Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом , в якому просить: зняти з реєстрації та виселити відповідача з гуртожитку КСП «Харківгорліфт» , а саме: з квартири [ADDRESS] А в м. Харкові , без надання іншого житлового приміщення; стягнути заборгованість за житлово- комунальні послуги за період з 01.11.2017 року по 01.01.2018 року у розмірі 473,19грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням ХМР від 18.05.2011 року №376 КСП «Харківгорліфт» надано у господарське відання гуртожиток за адресою: м. Харків, вул. Фонвізіна, 16 А . 19.03.2012 року у гуртожитку відповідачу , електромеханіку ТОВ «Жилкомунбуд» позивачем виданий ордер на жиле приміщення площею 18,5 кв.м. в кімнаті 21 по вул. Фонвізіна, 16 А , де відповідач і зареєструвався 05.04.2012 року. Відповідно до актів обстеження комісії від30.06.2017,31.07.2017 ,31.08.2017 ,29.09.2017 , 31.10.2017 , та 31.11.2017 року встановлено , що згідно з описом сусідів , головний квартиронаймач- відповідач фактично не мешкає у спірній квартирі . Висновком комісії є зняття з реєстрації в судовому порядку відповідача . Крім того , відповідач будучи зареєстрованим в квартирі припинив провадити оплату за житлово- комунальні послуги і станом на 01.01.20187 року має заборгованість у розмірі 473,19 грн. 14 червня 2018 року представником позивача до суду подано заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій остання просить: закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги , в зв,язку з її погашенням. У судове засідання представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності , позовні вимоги про зняття з реєстрації , виселення без надання іншого жилого приміщення підтримала. Відповідач у судове засідання не з,явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивача ,суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.03.2012 у гуртожитку [PERSON] виданий ордер на житлове приміщення площею 18,5 м2 в квартири [ADDRESS], де він і зареєструвався 05.04.2012. Відповідно до ст.. 118 Житлового Кодексу Української РСР,службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст.. 122 Житлового Кодексу Української РСР ,на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Як вбачається з довідки про склад сімї та реєстрацію від 29.01.2018 за № 28, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] Згідно актів огляду жилих приміщень від 30.06.2017, 31.07.2017, 31.08.2017,29.09.2017 , 31.10.2017, 30.11.2017 , в ході опитування сусідів [PERSON] в квартирі № 21 фактично не мешкає. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2016 року відповідача [PERSON] визнано, таким , що втратив право користування жилим приміщенням розміром 18,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS] А в м. Харкові. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 124 Житлового Кодексу Української РСР , робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, чи є відповідач працівником підприємства КСП «Харківгорліфт» , не наведено підстав згідно ст. 116 ЖК України, відповідно до яких відповідача необхідно виселити без надання іншого житлового приміщення, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про виселення без надання іншого житлового приміщення , слід відмовити в повному обсязі . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Частиною 1 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, в задоволенні позовних вимог КСП «Харківгорліфт» про зняття з реєстрації відповідача суд відмовляє, оскільки зняття реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування. Крім того ,як встановлено матеріалами справи заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2016 року відповідача [PERSON] визнано, таким , що втратив право користування жилим приміщенням розміром 18,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS] А в м. Харкові, як набрало законної сили , що не позбавляє представника позивача звернутися до відповідного органу для його виконання, в частині зняття з реєстрації зі спірного майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача . Крім того, 14 червня 2018 року представником позивача до суду подано заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій остання просить: закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги , в зв,язку з її погашенням. Згідно п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Таким чином, оскільки представником позивача до суд подано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за житлово- комунальні послуги , суд прийшов до висновку , що провадження у справі в частині позовних вимог КСП «Харківгорліфіт» про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги підлягає закриттю, в зв,язку з відмовою позивача від позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed