Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду зі вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1075 га, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горіхівська, будинок № 4 і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24.03.2014 р., посилаючись на те, що 24.03.2014 р. померла її мати [PERSON], після якої відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт на неї та на [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на її користь. 30.01.2015 р. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 2/3 частин житлового будинку з господарчими побудовами, які знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горіхівська, будинок № 4. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на земельну ділянку, яка розташована під житловим будинком № 4 по вул. Горіхівська в м. Кривому Розі, їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що спадкодавець за життя не зареєструвала право власності на земельну ділянку, згідно законодавства. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримку позову. Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечує, тобто фактично визнав його. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи докази: копії: договору дарування 2/3 частин жилого будинку з земельною ділянкою від 08.11.2002 р.; свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.01.2015 р., постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.01.2015 р., державного акту на право приватної власності на землю; звіту про незалежну оцінку; (а.с. 7, 8, 9, 10, 11), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. 24.03.2014 р. померла [PERSON], після чого відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON]. 30.01.2015 р. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горіхівська, будинок № 4. 30.01.2015 р. нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Горіхівська, будинок № 4, у звязку з тим, що спадкодавець за не зареєструвала право власності на земельну ділянку, згідно законодавства. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику про спадкування» з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутись особа лише в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разу втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані позивачем, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, докази вважаються судом належними та допустимими згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України, і вони свідчать про те, що [PERSON], прийняла спадщину, до складу якої, входило домоволодіння № 4 по вулиці Горіхівська в м. Кривому Розі із земельною ділянкою, але не оформила свої спадкові права, на земельну ділянку, так як до цього їх не зареєструвала спадкодавець. Тобто судом встановлено, що з урахуванням цих обставин, за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, може бути визнане право власності, і на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 24.03.2014 р.. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved