Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що в період шлюбу, разом з відповідачем за спільні кошти придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи оформлено на відповідача. На даний час шлюб розірвано, проживають окремо і згоди про добровільний поділ будинку не досягнуто. В будинку проживає відповідач, але вважає що має право на ? частину будинку, оскільки будинок придбано в період шлюбу і він є спільною сумісною власністю подружжя. В процесі розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги та просить: визнати за нею право власності на ? частину будинку за адресою: [ADDRESS], розподілити між нею та відповідачем будинок в натурі, відповідно до першого варіанту розподілу, запропонованого експертом. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги, просить позов задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, просить визнати за позивачкою право власності на ? частку в спільному майні подружжя та врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачкою, виділити їй ? частину будинку [ADDRESS] по першому варіанту розподілу, запропонованого експертом. Відповідач, як і його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, обґрунтувавши тим, що відповідач придбав будинок за власні кошти, а позивач гроші на його купівлю не давала. Просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, покази свідка, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього кодексу, норм розділу 7 Прикінцевих положень Сімейного кодексу, правовий статус майна, інших об'єктів цивільних прав, визначається нормами матеріального права, які діяли на час його набуття (створення). Отже, до даних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 2004 року, підлягають застосуванню вимоги КпШС. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або по іншим поважним причинам не мав самостійного прибутку. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України у випадку розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від початку рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або заслуговуючі увагу інтереси одного з подружжя. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Судом встановлено, що сторони під час перебування у шлюбі, а саме 29.07.2002 року, придбали будинок під номером [ADDRESS], тобто спірний будинок подружжя є спільною сумісною власності останніх, тому вони і мають на неї рівні права на володіння, користування та розпорядження. Належність сторонам на праві спільної сумісної власності будинку під номером [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 29.07.2002 року №1791. Отже, вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартиру під номером [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що належить їм на праві сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю або шлюбним договором. Оскільки між сторонами не було домовленості та не було укладено шлюбного договору, їх частки в майні є рівними. Таким чином позов підлягає задоволенню. Крім того, за змістом ст.ст.81, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст. 22, ст. 28 КпШС, ст. 60, СК України, ст. 182 ЦК України, ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року та

Outcome: approved