Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.07.2017 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Вона і її діти є тимчасово переміщеними особами із м. Донецька, орендують житло, за яке сплачують 2500 гривень, вона працює вчителем у Лозівській ЗОШ № 12, отримує заробітну плату 4000 гривень, але її доходів не вистачає для повного забезпечення дітей всім необхідним. З 2014 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач має задовільний стан здоров'я, працездатний, стягнення за виконавчими листами з нього не провадяться, тому матеріальну допомогу на утримання дітей надавати може. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 33% заробітку (доходу) платника аліментів (земельний пай) щомісяця на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього зазначала, що в разі неявки відповідача по справі в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Також зазначив, що він працює оператором автоматичних ліній в ТОВ «Мегатекс» (Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Калініна, 1). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 28 липня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2017 року. Від даного шлюбу в них є неповнолітні діти - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. З даних свідоцтв вбачається, що відповідач по справі є батьком дітей. Позивач та діти взяті на облік внутрішньо переміщених осіб. що підтверджується довідкою від 06.03.2015 року № 6339001916, позивач працює вчителем у Лозівській ЗОШ № 12, отримує заробітну плату в розмірі 4000 гривень, але її доходів не вистачає для повного забезпечення дітей всім необхідним для навчання та розвитку. В теперішній час відповідач мешкає окремо, добровільно постійної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідач в свою чергу зареєстрований за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Братолюбівка, фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], працює оператором автоматичних ліній в ТОВ «Мегатекс» (Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Калініна, 1), аліментних зобов'язань не має. Крім того, відповідач є власником земельної ділянки площею 5,8463 га у межах згідно з планом, розташованої на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, КСП ім. Орджонікідзе, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З позову вбачається, що дана земельна ділянка передана в оренду агрофірмі «Агросвіт», тобто відповідач також має дохід від оренди земельної ділянки. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у зазначеному в позові розмірі. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дітей, а тому позовні вимоги задовольняє в повному обсязі. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Так, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 15 серпня 2018 року, що підтверджується відміткою на 1 примірнику позову. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачем належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: approved