Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 70 000 гривень матеріальної шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у травні 2014 року здійснила крадіжку належного позивачу майна та грошових коштів, шляхом таємного проникнення до його квартири. Вина відповідач у скоєному підтверджується вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2014 року. Завдані позивачу збитки відповідачем відшкодовано частково, а саме 70 000 гривень викрадених у нього до цього часу так відповідачем повернуто не було. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень Пленуму Верховного Суду України Постанови №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку, на приклад, зі знищенням речі, а моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, противоправною поведінкою щодо неї, та знищенням майна. Майнова та матеріальна шкода, яка завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України та положень п.п.2-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, що заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що його спричинила, за умови що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки -незалежно від наявності вини, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого. Під володільцями цих джерел розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу власності або з інших підстав. Згідно положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння того, хто її спричинив, причинність зв'язку між шкодою та противоправними діями винного. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази вчинення саме відповідачем злочину, внаслідок якого позивач зазнав матеріальних втрат, а також визнання відповідачем, вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, таке визнання може бути прийнято судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved