Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить зобов'язати останнього повернути їй борг у розмірі 30000,00 грн, 3% річних в розмірі 404, 38 грн, інфляційне збільшення в розмірі 3390, 00 грн та судові витрати у розмірі 703,34 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 липня 2013 року вона з відповідачем уклала договір позики, котрий був оформлений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передала, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 30000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 01 лютого 2014 року. Станом на 15 липня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав. Таким чином, станом на 15.07.2014 сума основного боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 30000,00 грн. Окрім того, оскільки відповідач не повернув в строк борг по розписці, з нього має бути додатково стягнуто 3% річних в сумі 404, 38, інфляційне збільшення в розмірі 3390, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила зменшити розмір позовних вимог на суму 800,00 доларів США. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухаваши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передала, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 30000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 01 лютого 2014 року (а.с.8). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. У судовому засіданні позивач зазначила, що відповідач із загальної суми боргу за декілька днів до судового засідання повернув тільки 800,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 06 серпня 2014 року (день розгляду справи) становить 9883 грн 90 коп, у звязку з чим вона зменшила розмір позовних вимог на цю суму, але іншу частину боргу відповідач до цього часу не повернув, внаслідок чого сума заборгованості з урахуванням повернутої частини боргу, 3% річних та інфляційного збільшення разом становить 23910 грн 48 коп, про що зазначено в наданих позивачем розрахунках, які, на думку суду, є вірними (а.с.11-12). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким, чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу разом з 3% річних та інфляційною складовою необхідно задовольнити, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань перед позивачем щодо своєчасного повернення суми позики, та з нього підлягають стягненню сума боргу у розмірі 20116 грн 10 коп разом з 3 % річних від суми позик у розмірі 404 грн 38 коп та з інфляційним збільшенням в розмірі 3390 грн 00 коп. Щодо вирішення питання відшкодування моральної шкоди суд, врахувавши те, що позивач досить тривалий час не могла користуватися належними їй коштами, у повсякденному житті була змушена справлятися з різного роду незручностями через відсутність вищезазначених коштів та перенесла душевні страждання, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 703 грн 34 коп, які підтверджуються долученими до справи квитанціями про їх оплату (а.с.1). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved