Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 04 січня 1986 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки не склались через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, що призводило до постійних суперечок. З липня 2009 року шлюбних стосунків не підтримують. Просила розірвати укладений шлюб та після розірвання шлюбу залишити прізвище «Кузьменко». У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 січня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-БК № 297906, виданим 04 січня 1986 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З липня 2009 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, їх сім»я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами та не оспорено відповідачем. Розлад в сім»ї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач є особою, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу. В позовній заяві вона вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «Кузьменко». Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 157 від 26 травня 2015 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved