Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 10.08.1998 р. вона придбала гараж, розташований за адресою: [ADDRESS]. 27.12.2012 р. отримала державний акт про право власності на земельну ділянку, на якій побудовано гараж. 26.04.2016 р. отримала технічний паспорт на нього. 17.05.2016 р. було зареєстровано зазначений гараж у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 30.01.1999 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Спільно мешкали до червня 2007 р., після чого шлюб було розірвано. Відповідач забрав ключі та користується зазначеним гаражем попри волю позивача та не дозволяє їй користуватися гаражем. На її прохання звільнити гараж не реагує. Просила усунути перешкоди у користуванні її гаражем, що розташований за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши відповідача [PERSON] звільнити її гараж та передати ключі від нього; стягнути судові витрати у розмірі 600 грн. Ухвалою суду від 12.12.2018 р. провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач у строк, визначений судом в ухвалі про відкриття провадження, відзив не надав. Суд, відповідно до ч.5, 8 ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволеню виходячи з наступного. Позивачем в обґрунтування позову надані наступні докази. Так, згідно розписки від 10.08.1998 р. [PERSON] продав [PERSON] гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] 30.01.1999 р. уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Шлюб було розірвано28.10.2008 р. (а.с.10-11). Технічний паспорт на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] (а.с.6). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.05.2016 р., гараж, розташований за адресою: Донецька область, м.Селидове [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON](а.с.9). На звернення позивача до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області ій було рекомендовано звернутися в приватному порядку до Селидівського міського суду для вирішення питання по суті (а.с.14). Як вбачається з довідки, [PERSON] сплатила 600,00 грн. в рахунок підготовки матеріалів до суду (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 48 ЗУ «Про власність» передбачено, що Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-2233цс16 від 21.12.2016 р., правовим висновком якої є: відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на послуги адвоката у розмірі 600,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, те, що майно було придбано позивачем до укладення шлюбу, між сторонами відсутні договірні відносини та іншого шляху для відновлення порушеного права, крім судового, у позивача немає, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved