Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , з 07.03.2008 перебували у шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.08.2010 було розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач перебуває у розшуку правоохоронних органів за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, більше десяти років з позивачем та сином не спілкується, не виходить на зв`язок, дитиною не цікавиться та матеріальну допомогу на його утримання не надає. Позивач не має можливості самостійно утримувати дитину, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала, з підстав викладених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом надсилання пакету документів за місцем останньої реєстрації та розміщення оголошення про виклик на офіційній веб-сторінці суду, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надавав. Представник третьої особи Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської областіТрофимчук О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки він свої батьківські обов`язки належним чином не виконує, та стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Кара Я.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки він свої батьківські обов`язки належним чином не виконує, та стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] . Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.03.2008 перебували у шлюбі, який заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.08.2010 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Дитина разом з позивачем зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КЗ «Лозівський ліцей №1» Лозівської міської ради Харківської області №01-23/147 від 04.08.2021 [PERSON] , [INFO] , навчається в 7-В класі КЗ «Лозівський ліцей №1». За період навчання у закладі, його батько не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням, поведінкою сина, його шкільними справами. [PERSON] сумлінно ставиться до своїх батьківських обов`язків. Систематично спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори, батьківські конференції. Бере активну участь у шкільних заходах. За місцем навчання дитина характеризується задовільно, мати приділяє належну увагу вихованню сина. Як вбачається з довідки КНП «Лозівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Лозівської міської ради Харківської області від 16.08.2021 про стан здоров`я неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , дитина має задовільний стан здоров`я, про її стан здоров`я піклується лише мати дитини [PERSON] . З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради №955 від 28.09.2021 вбачається, що виконавчий комітет вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки батько дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки,Ю свідомо ухиляється від утримання та виховання сина, участі у його вихованні не приймає, матеріально не утримує, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, станом здоров`я та розвитком. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1,2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня становить 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів в заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч.1 ст.191 СК України. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved