Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому посилається на те, що вона має внука - [PERSON], [INFO], матірю якого є відповідач і який проживає з останньою. На разі, з часу окремого проживання відповідача з внуком, а саме з [INFO] відповідач стала чинити перешкоди у спілкуванні з внуком. За її зверненням з приводу цього спору до районної комісії з питань захисту прав дитини розпорядженням Рокитнянської РДА від 05.08.2013 року № 290 було встановлено дні та години побачення з внуком, проте останній рік відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з внуком шляхом обмеження спілкування. Просила встановити дні побачення з внуком, а саме з 10:00 години суботи до 15:00 години неділі щотижня. В судовому засіданні позивач уточнила свої вимоги, які підтримала та просила задовольнити, прохаючи визначити їй день побачення з внуком щотижня у неділю з 14:00 до 17:00 години. Відповідач позов визнала та зауважила, що при вирішенні позову мають бути враховані інтереси дитини. Проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи позов підтримала, погодившись також з доводами відповідача у судовому засіданні, та просила позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін спору, малолітнього [PERSON], представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються положеннями глави 21 розділу V Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог статті 257 цього Кодексу баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. З огляду на визнані сторонами спору обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач в певній мірі перешкоджає позивачу у здійсненні її права на участь у вихованні внука та спілкуванні з ним, передбаченого ст. 257 СК України і яке підлягає поновленню та захисту шляхом встановлення місця та часу зустрічей позивача із внуком. За викладеного та визнаних сторонами спору у судовому засіданні обставин справи, зокрема віку дитини та відповідного її фізичного та психологічного розвитку і з огляду на останні, виходячи з принципу розумності та справедливості, з метою поновлення та захисту порушених прав позивача суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, визнання відповідачем позову судом приймається, так як не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Від сплати судового збору позивач звільнена, а тому останній у відповідності до положень ст.88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави у сумі 640.00 грн. з відповідача у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved