Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зобов`язання знятись з реєстрації, який обґрунтований тим, що позивачеві на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 серпня 1999 року органом приватизації при ВАТ «Моївський цукровий завод» належить квартира [ADDRESS] . У вказаному будинку також за реєстрований відповідач. Однак, [PERSON] не проживає в\~ даному будинку більше трьох років без поважних причин. Не\~сплачує комунальні\~платежі,\~в утриманні\~житла участі\~не бере,\~особистих речей\~в будинку\~не має\~і взагалі\~будинком він\~не цікавиться.\~Факт\~ реєстрації\~відповідача порушує\~право позивача\~на вільне\~розпорядження і\~користування майном,\~зокрема на\~оформлення субсидії.\~Враховуючи наведене,\~позивач вважає,\~що відповідач\~втратив право користування житловим приміщенням, а тому позивач як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює останній перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи про час та місце розгляду справ повідомленим шляхом публікації оголошення на вебпорталі судової влади України в судове за сідання за невідомих суду причин повторно не з`явився. У зв`язку із чим, суд, врахувавши думку позивача, в порядку статті 280 ЦПК України постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності та співставленні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 серпня 1999 року органом приватизації при ВАТ «Моївський цукровий завод» належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої Бабчинецькою сільською радою Могилів-Подільського району Вінницької області 07 липня 2021 року № 959, у вказаному будинку також зареєстрований [PERSON] , але за місцем реєстрації не проживає. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач не проживає в даному будинку більше трьох років без поважних причин, місце його фактичного перебування невідоме. Крім того, [PERSON] не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Факт\~ реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема на оформлення субсидії. Крім того, позивачеві постійно надходять вимоги від кредиторів [PERSON] про повернення боргу, повідомлення про судові провадження (а.с. 12 14), що викликає постійні тривоги у позивача. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Втім, відповідач у справі не є членом сім`ї позивача. Понад три роки відповідач відсутній за місцем реєстрації. Забрав особисті речі з будинку. Не цікавиться житлом, не приймає участі в його ремонті та підтриманні в належному стані, не оплачує комунальні платежі. З наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, вбачається наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що не має права на користування житловим приміщенням. Також суд\~враховує,\~що відповідно\~ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»,\~реєстрація \~внесення інформації\~до реєстру\~територіальної громади,\~документів,\~до яких\~вносяться відомості\~про місце\~проживання/перебування\~особи,\~із зазначенням\~адреси житла/місця\~перебування із\~подальшим внесенням\~відповідної інформації\~до Єдиного\~державного демографічного\~реєстру в\~установленому Кабінетом\~ Міністрів\~України порядку. Оскільки, спірний будинок не є власністю відповідача та не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації (виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільський голова) на підставі заяви особи, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У зв`язку із чим, щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача знятись з реєстрації за адресою спірного будинку, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що не має права користування житловим приміщенням і є усуненням перешкод у користуванні власністю є беззаперечною підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] , а відтак відсутні визначені законом підстави для винесення рішення про зобов`язання відповідача вчинити дані дії самостійно.

Outcome: dismissed