Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аванс за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку в сумі 130000 грн., а також 1300 грн. сплаченого нею судового збору і 1073 грн. понесених нею витрат на правову допомогу. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 12 січня 2011 року вона та відповідач уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №125/20, який знаходиться по [ADDRESS] та належить відповідачу. Відповідно до умов договору вона передала, а [PERSON] отримала, грошові кошти в сумі 130000 грн., як аванс, в рахунок наступного договору купівлі-продажу. На прохання [PERSON], 14 жовтня 2011 року вона передала відповідачу іще 5000 доларів США. Відповідно до усної домовленості між ними, ця сума мала бути зарахована як додаток до суми авансу при оформленні основного договору купівлі-продажу. 20 жовтня 2011 року вона звернулася до відповідача з остаточною пропозицією укласти договір купівлі-продажу житлового будинку і отримала відмову, тому змушена була звернутися до суду. Представник позивача адвокат Жигилій П.В. надіслав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі і зазначає, що підтримує позов у повному обсязі та просить такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] також надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ст. 635 ЦК України, передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого сторони зобовязались в майбутньому, в строк до 02.02.2011 року, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. (а.с. 4) До матеріалів справи долучено технічний паспорт на будинок, розташований по [ADDRESS], який належить [PERSON] (а.с. 9-12) Відповідно до вимог ст. 635, ст. 657 ЦК України, договір від 12.01.2011 року було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено. (а.с. 4) Згідно п. 3 договору від 12.01.2011 року, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу, покупець ([PERSON]), передала продавцеві ([PERSON].) гроші в сумі 130000 грн., які розцінюються сторонами як аванс. (а.с. 4) Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частиною 1 вказаної статті передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Сума в розмірі 130000 грн. була сплачена позивачем [PERSON] в рахунок вартості житлового будинку, тобто є попередньо виплаченою сумою в рахунок майбутніх платежів і не є по своїй правовій природі коштами для підтвердження свого грошового зобовязання (завдатком). Крім того, зазначено вище, самим договором від 12.01.2011 року передбачено, що вказані кошти є авансом. До таких висновків, суд приходить, в тому числі, і врахувавши правову позицію ВСУ, висловлену в Постанові від 13.02.2013 року, справа №6-176цс12. Згідно п. 17 договору від 12.01.2011 року, якщо за десять днів після сплину терміну, передбаченого п. 1 цього договору (02.02.2011 року), не буде укладено договір купівлі-продажу вищевказаного будинку або жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобовязання за цим договором припиняються (а.с. 4) З матеріалів справи, а також позиції сторін, що висловлена у позовній заяві та заяві про скасування заочного рішення, яка була розглянута судом 07.05.2015 року, вбачається, що у визначений п. 1 попереднього договору строк, договір купівлі-продажу укладений не був. В матеріалах відсутні докази протилежного. В матеріалах справи також відсутні докази того, що кимсь зі сторін договору було направлено іншій пропозицію, в порядку визначеному п. 17 попереднього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, зобовязання сторін за попереднім договором купівлі-продажу від 12.01.2011 року припинилися, отже [PERSON] має бути повернута сплачена нею сума авансу у розмірі 130000 грн. Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку у розмірі 130000 грн. Позивач також просить суд стягнути понесені нею судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1300 грн. та 1073 грн. витрат на правову допомогу. Витрати по сплаті судового збору підтверджені квитанцією на а.с. 1 і підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, згідно з положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Витрати на правову допомогу розраховано при подачі позову, тобто до участі адвоката в судових засіданнях, оскільки така вимога міститься в самому позові і не уточнювалась в подальшому. Виходячи з положень ст. 84 ЦПК України та ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позов до суду було подано у 2012 році, 10 липня. Згідно ст. 13 ЗУ «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила з 1 липня - 1102 грн. і 40% такої становить 440,80 грн. Згідно з розясненнями п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10, що була прийнята 17.10.2014 року, - витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Суд вважає за можливе врахувати таке розяснення при винесенні рішення, оскільки воно дане по Закону, який був чинним, в тому числі, і на момент подачі позову. В матеріалах справи міститься договір, що був укладений між позивачем та адвокатом Жигилієм П.В., а також розрахунок витрат на правову допомогу, складений адвокатом. Згідно розрахунку, ним було витрачено 2 години та 30 хвилин на вивчення документів і підготовку позовної заяви. Відповідно вартість наданої послуги, з урахуванням положень ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», становить 1102 грн. До матеріалів справи також долучено квитанцію на зазначену суму. (а.с. 24-26) При цьому позивач просить суд стягнути не 1102 грн. витрат, а 1073 грн. з таких. Дослідивши вказані докази, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1073 грн., оскільки такі витрати в судовому засіданні доведені доказами і це узгоджується з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 79, ст. 84, ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Суд звертає увагу сторін на те, що згідно матеріалів справи 05.10.2012 року Карлівським районним судом було видано виконавчий лист на виконання заочного рішення від 24.09.2012 року, яке було скасоване ухвалою від 07.05.2015 року. При винесенні такої ухвали, а також при винесенні даного рішення, за відсутності відомостей про хід виконання і предявлення виконавчого листа до виконання суд не вирішує питання, що повязані з виконавчим листом, виданим на підставі рішення, яке в подальшому було скасоване. Сторони можуть звернутися до суду для вирішення даного питання в загальному порядку. Рішенням від 24.09.2012 року, було також знято арешт з будинку по вул. 60-річчя Жовтня, 125/20 в м. Карлівка, накладений ухвалою від 23.08.2012 року, в порядку забезпечення позову. Суд так само не має відомостей про хід виконання рішення в цій частині і не вбачає підстав знімати такий арешт повторно. Сторони можуть звернутися до суду для вирішення даного питання в загальному порядку.

Outcome: approved