Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2037 від 08 липня 1997 року вона є власником квартири №18 в будинку №2, розташованому по вул. Ціолковського в м. Ізмаїлі Одеської області. В зазначеній квартирі зареєстрована колишня власниця [PERSON], яка не проживає за вказаною адресою вже 20 років. Зазначає, що відповідачка спірною квартирою не користується, обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує, її особистих речей в квартирі не має. Зі слів позивача, відповідачка померла, у звязку з чим просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. В останнє судове засідання не з'явилася. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином сповіщеними про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб тощо. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 липня 1997 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.15, 16). Даний факт також підтверджено записом в технічному паспорті на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою вул. Ціолковського, 2 м. Ізмаїлі Одеської області на дану квартиру (а.с.12). Згідно паспорта громадянина України позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] (а.с.4). Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі встановленого,

Outcome: approved