Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 13.07.2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати їх шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила суд залишити пізвище « [PERSON] », судові витрати залишити за собою. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 13.07.2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Наведене пітверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є те, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя та сімейні обов`язки, виховання дитини, на грунті чого у подружжя виникають сварки. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Позивач просила залишити судові витрати за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved