Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить суд розтлумачити заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Таращанського району Київської області 30 вересня 1998 року та зареєстрованого в реєстрі за № 02 від імені [PERSON], згідно якого сертифікат серія КВ № 0102298 на право на земельну частку (пай) розміром 2,41 умовних кадастрових гектарах, що належить їй як члену акціонерного товариства агрофірми «Мрія» Володимирівської сільської ради, заповідає своїй внучці [PERSON] та визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її баби [PERSON], яка померла [INFO], що складається з приватизованої земельної ділянки, кадастровий номер 3224481100:04:006:0058, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Володимирівської сільської ради Таращанського району Київської області, загальною площею 2,4483 га, вартістю 68941,96 грн., яка належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773257 від 17.07.2008 року, в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки не повідомили, проте, в позовній заяві просять розглядати справу у їх відсутність та без фіксування судового розгляду технічними засобами. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, причини неявки не повідомив, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника сільської ради, позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала до дня смерті в [ADDRESS], яка залишила заповіт, посвідчений 30 вересня 1998 року секретарем виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Таращанського району Київської області за реєстровим № 02, згідно якого сертифікат серія КВ № 0102298 на право на земельну частку (пай) розміром 2,41 умовних кадастрових гектарах, що належить їй як члену акціонерного товариства агрофірми «Мрія» Володимирівської сільської ради, заповідає своїй внучці [PERSON]. На день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі із приватизованої земельної ділянки кадастровий номер 3224481100:04:006:0058, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Володимирівської сільської ради Таращанського району Київської області, загальною площею 2,4483 га, вартістю 68941,96 грн., яка належала [PERSON], яка померла [INFO] і яка належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773257 від 17.07.2008 року. Спадкоємцем за заповітом є позивачка - [PERSON]. Інших спадкоємців за заповітом та за законом, які претендують на майно спадкодавця немає. В установлений законом (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивачка не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а звернулася до державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину по заповіту на сертифікат на право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] лише 17 січня 2014 року, проте державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачу було повідомлено, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на земельну ділянку в розмірі 2,4483 га для ведення особистого селянського господарства немає можливості, оскільки в заповіті, посвідченому 15 квітня 2009 року в Володимирівській сільській раді Таращанського району Київської області за реєстровим № 02, [PERSON] заповіла позивачу право на земельну ділянку (пай), площею 2,41 у кадастрових гектарах згідно сертифікату серії КВ № 0102298, виданого Таращанською районною державною адміністрацією Київської області, а на даний час на підставі вказаного сертифікату, вже видано Таращанською райдержадміністрацією 17 липня 2008 року на ім'я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 773257, тобто змінився вид спадкового майна, розміри і цільове призначення земельної ділянки та вказаний заповіт виписаний не конкретно та не однозначно і в даний час втратив свою актуальність, оскільки заповіданого права на земельну частку (пай) немає, тому їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом щодо тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Позивач звернулась до Таращанського районного суду Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2014 року їй було визначено додатковий строк у два місяці, починаючи з дня вступу рішення в законну силу, для подання нею заяви про прийняття спадщини, яке набрало законної сили 11.02.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких правових умов, а саме зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача. Оскільки заповіт складений відносно земельного сертифіката, а на даний час вже виготовлений державний акт на земельну ділянку, зазначену в сертифікаті, без тлумачення даного заповіту неможливо успадкувати за заповітом вищевказану земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON]. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Частиною 3 ст. 213 ЦК України передбачено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять. Їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Тлумачення заповіту необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Враховуючи, що із змісту заповіту від 30 вересня 1998 року вбачається воля спадкодавця про те, щоб належне їй конкретне майно (в даному випадку земельна ділянка) після її смерті перейшла у власність позивачу, суд вважає за можливе витлумачити даний заповіт, тобто задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Судові витрати по справі суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved