Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тульчинської міської ради, про визнання втрати користування жилим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06.03.1996, посвідченого Тульчинською державною нотаріальною конторою, їй належить житловий будинок [ADDRESS] . 09.08.2010 за проханням відповідача, який являвся рідним братом її чоловіка [PERSON] , вона зареєструвала його в своєму будинку. Однак, з моменту реєстрації відповідач у її будинку не проживав жодного дня, членом її сім`ї не являвся. Через деякий час вона попросила відповідача виписатись з її будинку, на що останній погодився, однак до цього часу так і не зробив. Він змінив номер телефону, з нею не спілкується. На даний час у неї склалося важке матеріальне становище і відповідно до її доходів вона має право на отримання субсидій, проте через реєстрацію в її будинку відповідача вона цього зробити не може. В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , з 10.08.2010. В судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від неї, згідно якої вона просить розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, і не повідомив суд про причини своєї неявки, у встановлений судом строк відзив не подав. Третя особа - представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання від нього, згідно якого просять розглянути справу у відсутність представника Тульчинської міської ради, за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.07.1997 серія [NUMBER] (а.с.10) вбачається, що 04.07.1997 позивач розірвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 06.03.1996, посвідченого Тульчинською державною нотаріальною конторою (а.с.8-9) та копії довідки Тульчинського МБТІ вді 08.12.2004 №683 (а.с.7) позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом центру надання адміністративних послуг Тульчинської міської ради від 03.06.2021 №229 (а.с.11), [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.08.2010 по теперішній час. Відповідно до довідки голови квартального (вуличного, будинкового) комітету від 04.05.2021 (а.с.12) вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але з 09.08.2010 там не проживає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач протягом більше одинадцяти років в будинку [ADDRESS] не проживає. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зобов`язані зареєструвати місце свого проживання. Згідно вимог ст.7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача у житловому будинку позивача перешкоджає останній у здійсненні права користування своїм майном, що суд розцінює як порушення прав позивача, яке підлягає захисту. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник має право на судовий захист свого права власності та на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача. Оскільки під час розгляду справи не встановлено підстав для збереження житлого приміщення за відповідачем, останній добровільно не змінив реєстрацію місця свого проживання,а зареєстрований в будинку позивача, суд вважає, що наявні підстави для визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як він тривалий час, понад одинадцять років, у ньому не проживає. В свою чергу, підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , саме з 10.08.2010 у суда немає, так як в цій частині доводи позивача є необгрунтованими. Більше того, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що саме з дня набрання законної сили даним рішенням відповідач є таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням, і дане рішення є підставою для зняття його з реєстрації при зверненні позивача до відповідних органів. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця свого проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та частково обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial