Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 27.08.2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO], у період шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2012 року вони придбали квартиру [ADDRESS], правовстановлюючі документи на квартиру оформлені на імя відповідача, між ними не досягнуто згоди щодо розподілу квартири, яка є їхньою спільною сумісною власністю. А тому позивач просить суд розділити вказану квартиру, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], залишити у власності відповідача 1/2 частину квартири. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України, повістку про виклик до суду йому було вручено в присутності [PERSON] , яка підтвердила ці обставини як свідок, надавши покази в судовому засіданні, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2002 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження та про народження дитини. В судовому засіданні було встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2012 року, покупцем за яким є [PERSON], що стверджується копією цього договору, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1509. Згідно копії Реєстру про державну реєстрацію прав Білоцерківського МБТІ від 08.07.2012 року, право власності на вказану вище квартиру зареєстровано на імя відповідача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, основним правовим режимом майна подружжя є правовий режим спільної сумісної власності, тобто, вказана стаття встановлює презумпцію права цієї власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. За ч.1 ст.61 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. А за ч.2 цієї статті обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором /ст.70 СК України/. За ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно рекомендацій, викладених в п.24 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як вказано вище в рішенні, спірну квартиру було придбано під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, доказів щодо того, що це майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, суду не надано. А тому суд вважає за можливе, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної вище в рішенні квартири, яка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Понесені судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved