Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 17.10.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, актовий запис №2196, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009, від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось, не зійшлись характерами. Вже декілька років проживають окремо та стали чужими людьми, подружні стосунки не підтримують, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. У кожного своє особисте життя, відповідач участі у вихованні сина не приймає. Позивач вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу із відповідачем є недоцільним для них обох. Строк на примирення позивач просить не надавати, спору щодо поділу спільного майна не мають, після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Судові витрати просить стягнути з відповідача. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 23.09.2020 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий час для подання заяв по суті. Сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Позивач надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 жовтня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2196. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що дитина після розірвання шлюбу проживатиме з нею, відповідач проти цього заперечень не надав. Сумісне життя сторін не склалося, не зійшлись характерами, проживають кілька років окремо, подружжя стали чужими людьми, подружні стосунки не підтримують, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. У кожного своє особисте життя, за таких обставин подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Сторони погодили, що дітина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача суд після розірвання шлюбу відновлює їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved