Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідачів знести (демонтувати) паркани, які на місцевості фактично розмежовують їх земельні ділянки; також, позивачка просить зобов`язати відповідачку [PERSON] перенести на один метр від межі самочинно збудовану господарську будівлю і туалет, а у випадку неможливості перенести - знести (демонтувати). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником вказаної земельної ділянки. Користувачами суміжних земельних ділянок є відповідачі, які встановили паркани на межі їх земельних ділянок та, на думку позивачки, самовільно зайняли частину її ділянки, у зв`язку з чим вона зверталася до земельної комісії сільської ради. Зазначила, що земельна комісія сільської ради прийняла відповідне рішення, однак її права як власника щодо землекористування не відновлено і вона вирішила звернутися до суду для їх захисту. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо вимог позову та пояснила, що відповідачкою не порушено меж земельних ділянок. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо вимог позову та пояснила, що проведена судова експертиза є невірною, оскільки ґрунтується на технічній документації, яка містить неточності і невідповідності. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника. Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до відомостей Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.12.2015 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 3221484301:01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] (т.с. 1, а.с. 10). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 664995-61461 від 12 жовтня 2006 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 3221484301:01:030:0005, площею 0,155 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т.с. 1, а.с. 217). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2019 року, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 3221484301:01:030:0035, площею 0,85 га для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т.с. 1, а.с. 16). Вказані обставини особи, які беруть участь у справі не оспорили. За клопотанням представника позивача у справі було проведено судову земельно-технічну експертизу. Так, згідно із висновку експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 24.08.2020 року судом встановлено, що: -фактичне землекористування земельною ділянкою по [ADDRESS] не відповідає правовстановлювальним документам та документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер 3221484301:01:030:0005, площею 0,155 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; -виявлена невідповідність полягає в тому, що паркани, якими на місцевості обгороджена зазначена досліджувана земельна ділянка, по всьому периметру, в тому числі і вздовж спільної межі між земельними ділянками по [ADDRESS] ( [PERSON] ) та по [ADDRESS] ( [PERSON] ), розташовані із порушенням меж, передбачених правовстановлювальними документами та документацією із землеустрою. При цьому, відхилення фактичних меж землекористування земельною ділянкою по [ADDRESS] виражене як у зменшенні фактичної площі вказаної земельної ділянки шляхом розташування парканів зі зміщенням углиб земельної ділянки, так і у збільшенні фактичної площі цієї земельної ділянки шляхом розташування парканів за межами земельної ділянки 3221484301:01:030:0005, що визначені правовстановлювальними документами та документацією із землеустрою; -фактична площа земельної ділянки по [ADDRESS] , яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] (0,1654 га), у порівнянні з правовстановлювальними документами і документацією із землеустрою (0,155 га) в цілому на 0,0104 га більша [0,1654 га - 0,155 га = 0,0104 га]; при цьому, 0,0068 га, якими фактично користується [PERSON] , є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3221484301:01:030:0032, що належить [PERSON] ; -бетонний паркан та умовна межа (лінія) від бетонного паркану до металевого кілка з боку [ADDRESS] , які на місцевості відмежовують земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер 3221484301:01:030:0005, площею 0,155 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер 3221484301:01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , фактично розміщені на земельній ділянці [PERSON] з кадастровим номером 3221484301:01:030:0032 - тобто, зі зміщенням відносно спільної межі цих ділянок згідно із технічною документацією у бік земельної ділянки [PERSON] на відстань 1,1м...1,8м; - фактичне землекористування земельною ділянкою по [ADDRESS] також не відповідає правовстановлювальним документам та документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер 3221484301:01:030:0035, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; -виявлена невідповідність полягає в тому, що паркани, якими на місцевості обгороджена зазначена досліджувана земельна ділянка, по всьому периметру, в тому числі і вздовж спільної межі між земельними ділянками по [ADDRESS] ( [PERSON] ) та по [ADDRESS] ( [PERSON] ), розташовані із порушенням меж, передбачених правовстановлювальними документами та документацією із землеустрою; -фактична площа земельної ділянки по [ADDRESS] , яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] (0,3263 га), у порівнянні з правовстановлювальними документами і документацією із землеустрою (0,2500 га + 0,0800 га = 0,3300 га) в цілому на 0,0037 га більша [0,3300 - 0,3263 га = 0,0037 га]; при цьому, 0,0052 га, якими фактично користується [PERSON] , є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3221484301:01:030:0032, що належить [PERSON] ; -паркан з металевої сітки, який на місцевості відмежовує земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер 3221484301:01:030:0035, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку [PERSON] , кадастровий номер 3221484301:01:030:0032, площею 0,3321 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , фактично розміщений на земельній ділянці [PERSON] з кадастровим номером 3221484301:01:030:0032 - тобто, зі зміщенням відносно спільної межі цих ділянок згідно із технічною документацією у бік земельної ділянки [PERSON] на відстань 0,41м...1,77м (т.с. 2, а.с. 73 - 137). Отже, слід зробити висновок про існування невідповідності фактичного землекористування відповідачів правовстановлювальним документам та документації із землеустрою на їх земельні ділянки, які межують із земельною ділянкою позивачки. Одночасно, суд не приймає до уваги і відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] щодо неточності і невідповідності технічної документації, яка була використана експертом, оскільки згідно із наведеного висновку накладання (перетину між собою) меж досліджуваних земельних ділянок кадастровий номер 3221484301:01:030:0005 ( [PERSON] ) та кадастровий номер 3221484301:01:030:0032 ( [PERSON] ) за документаціями із землеустрою немає - порушення меж виявлено лише на місцевості. При цьому, експертом не встановлено, що існують накладання (перетину між собою) меж досліджуваних земельних ділянок кадастровий номер 3221484301:01:030:0035 ( [PERSON] ) та кадастровий номер 3221484301:01:030:0032 ( [PERSON] ) за документаціями із землеустрою; проте, порушення меж виявлено лише на місцевості. Пунктами «г» і «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства. Частина друга статті 90 ЗК України передбачає, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані також не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також, дотримуватися правил добросусідства. Згідно із частиною першою статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (частина перша статті 107 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Норма частини другої статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України). Тобто, суд переконаний у тому, що розташування парканів, які на місцевості розділяють земельні ділянки сторін із зміщенням також і в бік (у глиб) земельної ділянки позивачки, безумовно впливає на права та інтереси останньої внаслідок неправомірних дій відповідачів стосовно їх відмови у перенесенні даних парканів по дійсній межі земельних ділянок відповідно до право встановлювальних документів, а тому права позивачки по належному володінню і користуванні власною земельною ділянкою порушені та підлягають захисту. Отже, із встановлених судом обставин справи, вбачається, що для захисту порушених прав позивачки на належну їй земельну ділянку необхідно зобов`язати відповідачів знести (демонтувати) відповідні паркани, які на місцевості розділяють їх земельні ділянки із земельною ділянкою позивачки. Також, суд критично оцінює, не приймає до уваги і відхиляє усі наведені в судовому засіданні доводи представників відповідачів, оскільки вони не спростовують наданого суду висновку експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 24.08.2020 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачки [PERSON] перенести на один метр від межі самочинно збудовану господарську будівлю і туалет, а у випадку неможливості перенести - знести (демонтувати), суд виходить з наступного. Зокрема, за змістом протоколу від 16 серпня 2019 року узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів Ксаверівської сільської ради встановлено, що сарай демонтовано (т.с. 1, а.с. 123). При цьому, на відповідній схемі взаємного розташування земельних ділянок сторін, яка є додатком № 2 до висновку експерта № СЕ-1201-1-1131.19 від 24.08.2020 року, відображено розташування на земельній ділянці [PERSON] прямокутного об`єкту, який знаходиться за межами земельної ділянки позивачки відповідно до правовстановлюючих документів та не впливає на здійснення останньою її земельних прав щодо належної їй земельної ділянки (т.с. 2, а.с. 136). Крім того, факт знаходження на земельній ділянці позивачки туалету, який збудовано відповідачкою [PERSON] , також не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи в судовому засіданні. Як наслідок, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для зобов`язання відповідачки [PERSON] перенести на один метр від межі самочинно збудовану господарську будівлю і туалет, а у випадку неможливості перенести - знести (демонтувати). За таких обставин, позов підлягає задоволенню лише в частині, що встановлена судом як обґрунтована. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). За подачу даного позову до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1 536 гривень 80 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями (т.с. 1, а.с. 7 і на звороті). Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до квитанції від 18.12.2019 року позивачкою за проведення експертизи по справі було оплачено вартість послуг експерта в сумі 18 840 гривень 00 копійок (т.с. 1, а.с. 204). Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки слід присудити понесені останньою і документально підтверджені судові витрати на загальну суму 20 376 гривень 80 копійок в рівних частках з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial