Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнила та просить стягнути з Державного комунального підприємства ТРК «Ніжинське телебачення» середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 09.01.2012 року по 18.07.2016 року (врахувавши при розрахунку робочі дні) та 3596,73 гривень компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, пославшись на те, що з 08.08.2002 року по 08.01.2012 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. При звільненні відповідач у добровільному порядку, розрахунку з нею не провів, а остаточно перерахував належну їй при звільненні суму лише 18.07.2016 року, тобто порушив строк виплати заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явилась надавши заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи в її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заперечення в яких вказав, що на час звільнення [PERSON] відповідач мав перед нею борг зі сплати заробітної плати в розмірі 4058,66 гривень. Вказана заборгованість була сплачена 18.07.2016 року. Враховуючи, що постановою державного виконавця від 20.01.2012 року накладено арешт на кошти відповідача, вказаний арешт діє і на даний час, ДКП ТРК «Ніжинське телебачення» не мало змоги своєчасно розрахуватись з позивачем з незалежних від відповідача причин. Крім того заявлений позивачем розмір відшкодування є неспівмірним із сумою боргу по зарплаті. В задоволенні позову просить відмовити. Ознайомившись з позовними вимогами позивача, врахувавши заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом позивач [PERSON] у період з 08.08.2002 року по 08.01.2012 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем Державним комунальним підприємством ТРК «Ніжинське телебачення». 08.01.2012 року позивач звільнена у відповідності до вимог ст. 38 Кодексу Законів про працю України. За змістом ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 даного Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Довідкою відповідача від 20.11.2013 року (а.с.10) підтверджується розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за 2011 рік та за січень 2012 року, яка виплачена позивачу 18.07.2016 року, що вбачається з меморіального ордеру на а.с. 9. Отже мало місце порушення законодавства про працю в частині порушення строків виплати заробітної плати при звільненні. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Правова позиція Верхового Суду України викладена в постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13 вказує на те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки передбачені статтею 116 КЗпП України є підставою для відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В частині першій пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивачем заявлені вимоги про стягнення затримки розрахунку при звільненні за період з 09.01.2012 року по 18.07.2016 року. Згідно довідки ДКП ТРК «Ніжинське телебачення» від 10.10.2016 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 16,36 гривень. Враховуючи, що затримка розрахунку при звільненні позивачу складає 1133 робочих дні з 09.01.2012 року по 18.07.2016 року, тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становитиме 1133 х 16,36 = 18535,88 гривень. Як встановлено судом відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві, вина власника не виключається при фінансових труднощах роботодавця (арешті рахунків), отже з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у визначеній судом сумі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050 підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати громадянам компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом). Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, при цьому сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекси споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.12,13), з яким погоджується суд, і який жодними доказами з боку відповідача на час розгляду справи в суді не спростований, сума компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати складає 3596,73 гривень. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку та розмір компенсації втрати частини доходу в зв'язку з порушення строків їх виплати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, визначено без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, про що містить роз'яснення абзац 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551,20 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved