Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі\~-\~Відповідач) про\~стягнення додаткових\~витрат на\~дитину,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що з 2006 року до грудня 2011 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з Відповідачем. Відповідач є батьком [PERSON] - [INFO] . Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 21 жовтня 2014 року зобов`язав відповідача сплачувати аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 23 вересня 2014 року і до повноліття дитини. На підставі цього рішення 19 грудня 2014 року судом видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Ірпінському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ Київської області ВП № 47722964. Відповідач рішення суду не виконує. Стягнення аліментів з відповідача в примусовому порядку за місцем роботи не проводиться, оскільки відповідач офіційно не працює. Згідно Довідки-розрахунку від 02 лютого 2018 року, наданої Ірпінським міським ВДВС ГТУЮ Київської області, заборгованість по аліментах станом на 31 січня 2018 року становить 40 656,83 гривень. Після розірвання стосунків і по теперішній час відповідач жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Він сомоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та ії виховання і утримання. У сина проявлялися здібності до гімнастики, плавання та вивчення іноземних мов. Позивачем було прийняте рішення, для розвитку здібностей сина, сплатити додаткові заняття по вивченню англійської мови, також відвідували плавання та заняття з гімнастики. Загальна сума додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, які фактично, вона, як мати, сплатила - 30 033,00 грн. (тридцять тисяч тридцять три грн. 00 коп). Вважає, що справедливо буде, якщо Відповідач відшкодує п`ятдесят відсотків від суми фактично сплачених додаткових витрат на розвиток сина, а саме 15 016 грн. 00 коп. Позивач вжив заходів для досудового врегулювання спору (ст.. 16 ЦК України), відповідачу було направлено Вимогу від 26.03.2018 р. з розрахунком та копіями документів, для добровільного погашення частини додаткових витрат на свого сина. Відповідач проігнорував Вимогу Позивача. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею додаткові витрати на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 15\~016,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять її задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2006 року до грудня 2011 року позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з Відповідачем. Відповідач є батьком [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 21 жовтня 2014 року у справі № 753/17381/14-ц зобов`язав відповідача сплачувати аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 23 вересня 2014 року і до повноліття дитини. На підставі цього рішення 19 грудня 2014 року судом видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні в Ірпінському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ Київської області ВП № 47722964. Згідно Довідки-розрахунку від 02 лютого 2018 року, наданої Ірпінським міським ВДВС ГТУЮ Київської області, заборгованість по аліментах станом на 31 січня 2018 року становить 40 656,83 гривень. 01.09.2013 позивачем укладено з Позашкільним закладом «Алско» контракт про навчання на умовах повного відшкодування витрат на навчання. Вартість даного контракту за один місяць становить 630,00 грн. На підтвердження оплати контракту позивачем надано квитанції. 01.09.2014 позивачем укладено з Позашкільним закладом «Алско» контракт про навчання на умовах повного відшкодування витрат на навчання. Вартість даного контракту за один місяць становить 670,00 грн. На підтвердження оплати контракту позивачем надано квитанції. 01.09.2015 позивачем укладено з Політико-правовим коледжом «Аско» Відділення дошкільно-позашкільної освіти контракт про навчання слухача на умовах повного відшкодування витрат для отримання освітньої послуги. На підтвердження оплати контракту позивачем надано квитанції. 09.08.2017 позивачем укладено з ТОВ «Спорт-профіт» Договір № ПО3 59683 про надання спортивно-оздоровчих послуг. 29.08.2017 позивачем укладено з ФОП [PERSON] Договір № 98 про надання послуг допоміжної освіти. Загальна сума до сплати за навчання з матеріалами становить 5\~640,00 грн. На підтвердження оплати договору позивачем надано товарні чеки. 10.12.2017 позивачем укладено з Мовна школа «Грін Кантрі» Договір № 38 про надання послуг допоміжної освіти. Загальна сума до сплати за навчання з матеріалами становить 4\~050,00 грн. На підтвердження оплати договору позивачем надано товарні чеки. Позивач вжив заходів для досудового врегулювання спору (ст. 16 ЦК України), відповідачу було направлено Вимогу від 26.03.2018 р. з розрахунком та копіями документів, для добровільного погашення частини додаткових витрат на свого сина. Відповідач проігнорував Вимогу Позивача. Статтею 6 СК України\~визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст.3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 р.), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Оскільки сума додаткових витрат доведена належними доказами, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача половини витраченої нею суми. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved