазначив, що позивач не могла виїхати до Саудівської Аравії, оскільки в її закордонному паспорті була описка щодо перекладу прізвища. Чи надавав якісь відомості [PERSON] [PERSON] в паспортний стіл і чи звертався туди взагалі з приводу вищевказаного питання, представник відповідач не міг відповісти. Проте, останній зазначив, що [PERSON] та відповідач ніколи не бачилися, знайомі тільки по переписці. Скріншот з перепискою перекладав відповідач. Вагітна позивач була від [PERSON]. [PERSON] [PERSON] відбув у Саудівську Аравію в 2013 році, оскільки закінчився термін його перебування на Україні. Квартира по вул. Добровольського у м. Кропивницький, яка належить відповідачу, була здана в оренду, в звязку з чим, [PERSON] [PERSON] видав позивачу довіреність на право управляти всім своїм майном та віддав ключі. Свідок [PERSON], який є батьком позивача. в судовому засіданні зазначив, що відповідач до нього з дружиною приїздив влітку 2015 року. Потім уїхав на два тижні до свого друга, знову приїхав, день два побув і поїхав. Свідок [PERSON], яка є матірю позивача, в судовому засіданні зазначила, що після того як сторони зареєстрували шлюб, вона побачила відповідача через рік. Потім рік його знову не бачила і побачила тільки в липні серпні 2015 року один-два дні. Після чого, її дочка та відповідач поїхали оформляти документи. [PERSON] [PERSON] був в Україні ще три-чотири дні, на літак його вивіз чоловік [PERSON]. Батьки позивача говорили з [PERSON] [PERSON], він обіцяв приїхати на Новий рік. Свідку відомо що відповідач їздив до м. Дніпра, проте чому не взяв з собою доньку невідомо. Свідок [PERSON] є сусідкою позивача за місцем проживання батьків. Зі слів [PERSON] їй відомо, що остання вийшла заміж за [PERSON] [PERSON], якого свідок бачила тільки два рази: один раз літом в липні-серпні 2014 року та один раз в 2015 році. Також, свідок бачила каблучку, подаровану відповідачем [PERSON] на день народження, яка, на її думку, була схожа на гайку від трактора. У вересні 2016 року свідок чула розмову сторін, з якої зрозуміла, що відповідач говорить: «Спасибі, ти мені більше не потрібна. Я отримав, що хотів». Будучи у батьків позивача, відповідач спав до першої години дня, нічого не робив, тільки розмовляв по телефону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що їй відомо, що позивач вийшла заміж за [PERSON] [PERSON]. Через рік після одруження свідок бачила відповідача. Наступного разу [PERSON] побачила відповідача через рік, коли вони з позивачем приїхали до села та пробувши там приблизно один-два дні поїхали до м. Кіровограду. В село [PERSON] поверталася одна. Свідку сказали, що відповідач поїхав в м. Дніпро. У позивача тоді була депресія. Свідку відомо, що подарунки відповідач [PERSON] не дарував, одягали її батьки. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч. 2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. Як розяснив Пленум Верховного суду України у п. 13 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за рішенням суду шлюб обовязково визнається недійсним, якщо він буде зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії І-ОЛ № 070360, виданого 17.07.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, 17.07.2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 393. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON] (а.с. 70). Згідно диплому магістра, серії ДІ № 027785, виданого 17.02.2013 року [PERSON], останній у 2011 році вступив до Державної льотної академії України і 17.02.2013 році закінчив Кіровоградську льотну академію Національного авіаційного університету, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Виробництво, технічне обслуговування та ремонт ПС і авіадвигунів» (а.с. 72). Місце проживання відповідача з 02.09.2014 року зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с. 78). Вказана квартира належить [PERSON] [PERSON] на праві власності. [PERSON] [PERSON] довіреністю від 03.08.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за № 665 уповноважив [PERSON], зокрема, управляти всім своїм майном, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось (а.с. 87). З пояснень сторони відповідача вбачається, що вказана довіреність була видана на імя позивача для того, щоб остання могла здавати квартиру [ADDRESS] в оренду, та отримувати орендну плату. Проте, 28.04.2016 року [PERSON] [PERSON] подав приватному нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] заяву, в якій просив останню передати [PERSON] заяву наступного змісту: «Громадянка [PERSON], довожу до Вашого відома, що я [PERSON] [PERSON] [PERSON], відміняю довіреність, видану на Ваше імя 03.08.2015 року за реєстровим № 665, посвідчену приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], щодо управління всім моїм майном, та прошу Вас повернути довіреність» (а.с. 16). Доказів того, що в період дії довіреності від 03.08.2015 року, [PERSON] здавала квартиру відповідача в оренду та отримувала за це кошти суду не надано. Також не надано доказів, що дана довіреність видана саме для реалізації вказаних цілей. Тому, твердження відповідача, що він матеріально забезпечував свою дружину [PERSON] не знаходять свого підтвердження. В 2015 році позивач проживала в [INFO]. На той час [PERSON] працювала продавцем-консультантом у ТОВ «АТБ-маркет (а.с. 107). Згідно довідки № 126 від 26.01.2017 року, виданої Виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, [PERSON], [INFO], дійсно проживає в [INFO], у будинку своїх батьків: [PERSON] та [PERSON]. Інших жителів за даною адресою немає (а.с. 89). З показів свідків, допитаних в судовому засіданні вбачається, що після реєстрації шлюбу сторони практично разом однією сімєю не проживали. Це також підтверджується закордонним паспортом відповідача, з кого вбачається, що останній перетинав кордон України, зокрема, 07.05.2012 року, 21.10.2012 року, 02.08.2013 року, 11.09.2014 року, 03.09.2015 року, 26.04.2016 року, 16.05.2016 року, 12.10.2016 року, 31.10.2016 року та 01.11.2016 року (а.с. 73-77). Також, з вищевказаного документу вбачається, що під час приїзду до України [PERSON] [PERSON] отримував посвідку на тимчасове проживання в країні. Водночас, 29.04.2016 року [PERSON] [PERSON] отримав посвідку на постійне проживання в Україні, серії ІН № 099057 (а.с. 78). Твердження відповідача щодо переривання у квітня 2015 року вагітності [PERSON] під час перебування з ним у шлюбі від іншого чоловіка, спростовуються наступними доказами. Зокрема, згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] від 08.04.2015 року, позивач 05.04.2015 року госпіталізована до Міської клінічної лікарні № 10 м. Києва та 08.04.2015 року виписана з діагнозом ерозивний дуоденіт, хронічний гепатит, сечосольовий діатез, кіста яєчника під питанням (а.с. 47). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 16.04.2015 року Перинатального центру м. Києва, у жіночу консультацію [PERSON], [INFO], госпіталізована у гінекологічне відділення 08.04.2015 року по швидкій допомозі зі скаргами на значні кровянисті виділення зі статевих шляхів, та була виписана 16.04.2015 року з діагнозом: часті та надмірні менструації з нерегулярним циклом. Кіста правого яєчника (а.с. 107). Вищевказане також підтверджується відповіддю головного лікаря Перинатального центру м. Києва, наданою 13.12.2017 року за № 061/210-1288 на запит суду. Доказів того, що позивач проживала в м. Києві як чоловік та жінка з громадянином [PERSON] [PERSON], відповідачем також суду не надано. При цьому, зображення переписки в соціальній мережі «Вконтакті», отримані користувачем комп'ютера з екрану монітора (скріншоти, а.с. 81-86), суд оцінює критично, оскільки переписка між користувачами велася на іноземній мові, нотаріально засвідченого перекладу вказаної переписки суду не надано. Судом досліджувались інші докази та доводи відповідача [PERSON] [PERSON] на обґрунтування заперечень щодо позовних вимог [PERSON], їм дана правова оцінка, проте вони не спростували доводів останньої про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання шлюбу недійсним (фіктивним). Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що сторони з моменту реєстрації шлюбу не проживали, як чоловік та дружина, спільного господарства не мали, спільного сімейного бюджету не вели. За таких обставинах, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] був укладений без наміру відповідача створити сім'ю та набуття прав та обов'язків подружжя, а тому він є фіктивним, що є підставою для визнання його недійсним. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. слід зазначити наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зважаючи, що укладення шлюбу [PERSON] [PERSON] відбулося без наміру створити сімю з [PERSON], він ввів в оману позивача, після реєстрації шлюбу повернувся проживати до Саудівської Аравії та прибував на територію України виключно для продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання, а в подальшому отримав посвідку на постійне проживання, то такі дії спричинили [PERSON] моральну шкоду. Вказана шкода полягає в зловживанні з боку [PERSON] [PERSON] довірою [PERSON], введення в оману щодо створення сімї, що спричинило душевні хвилювання, порушення звичайного ритму життя, нервування та розчарування. Таким чином, суд враховуючи положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в сумі 5000,00 грн. З врахуванням викладено позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Натомість вимоги зустрічного позову [PERSON] [PERSON] не підлягають задоволенню за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial