Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на зняття дитини з реєстрації за місцем проживання та реєстрації за новим місцем проживання без згоди батька. В своїй заяві позивач зазначила,що з 16.07.1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.03.2015 року шлюб між ними розірвано, дитина залишилася проживати з матір'ю. З 24.10.2000 року позивач зареєстрована в [ADDRESS], за цією ж адресою після народження була зареєстрована і донька [PERSON] Враховуючи незадовільний стан вищевказаної квартири, позивач разом із донькою виїхала із квартири та почала проживати в орендованій квартирі. Довідавшись про це , мати позивачки запропонувала останній разом із донькою переїхати на постійне місце проживання та зареєструватися в житловому будинку, що належить їй на праві власності та розташований в [ADDRESS]. Проте зареєструвати місце проживання доньки за новою адресою не має змоги, оскільки батько дитини не надає на це згоди, у зв'язку з чим Щербанівська сільська рада Полтавського району відмовила їй у знятті з реєстрації місця проживання та реєстрації нового місця проживання дитини. Посилаючись на викладене, та на те, що відповідач її звернення на досудове врегулювання спору ігнорує, позивач просила надати дозвіл на зняття з реєстрації за місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] та області та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS], неповнолітньої [PERSON],[INFO], без згоди батька - [PERSON],[INFO]. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, представник позивача надала до суду заяву, в якій прохає справу розглядати за її відсутності позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Від третіх осіб : Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та Служби у справах дітей Полтавської РДА надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, шляхом публікації оголошення у пресі про виклик відповідача, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: З 16.07.1994 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.03.2015 р. ( а.с. 11). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с. 10), яка залишилась проживати з матір`ю - [PERSON] Як вбачається із Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] ( а.с. 12). Там же після народження зареєстрована і її донька. З серпня 2016 року позивач разом із донькою виїхала із квартири та почала проживати в орендованій квартирі ( а.с 14 ). На даний час, за пропозицією матері позивачки - [PERSON], позивач разом із донькою вирішили переїхати на постійне місце проживання та зареєструватися в житловому будинку, що належить її матері на праві власності ( а.с. 19 ) та розташований в [ADDRESS]. Позивач звернулася до Щербанівської сільської ради Полтавського району та області із заявами про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , проте їй відмовлено у зв'язку з відсутністю письмової згоди одного з батьків ( а.с. 34). Відповідач в добровільному порядку не надає письмову згоду на зняття з реєстрації неповнолітньої доньки та здійснення реєстрації за іншою адресою. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ч.1 та 2 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України). Аналогічна позиція також міститься і в п.п.6 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, відповідно до якої у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Пунктом п.2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, передбачено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України ( ст. 88 ЦПК України 2004 р. ).

Outcome: approved