Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини. З 2004 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20.08.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [INFO]. При цьому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2002 року позивачу належала квартира [ADDRESS], яку з метою поліпшення побутових умов сім'ї вона продала 26.04.2006 року за 9177 грн. Після чого, доплативши частину грошових коштів зі спільного бюджету сім'ї за 14644 грн 07.07.2006 року на її ім'я була придбана квартира № 31 у цьому ж будинку більшої площі. Таким чином, частка квартири, вартості якої дорівнює 5467 грн, тобто 37,4 % - є спільною сумісною власністю сторін, а решта 62,2 % - є особистою приватною власністю позивача. Майно, що є об'єктом спільної сумісної власності, позивач просить поділити між сторонами в рівних частках, визнавши за нею право приватної власності на 81,3 % квартири (62,6 % + 18,7 %), а за відповідачем на 18,7 % квартири. Крім того, квартира [ADDRESS] є однокімнатною, має загльну площу 22,6 кв.м, в тому числі житлову - 12,2 кв.м, тобто не може бути поділена в натурі. Відповідач з 2007 року в квартирі не проживає, комунальних та інших платежів не вносить, має з позивачем неприязні стосунки, оскільки періодично вчиняє сварки та бійки. Враховуючи, що частка відповідача в квартрі є незначною, позивач просить припинити його право власності зі сплатою грошової компенсації. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновк Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З матеріалів справи вбачається, що сторони з 03.04.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20.08.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [INFO] (а.с. 7-8). Згідно договору купівлі-продажу від 06.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 935, [PERSON] продала однокімнату квартиру [ADDRESS], загальною площею 21,7 кв.м, в тому числі житловою - 12,4 кв.м. Зазначена квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2002 року. Продаж вчинено за 9177 грн (а.с. 9). На підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1199, [PERSON] придбала однокімнату квартиру [ADDRESS], загальною площею 22,6 кв.м, в тому числі житловою - 12,2 кв.м. Продаж вчинено за 14644 грн (а.с. 10-12). Враховуючи незначний проміжок часу між вчиненням зазначених правочинів та їх зміст, суд ввважає доведеним, що у придбання квартири [ADDRESS] були вкладені грошові кошти в розмірі 9177 грн, що належали позивачу, оскільки були отримані від продажу майна, яке було її особистою приватною власністю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що об'єктом спільної сумісної власності сторін є частка квартири, вартість якої дорівнює 5467 грн (14644 грн - 9177 грн), тобто 37,4 %. Решта 62,2 % квартири є особистою приватною власністю позивача. Позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК україни майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, при поділі майна, що є об'єктом спільної сумісної власності у вигляді 37,4 % квартири [ADDRESS], за сторонами слід визнати право приватної власності по 18,7 %. Позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.02.2014 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 145330 грн, вартість 18,7 % - 27177 грн (а.с. 37-39). Згідно довідки з місця проживання в квартирі проживає позивач з неповнолітньою дитиною, [INFO], та матір'ю - інвалідом першої групи, яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою МСЕК. (а.с. 13-14). Також, в квартирі зареєстрований, проте не проживає відповідач, який протягом 2012-2013 років вчиняє щодо позивача протиправні дії (а.с. 15-18). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що частка позивача у спільному майні складає 81,3 % (62,2 % + 18,7 %), а відповідача - 18,7 %, тобто є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Враховуючи, що позивач не має наміру попередньо вносити вартість 18,7 % квартири в розмірі 27177 грн на депозитний рахунок суду, позовні вимоги про припинення права на частку у спільному майні не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в розмірі 1551,67 грн (а.с. 1, 22, 36). На підставі викладеного,

Outcome: partial