Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить: 1) розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 27.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 632; 2) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття; 3) стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27.07.2012 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 632. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач. Спільне проживання з відповідачем у них не склалося у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між ними фактично припинені на протязі останніх декількох років, а тому вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Розлад між ними носить стійкий характер, відновлення подружнього життя неможливе. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей між ними не досягнуто. Відповідач аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не сплачує, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/3 частини, а також 1/6 частину від свого доходу щомісячно на її утримання до досягнення молодшим сином трирічного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Позивач подала до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В своїй заяві позивач просила розглядати справу без її участі. У визначений судом строк, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, та зазначив, що він не заперечує про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дітей. Разом з тим, в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача, відповідач просив визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі який відповідатиме Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» на рівні 2000,00 грн. щомісячно посилаючись на те, що він працює приватним підприємцем та розмір його щомісячного доходу є мінливим, а тому вважає, що аліменти необхідно стягувати на рівні фіксованого розміру, що буде відповідати інтересам дітей. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, відповідач заперечував посилаючись на можливість збереження шлюбних відносин з позивачем, для забезпечення належного батьківського виховання та забезпечення спільних дітей. Протягом встановленого строку, від позивача відповідь на відзив до суду не надходила. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 27.07.2012 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 632. Враховуючи, що примирення між сторонами неможливе, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, та шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені на протязі останніх декількох років, суд вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, відповідно до ст. 112 СК України позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Від шлюбу у сторін, народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач - [PERSON] , а матір`ю - позивач - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей між сторонами не досягнуто. Даних про те, що відповідач сплачує аліменти на інших осіб, суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей у розмірі 1/3 частини, а також аліментів на утримання дружини до досягнення молодшою дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, спосіб стягнення аліментів у частині від доходу або у твердій грошовій сумі, визначається, за вибором того з батьків разом з тим з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів. З викладеної вище норми СК України вбачається, що платних аліментів позбавлений права подавати заяву про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, які визначені позивачем у частині від доходу. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач просить змінити спосіб стягнення аліментів визначених у частині від доходу на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що не відповідає положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України. У зв`язку з чим, суд вважає, що обставини, які зазначені відповідачем у відзиві на позов, щодо визначення розміру аліментів та способу їх стягнення не відповідають вимогам Сімейного кодексу України. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо утримання спільних дітей покладений на обох батьків в рівних частинах. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, відсутність у платника аліментів інших утриманців, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (18.02.2021 року) та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] трьох років, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 6 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі уточненої позовної заяви, тобто з 18.02.2021 року та до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] , трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Днем подання позовної заяви вважається 18.02.2021 року, оскільки позовна заява подана безпосередньо до канцелярії суду, у зв`язку з чим, аліменти на утримання дітей та аліменти на утримання дружини підлягають стягненню з вказаної дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі вказаного закону, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання дружини. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 908,00 грн., та витрати по сплаті судового збору за подання заяви про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 908,00 грн., який визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» на 1-ше січня календарного року, в якому подано позовну заяву. З відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved