Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від 15.07.2013, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину при його наявності. Вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті стало відомо про вищевказаний заповіт, яким скасовано попередній заповіт від 20.09.2006, зменшені частки у спадщині, зокрема позивача та її брата [PERSON]. Загальна частка [PERSON] становить менше половини обов'язкової частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом. Останній на день відкриття спадщини вийшов на пенсію, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто є повнолітньою непрацездатною особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині. Обгрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на вимоги ч.1 ст.203 та ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України. Зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А вищевказаний правочин не відповідає вимогам закону. В судове засідання позивач не з'явилася, просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали повністю, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів недійсності заповіту. З підстав, зазначених у позові, заповіт не може бути визнаний недійсним чи встановлена його нікчемність. Третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. - вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки заповіт вчинений та посвідчений відповідно до вимог законодавства. Право на обов'язкову частку у спадщині будь-кого із спадкоємців не тягне за собою визнання заповіту недійсним. Треті особи - [PERSON], Головне управління юстиції в Київській області - в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши доводи відповідача та її представника, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у с.Іванівка Ставищенського району Київської області помер [PERSON], батько [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв. 15.07.2013 [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., яким розподілив між спадкоємцями: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], належне йому на праві власності майно. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 4.03.2014 вказаний заповіт є чинним. Крім того, в довідці міститься інформація про заповіти, складені [PERSON] 13.10.2005 та 20.09.2006. Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 55810243 за заявами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 4.03.2014 Ставищенською районною державною нотаріальною конторою Київської області. Будь-яких документів чи заяв про наявність статусу повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця від [PERSON], [PERSON] до нотаріуса не надходило. 24.12.2014, 24.01.2015, 31.01.2015 до Ставищенської районної державної нотаріальної контори зверталася [PERSON] про зупинення вчинення нотаріальних дій та нікчемність заповіту спадкодавця. Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися, про що свідчить копія спадкової справи. Відповідно до ст.1233 ЦК України: «Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.» Відповідно до ч.2 ст.1254 ЦК України: «Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.» Відповідно до ч. ч.1-3 ст.1235 ЦК України: «Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.» Ч.1 ст.1241 ЦК України передбачено, що: «Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).» Проте, будь-яких документів та заяв про наявність повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, до нотаріальної контори після відкриття спадщини не подавалися. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.» Відповідно до ч.1, ч.2 ЦК України, на які посилається позивач: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.» Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України: «Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.» Враховуючи викладене та обставини справи, оскаржуваний заповіт не може бути визнаний недійсним з підстав, зазначених позивачем. Порушення вимог законодавства при складенні та посвідченні заповіту судом не встановлено. Право будь-кого із спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині не тягне за собою визнання заповіту недійсним. Крім того, відповідно до ч.1. ч.2 ст.15 ЦК України: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.» Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.» В даному випадку позивач, звертаючись до суду, не зазначає, яке її цивільне право чи інтерес порушені, в чому полягають ці порушення, не надає до суду доказів порушення свого права чи інтересу. Натомість, посилається лише на наявність у третьої особи по справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, права на обов'язкову частку у спадщині. Тому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 141, 1233, 1235, 1254, 1257, ЦК України,

Outcome: dismissed