Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати заповіт, посвідчений 12.05.2010 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, укладений від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] недійсним, посилаючись на те, що при його підписанні [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла вільно керувати ними, оскільки знаходилася в безпорадному стані. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що вимоги позивача не ґрунтуються на належних доказах, просили в задоволенні позову відмовити. В судове засідання третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду пояснення, відповідно до яких просила відмовити в задоволенні позову з огляду на відсутність порушень закону, яке регламентує порядок вчинення нотаріальних дій. Суд, вислухавши пояснення сторін та ї представників, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка являється матір'ю позивача та відповідача. В строки, визначені законом позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що померла 12.03.2010 року склала заповіт на ім'я [PERSON] (а.с. 52) Відповідач в свою чергу 06.11.2012 року подала до нотаріальної контори також заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 53) В ході розгляду справи встановлено, що заповіт від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] за реєстраційним номером 572 посвідчував приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], 12.03.2010 року. Заповіт було посвідчено відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України. На бажання спадкодавця заповіт був посвідчений у приміщенні державної нотаріальної контори у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до зазначеного заповіту [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона буде мати право [PERSON] Підтримуючи в судовому засіданні свої позовні вимоги, позивач пояснила, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] за її заявою була відкрита спадкова справа, після якої позивачу стало відомо, що перед смертю, її мати підписала заповіт на ім'я сестри [PERSON], до складу спадщини якої входить 1/3 частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], та ? частини квартири [ADDRESS]. Перед смертю її мати проживала в своєму будинку [ADDRESS]. Ще за час життя мати дуже часто хворіла та потребувала сторонньої допомоги, а відповідач, з її слів, зловживала алкогольними напоями та не доглядала за матір'ю, хоча проживала з нею. Позивач зазначила, що вона часто їздила до матері, надавала всіляку допомогу, піклувалася та доглядала за нею. Мати не мала жодного наміру складати заповіт на відповідача, оскільки було раніше обумовлено, що після смерті все її майно буде поділено порівну між нею та сестрою, а тому факт складання заповіту на користь відповідача викликало чимало сумнівів та обурення з її боку, оскільки мати часто скаржилася на [PERSON] і тому вона вважає, що її сестра, відповідач по справі, скористалася станом здоров'я матері та умовила скласти заповіт на свою користь. Відповідач та її представник в судовому засіданні, спростовуючи вимоги позивача пояснили, що відповідач разом із матір'ю та батьком проживали в смт. Калита. Після смерті батька вона залишилася з матір'ю, піклувалася про неї, доглядала. В цей час її сестра, позивач по справі [PERSON] життям матері не цікавилася взагалі, мала складні стосунки навіть зі своїм сином [PERSON], який втік від матері та проживав у покійної бабусі разом з нею. Вони з покійною матір'ю доглядали цього хлопця, годували його, а [PERSON] навіть не знала, на той період часу, де проживає її син. Одного разу вона приїхала до них, побила матір, про що свідчить долучена до матеріалів справи фотографія та з того часу до них більше не приїздила до самих похорон матері, де знову між ними відбувся конфлікт. Зважаючи на таке ставлення до себе з боку [PERSON], їхня мати вирішила відписати все належне їй майно на її користь, позбавивши [PERSON] права на спадщину. Мати ніколи не страждала ніяким хронічними захворюваннями психіки, розуміла значення своїх дій та розумно керувала ними. Вона сама запропонувала своїй сусідці [PERSON] та [PERSON] поїхати разом з нею до нотаріуса, для того щоб при них посвідчити своє волевиявлення при складанні заповіту на користь [PERSON] Позивач в судовому засіданні також зазначила, що її мати не могла написати заповіт, оскільки була повністю сліпою та глухою, а тому не могла підписати заповіт на вкрай невигідних для себе умов. Відповідач пояснила, що її мати дійсно за своїм віком мала недоліки зору, проте не була сліпою, оскільки спілкувалася з сусідами та не потребувала сторонньої допомоги, добре чула та не була глухою. На клопотання позивача, судом було направлено запит до Козелецької центральної районної лікарні, яка не підтвердила в діагнозі покійної [PERSON] ті хвороби, на які посилається позивач. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що за час життя [PERSON] проживала разом із відповідачем, яка постійно доглядала за нею, піклувалася, позивач багато років не приїжджала до них в гості. Після смерті [PERSON] відповідач здійснювала за власні кошти поховання останньої. Свідок [PERSON], син позивача, підтвердив, що він деякий час не проживав з матір'ю через конфлікти з нею, а мешкав в цей час у своєї бабусі [PERSON] та тітки [PERSON], його мати навіть не знала де він проживає, вона ніколи не опікувалася своєю матір'ю та не знала який у неї стан здоров'я. Свідок [PERSON] пояснила суду, що матір'ю опікувалася її дочка [PERSON], а сама покійна їй розповідала, що зробила заповіт на користь однієї дочки [PERSON] Таким чином в судовому засіданні наведеними доказами спростовані вимоги позивача щодо визнання заповіту недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У статті 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту. А саме, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням часу та місця його складання; має бути особисто підписаний заповідачем; має бути посвідчений нотаріусом або іншими службовими особами зазначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. У відповідності до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним позивач ставить під сумнів обсяг цивільної дієздатності заповідача. Проте, відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України) Проте, сторони клопотання про її призначення не заявляли. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний заповіт повністю відповідає вимогам діючого законодавства. позивачем не надано суду доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦК України, на підтвердження того, що [PERSON] на момент укладення заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, як і не надано доказів на підтвердження того, що було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину та що воно суперечило б її волі на час укладення заповіту. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed