Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07.05.2019 року [PERSON] була визнана недієздатною та її опікуном призначено племінницю [PERSON] , позивача по справі. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2012 року, [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] . Однак, перебуваючи в стані, який не надав їй можливості усвідомити значення своїх дій та керувати ними, [PERSON] 14.04.2017 р. уклала договір купівлі-продажу квартири та продала своє єдине житло [PERSON] , відповідачу по справі. З 01.06.2017 р. [PERSON] перебуває на безкоштовному обслуговуванні Білоцерківського районного територіального центру надання соціальних послуг в відділенні стаціонарного догляду постійного проживання в с. Озерне, її племінниця [PERSON] , позивач по справі, звернулася до Білоцерківського ВП з заявою про заволодіння шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS] , яка належить її тітці [PERSON] За даним фактом відомості були внесені до ЄРДР за №12017110030002545 від 17.05.2017 р. В рамках даного кримінального провадження була проведена судово-психіатрична експертиза та відповідно до висновку експерта - [PERSON] з урахуванням її вікових особливостей, рівня розумового розвитку та індивідуально-психологічних особливостей не могла, на час вчинення правочину 14.04.2017 р., розуміти характер та зміст дій, які були вчинені. Позивач, в інтересах [PERSON] , просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 14.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1286. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Третя особа - Державний нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В. в судовому засіданні поклалась на розсуд суду при вирішенні даного спору, та зазначила, що при спілкуванні з продавцем [PERSON] у нотаріуса не виникло сумнівів щодо обсягу її дієздатності, у момент підписання та посвідчення договору [PERSON] розуміла, що продає майно, казала, що пригляділа собі будинок та буде жити в селі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Узинською міською державною нотаріальною контрою Київської області 23.11.2012 р. за №4934 зареєстрованого в КП КОР «Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації» 20.12.2012 р. [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] . Зазначену квартиру [PERSON] придбала в грудні 2012 року у [PERSON] , відповідача по даній справі (а.с.7). Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду №357/14876/18 від 07.05.2019 року [PERSON] була визнана недієздатною та над нею встановлено опіку і призначено опікуна [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки від 20.07.2018 року №01-12-/403 вбачається, що [PERSON] перебуває на безкоштовному обслуговуванні Білоцерківського районного територіального центру надання соціальних послуг в відділенні стаціонарного догляду постійного проживання с.Озерна з 01.06.2017 року (а.с.15). Встановлено, що [PERSON] звернулася до Білоцерківського ВП із заявою про заволодіння шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS] , яка належить її тітці [PERSON] . Встановлено, що за даним фактом відомості про заволодіння шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS] були внесені до ЄРДР за №12017110030002545 від 17.05.2017 року. (а.с.18). В рамках даного кримінального провадження 24.10.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області була винесена ухвала про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , визначивши заборону відчуження арештованого майна в якості способу обтяження. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 66ц від 01.11.2017 року - [PERSON] страждала на час вчинення правочину щодо продажу квартири, який мав місце 14.04.2017 р . , на хронічне психічне захворювання-органічні психічні розлади у вигляді судинної деменції. За своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] з урахуванням її вікових особливостей, рівня розумового розвитку та індивідуально-психологічних особливостей не могла на час вчинення правочину щодо продажу квартири 14.04.2017 р., розуміти характер та зміст дій, які були нею вчинені. На даний час досудове розслідування триває, що підтверджується довідкою заступника начальника СВ Узинського ВП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Пророк Є.М. та витягом з ЄРДР. Позивач суду пояснила, що її тітка [PERSON] з невідомих причин продала чи в невідомий спосіб позбулася свого гарного будинку з великою земельною ділянкою в м. Узин та в грудні 2012 року купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а в квітні 2017 року, [PERSON] , перебуваючи в стані, який не надавав їй можливості усвідомити значення своїх дій та керувати ними, продала свою квартиру відповідачу [PERSON] , тим самим позбулася єдиного житла. Тобто, [PERSON] став власником вказаної квартири повторно. Психічний стан [PERSON] з 2013 року був таким, що потребував постійного спеціального догляду за нею. Позивач та інші родичі спостерігали відхилення в психічному стані [PERSON] , але позивач не могла постійно знаходитися поряд, а коли дізналася, що її тітка позбулася єдиного житла та іншого майна, стала безхатченком то позивач вимушена шукати для неї захист, розпочала з`ясовувати обставини відчуження майна, звертатися до правоохоронних органів. [PERSON] давно не вірно сприймає навколишній світ, не знає ціну грошей, завела багато собак, не впізнає родичів, хтось її вивіз жити в чужий гараж без вікон, без електроенергії. Потім її знайшли блукаючою на вулиці і вона не розуміла куди йде, що робить. Відповідач заперечуючи позов, суду пояснив, що [PERSON] в 2012 році купила в нього [ADDRESS] , а потім, зустрівшись на базарі, [PERSON] сказала, що їй не подобається той будинок і [PERSON] вирішив відкупити назад житло. Все було оформлено згідно закону, [PERSON] казала, що поїде жити в село Іванівку. Відповідач придбав квартиру за 93 000 грн. [PERSON] написала розписку, що претензій не має, самостійно виписалася з будинку, була в нормальному психічному стані. Відповідач не вивозив речей [PERSON] з квартири, і не знає хто й куди її вивіз. Третя особа по справі, державний нотаріус Малькевич Л.В. суду пояснила, що через тиждень після укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, в нотаріальну контору прийшли працівники з Узинської міськради і повідомили, що знайшли [PERSON] на вулиці, неохайно вдягненою, з 1 гривнею в руці. При укладенні договору купівлі-продажу квартири, 14.04.2017 року, [PERSON] повідомляла, що їде жити до сестри в село. Сумнівів у нотаріуса не виникло. В присутності нотаріуса гроші за продаж квартири не передавалися. Нотаріус не вперше бачила [PERSON] , раніше вона оформляла довіреності [PERSON] на ведення її справ іншими особами. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Так, за ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог , які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. За ч.1,2 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані матеріали справи, заслухавши пояснення самої [PERSON] , суд вважає, що позов є обґрунтованим, та висновок судово-психіатричного експерта № 66ц від 01.11.2017 року про те, що [PERSON] страждала на час вчинення правочину щодо продажу спірної квартири, 14.04.2017 р., на хронічне психічне захворювання і не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, - узгоджується з іншими наданими суду доказами. Відповідач не спростував доказів сторони позивача, а відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд критично оцінює пояснення сторони відповідача з приводу його мети і цілі придбання у [PERSON] майна, а також, суд критично оцінює пояснення відповідача про його необізнаність та відсутність будь-яких сумнівів щодо психічного стану [PERSON] . Відповідач пояснював, що [PERSON] утримувала багато собак, не заперечив, що він попередньо ходив до нотаріуса, цікавився про підготовку укладення спірного договору. Відсутні докази, що [PERSON] розміщувала оголошення з приводу продажу її майна, чи зверталася до компетентних організацій по продажу нерухомості, чи зверталася до нотаріуса з питань збирання необхідних документів для продажу свого житла. Не має жодного належного доказу, що [PERSON] мала намір продати/обміняти свою квартиру чи придбати собі інше житло. Крім того, пояснення відповідача про те, що [PERSON] в нотаріальній конторі торгувалася по вартості квартири, писала розписку - не підтвердила в судовому засіданні нотаріус Малькевич Л.В. З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що 14.04.2017 року [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу не усвідомлювала значення своїх дій і не могла ними керувати, а тому підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 14.04.2017 року між [PERSON] [INFO] і [PERSON] , [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1286. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved