Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 23 вересня 1995 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: на даний час вже повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Причиною припинення шлюбних відносин стало непорозуміння між нею і відповідачем, вони втратили почуття любові та взаємної поваги. Кожен з них має свої погляди на життя і ведення сумісного господарства. Шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2016 року, спільне господарство не ведеться. Примирення між сторонами не можливо, тому позивач просила розірвати шлюб із залишенням їй теперішнього прізвища. Судові витрати, яких вона зазнала, просить віднести на її рахунок. У судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилася, але надала письмову заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, також не зявився у судове засідання, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просить розглянути за його відсутності. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8), від подружнього життя мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження від 22 лютого 2012 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання їм часу для примирення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнає і проти його задоволення не заперечує, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої доньки, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмову заяву позивачки, у якій вона просить покласти судові витрати на неї. Оскільки до подання позовної заяви до суду позивач сплатила судовий збір у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 13 грудня 2016 року, то не вбачається підстав для додаткового покладення на неї судових витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved