Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власницею домоволодіння [ADDRESS]. В вище вказаному домоволодінні разом з позивачем зареєстрований відповідач [PERSON], це особа яку позивач формально по його проханню зареєствувала в належному їй домоволодінні в серпні 2013 року. Відповідач просив зареєструвати його, але заселятися наміру не мав, реєстрація була потрібна для працевлаштування. За місцем реєстрації відповідач не з'являється та фактично ніколи не проживав, але факт його реєстрації в вищевказаній квартирі тягне за собою нарахування комунальних платежів, які відповідач не сплачує, тому позивач звертається до суду та просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позов, просить розглянути справу без її участі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений, причини його неявки суду не відомі. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Левицька І.А. в судове засідання не з»явилася, у справі мається її заява у якій вона просить дану справу розглянути у її відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею домоволодіння [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 5.02.1999 року (а.с. 9). В вище вказаному домоволодінні разом з позивачем зареєстрований відповідач [PERSON], це стороння особа яку позивач формально по його проханню зареєствувала в належному їй домоволодінні в серпні 2013 року, він не являється родичем позивача. За місцем реєстрації відповідач фактично ніколи не проживав, але факт його реєстрації в вищевказаній квартирі тягне за собою нарахування комунальних платежів, які відповідач не сплачує, тому позивач звертається до суду з даним позовом. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Таким чином суд вважає, що реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] створює перешкоди позивачеві у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю, тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved