Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.02.2009 року по 18.10.2016року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] Донька проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, після розірвання стосунків сторони не спілкуються декілька років, позивач не знає місця перебування відповідача, а тому не має можливості отримати у відповідача нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд доньки за кордон, донька часто хворіє, потребує оздоровлення. В інтересах дитини позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] без дозволу /згоди/ батька протягом одного року та дозволити позивачу або її офіційному представнику без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України протягом одного року. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про уточнення позовних вимог, просила суд надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої доньки [PERSON] без згоди батька в країни: Туреччина, Сполучені Штати Америки, Голландія, протягом року та просила провести розгляд справи без її участі. Так, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи будь-яких інших клопотань до суду не надходило. Представник Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2009року по 18.10.2016 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 18.08.2010року актовий запис 1423(а.с.9) Як вбачається з довідки наданої начальником ОСББ «Рось-Чкалова », позивач зареєстрована, та проживає разом з дочкою [PERSON] за адресою [ADDRESS]. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS]. Позивач не має змоги оформити документи для виїзду за кордон доньки [PERSON] [INFO], оскільки вона не може одержати згоду батька дитини - відповідача по справі, з яким вони тривалий час не спілкуються, його фактичне місце перебування позивачу невідоме. При вирішенні цього спору суд виходить з наступного. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини. А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини справи, суд вважає за можливе надати позивачу дозвіл на оформлення документів її малолітньої доньки [PERSON] [INFO] для тимчасового виїзду за межі України - до Голландії, Туреччини, та Сполучених Штатів Америки без згоди відповідача як батька дівчинки терміном на один рік, оскільки це відповідає інтересам дитини. Будь-яких заперечень, доказів, що спростовували б такі висновки суду, не надано.

Outcome: approved