Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 25 вересня 2010 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейні стосунки не склались через різні погляди на життя та сімейні відносини. Ставлення відповідача до сім»ї призвели до фактичного припинення шлюбних відносин у грудні 2013 року. Наміру зберігати сімю вона не має, відповідач розірвати шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану відмовляється. Просила розірвати укладений шлюб та після розірвання шлюбу залишити прізвище «Голік». У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки до суду не повідомив. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з»явився до суду повторно, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 вересня 2010 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 153741, виданим повторно 13 січня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З грудня 2013 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, їх сім»я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обміркованими і обґрунтованими причинами та не оспорено відповідачем. Ті обставини справи, що сторони тривалий час проживають окремо та не ведуть спільного господарства, свідчать про неможливість відновлення сімейного життя подружжя. Розлад в сім»ї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, а тому правила вказаної статті на неї не поширюються. Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявним у матеріалах справи чеком від 07 травня 2015 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved