Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.09.2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачево, реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис № 495 495. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Подружнє життя у сторін не склалося, вони мають різні характери та погляди на подружнє життя, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, та просила зменшити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 2000, 00 гривень. Судом встановлено, що 12.09.2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачево, реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис № 495. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Від даного у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , який знаходить на утриманні та вихованні позивача Подружнє життя у сторін не склалося, вони мають різні характери та погляди на подружнє життя, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Оцінивши всі докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.2\~, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України\~передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Поряд з цим, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved