Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем знаходилась в зареєстрованих шлюбних відносинах з 07 жовтня 2006 року по 08 лютого 2011 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки відповідач не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Відповідач має задовільний стан здоровя. Дитина має проблеми із слухом, встановлено діагноз «Двобічна сенсоневральна приглухуватість 1 ст.» та має потребу у слухопротезуванні, для чого потрібно придбати два слухові апарати, на які позивачка не має коштів для матеріального забезпечення дитини, та лікування. Від іншого шлюбу позивачка має дитину [PERSON], [INFO], на яку отримує соціальну допомогу у розмірі 860 грн. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення заяви до суду і до досягнення сином повноліття. У встановлений в ухвалі суду строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він просив суд задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 1/12 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Зазначив, що протягом тривалого часу він та колишня дружина не можуть домовитися щодо способу виконання ним обовязку з утримання доньки, оскільки позивач вимагає приймати участь виключно в грошовій сумі, з чим він не згоден. Він поповняє доньці мобільний телефон, постійно спілкується з дитиною, пропонував купувати їй одяг, оплачувати навчання, лікування та відпочинок, але позивач не згодна. Він не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, чотири роки страждає на вегето-судинну дистонію серцево-судинної системи, яке на сьогодні прогресує та ускладнилось, він постійно проходить курс стаціонарного, амбулаторного лікування. Дане захворювання не дає можливості ефективно працювати та отримувати доходи, оскільки більшість часу він витрачає на лікування та необхідний відпочинок. Не зважаючи на це, він постійно допомагає доньці коштами, купує їй одяг, продукти харчування, надає кошти на ліки, також купив доньці мобільні телефони. Крім того, після розлучення позивач залишила йому борги, які ним були сплачені. Він зараз проживає з матірю, яка страждає на хронічні захворювання та також потребує матеріальної допомоги з його боку. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього зазначала, що в разі неявки відповідача по справі в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначив, що всі заперечення викладені у відзиві відповідають дійсності та підтверджені відповідними документами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З матеріалів\~справи вбачається,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі,\~шлюб між\~ними розірваний\~08.02.2011\~року,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~розірвання шлюбу\~серія 1-ВЛ\~№ 120058,\~виданим 08.02.2011\~року відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~місту Лозова\~Лозівського міськрайонного\~управління юстиції\~Харківської області,\~актовий запис\~№ 11. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії 1-ВЛ № 073241, виданим 06.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 142. З даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини. В теперішній час відповідач добровільно постійної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.07.2017 року, від даного шлюбу має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дитини,які містяться в матеріалах справи. Дитина хвора, потребує лікування та догляду. Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує щомісячна одноразову допомогу при народження першої дитини у розмірі 860,00 гривень, що підтверджується довідкою УПСЗН Лозівської міської ради Харківської області № 01-42/09/1173 від 13.07.2018 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, батьки, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обовязку щодо утримання дитини. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, мешкає разом з матірю, зареєстрований за адресою: [INFO], м-н 4, б. 26, кв. 56, офіційно не працевлаштований, в центрі зайнятості не перебуває, офіційно аліменти не сплачує, але завжди відносився до обовязків батька добросовісно, постійно допомагає своєї доньці коштами, купує їй одяг, продукти, надає допомогу на ліки, на підтвердження чого надав копії квитанцій та чеків на речі, які він купував. Крім того, відповідачем зазначено, що він вже чотири роки має захворювання - вегето-судинну дистонію серцево-судинної системи, яке на сьогоднішній день особливо прогресує та значно ускладнилося, в звязку з чим більша частина коштів витрачається на придбання ліків та препаратів медичного призначення, а також спрямовані профілактику захворювання та необхідний відпочинок, на підтвердження чого надав виписки із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого з 2014 року по теперішній час, довідку щодо знаходження на обліку «Д» у сімейного лікаря станом на 10.09.2018 року. В звязку з тяжким матеріальним становищем він був змушений взяти кредити в банку, які необхідно погашати. Крім цього, після розлучення позивач залишила йому борги по кредитам, які він змушений був погасити самостійно, що підтверджується копію генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості. До того ж, відповідач мешкає разом з матірю, яка є пенсіонером, отримує пенсію за віком у розмірі 1570 грн., страждає на гіпертонічну хворобу та потребує матеріальної допомоги з боку сина, що не дає обєктивної можливості сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/3 частини від його доходу, якій є нерегулярним. Суд також враховує заяву матері відповідача [PERSON], яка зазначила що є пенсіонером, отримує пенсію, якої вистачає тільки сплачувати комунальні послуги, у наданні субсидії їм відмовлено. Крім того, вона страждає на гіпертонічну хворобу, потребує постійного лікування, не може обійтися без допомоги сина. Вона дуже любить свою онуку, яка часто приходить до них, вона намагається порадувати її смаколиками. З заяв сусідів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач постійно спілкується з донькою, проводить з нею вихідні, свята, канікули, вони разом ходять на прогулянки, він купує їй одяг та інші речі. Також зазначають, що між батьком та дитиною теплі, доброзичливі відносини. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач не має можливість надавати аліменти на утримання дитині у зазначеному позивачем розмірі - 1/3 частки від його заробітку (доходу). Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення нею повноліття. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини, а тому позовні вимоги задовольняє частково. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Так, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 18 липня 2018 року, що підтверджується відміткою на 1 примірнику позову. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки сторонами належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: partial