Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя шляхом стягнення вартості частки у спільній сумісній власності на неподільну річ, посилаючись на те, що вона з 11 серпня 2007 року перебувала з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року. Під час шлюбу був придбаний автомобіль «RENAULT KANGOO, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача. Загальна вартість спільно набутого майна складає 117550 грн. У зв'язку з цим позивач просила суд визнати за сторонами право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, поділити спірне майно, визнавши за нею право власності на ? частину вказаного автомобіля, припинити право власності позивача на ? частину спірного майна та стягнути з відповідача компенсацію вартості вказаного майна в розмірі 58775 грн. У свою чергу відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача про витребування майна подружжя та поділ майна подружжя, зазначивши, що дійсно перебував з відповідачем у шлюбі з 11 серпня 2007 року до 24 грудня 2012 року. За час шлюбу ними було придбано наступне майно: пральна машина «Самсунг» вартістю - 3500 грн.; вбудована електрична духова шафа «Єль Фреско» вартістю - 3500 грн.; пилосос «Филипс» вартістю-1500 грн.; холодильник «Самсунг» вартістю-7000 грн.; соковижималка «Roxet» вартістю - 700 грн.; пила ручна бензинова «Темп» - вартістю-1500 грн.; зварювальний апарат «Дніпро-М» - вартістю 1500 грн.; акумуляторна дриль вартістю - 400 грн.; грошові кошти у розмірі 4000 гривень; авто магнітола вартістю-1000 грн.; інструмент для автомобіля вартістю-200 грн.; сім картин ручної роботи та собака породи «Саши мексиканський мініатюрний» вартістю - 6000 грн. На неодноразові прохання добровільно розділити сумісне майно відповідач не реагує. У зв'язку з викладеним [PERSON] просив суд виділити йому пральну машину «Самсунг» вартістю-3500 грн; вбудовану електричну духову шафу «Єль Фреско» вартістю-3500 грн.; пилосос «Филипс» вартістю - 1500 грн.; пилу ручну бензинову «Темп» - вартістю-1500 грн.; зварювальний апарат «Дніпро-М»- вартістю 1500 грн.; акумуляторну дриль вартістю-400 грн.; грошові кошти у розмірі 4000 гривень; авто магнітолу вартістю-1000 грн.; інструмент для автомобіля вартістю - 200 грн.; собаку породи «Саши мексиканський мініатюрний» вартістю-6000 грн. Відповідачу виділити у власність холодильник «Самсунг» вартістю-7000 грн., соковижималку «Roxet» вартістю - 700 грн., чотири картини вартістю 26000,00 грн. Також просив суд стягнути з [PERSON] на його користь, у разі відсутності майна, його вартість та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, оскільки перераховане майно не було придбане за час шлюбу, собака є власністю батьків позивача, а картини позивач вишивала самостійно, тому вони є витвором мистецтва та до спільної сумісної власності не відносяться. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували частково, вважали за можливе поділ майна лише в частині визнання ідеальних часток в праві власності на автомобіль, просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходились у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як слідує з матеріалів справи, з моменту укладання сторонами шлюбу за спільні кошти, ними на підставі біржової угоди № 78/172 від 11.03.2008 року був придбаний автомобіль «RENAULT KANGOO, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на [PERSON]. Таким чином, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що презюмується та не підлягає додатковому визнанню судовим рішенням. Згідно ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірного автомобіля. В іншій частині первісний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 2) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України,суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме п.25, передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Однак, позивачем не взяті до уваги вказані норми закону, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення компенсації вартості частки майна не знайшли свого законного обґрунтування та задоволенню не підлягають. Одночасно, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги відповідача щодо розподілу між сторонами вищевказаного майна - побутової техніки, інструментів, грошових коштів в розмірі 4000,00 грн., картин, а також собаки задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що вказане майно придбане за час шлюбу, наявності цього майна у подружжя ( духова шафа, пилосос, пила, зварювальний апарат, грошові кошти, авто магнітола, інструмент для автомобіля, собака), а також вартості вказаного майна на час розгляду справи в суді( зокрема, пральної машини,картин). Надані відповідачем копії технічних паспортів на побутову техніку та чеки не містять відомостей на підтвердження факту придбання цього майна будь-ким зі сторін за період перебування у шлюбі ( наприклад, дрель придбано 02.12.2012 року, в той час коли сторони фактично припинили шлюбні стосунки, що встановлено рішенням суду, холодильник придбано 12.01.2007 року, тобто до укладення шлюбу). З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 587,75 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial