Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 11 липня 1999 року. В шлюбі народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Зазначає, що протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршилося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з ініціативи відповідача виникають сварки. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, а тому просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 11 липня 1999 року виконавчим комітетом Дубищенської селищної ради Рожищенського району Волинської області, актовий запис №5 розірвати, судові витрати залишити за нею. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 липня 1999 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Дубищенської селищної ради Рожищенського району Волинської області, актовий запис №5, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6). В шлюбі народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршилося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з ініціативи відповідача виникають сварки. На даний час ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Подальше спільне життя є неможливим, шлюб існує формально, через органи РАЦС відповідач відмовляється розірвати шлюб. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На вимогу позивача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 ч.3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, згідно вимог позивача судові витрати слід залишити за останньою. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 114, 115 СК України,

Outcome: approved