Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити відповідача з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності належить вищевказаний будинок, відповідач систематично порушує правила співжиття, яке виражається в умисному пошкодженні житлового приміщення, зловживанні спиртними напоями, винесенні з будинку металевих речей та господарських предметів, часто влаштовує сварки та бійки, ображає сусідів, в оплаті житлово-комінальних послуг участі не приймає, будинок довів до стану непридатного до життя в ньому. Добровільно виселитись з будинку відповідач не бажає, тому така протиправна поведінка відповідача спонукала позивача звернутись з цим позовом до суду. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, завчасно подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився подав заву про розгляд справи без його участі. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, що передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом №3371 від 15.11.2016 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №72964610 від 15.11.2016 року (а.с.12-13). Відповідно до копії будинкової книги відповідач зареєстрований у вказаному будинку з 19.12.2000 року (а.с.8-11). Згідно довідки КП «Прилукитепловодопостачання» №436 від 05.08.2020 року на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.08.2020 року рахується заборгованість у розмірі 1474,43 грн., остання оплата - вересень 2016 року (а.с.15). Відповідно до листа від 04.08.2020 року АТ «Чернігівгаз» 30.01.2018 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до доручення газопостачання припинено в зв`язку із наявною простроченою заборгованістю за спожитий природний газ перед ТОВ «Чернігівгаз Збут» (а.с.17). Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є наявність або відсутність у відповідача права на житло, або інші передбачені нормами житлового законодавства підстави для позбавлення такого права. За змістом частини 4 статті 9 та статті 109 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Рівність прав власника житла та членів його сім`ї, які спільно з власником проживають у належному йому приміщенні, закріплена частиною 1 статті 156 ЖК. Відповідно до статті 157 ЖК України члени сім`ї власника житлового приміщення можуть бути виселені у судовому порядку у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 ЖК. Положенням ст. 116 ЖК України, на яке посилається позивач, передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у будинку [ADDRESS] , систематично руйнує та псує будинок, що призвело будинок до непридатного стану для проживання в ньому, отже відповідач підлягає виселенню, у зв`язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Згідно копії посвідчення серія [NUMBER] від 20.02.2017 року позивач є інвалідом I групи з дитинства, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно розрахунку робочого часу, пов`язаного з наданням професійної правничої допомоги позивачем сплачено вартість правничої допомоги у суму 4500 грн. (а.с.18).

Outcome: approved