Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини. Також позивачка просила суду стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трирічного віку. В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що вона познайомилась із відповідачем, після чого почали разом проживати в її квартирі вести спільне господарство протягом п`яти місяців. Під час перебування з відповідачем у сімейних відносинах позивачка завагітніла і вони з відповідачем звернулись до органів РАЦС із заявою про реєстрацію шлюбу. Однак відповідач у телефонному режимі повідомив позивачці, що відмовляється одружуватись з позивачкою, оскільки має стосунки з іншою жінкою та має намір з нею створити сім`ю. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . При державній реєстрації народження дитини відповідач визнав дитину своєю та погодився зазначити себе батьком в свідоцтві про народження. На момент вирішення даного спору, син проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Однак відповідач не приймає жодної участі в утриманні сина та не здійснює його матеріального забезпечення. Після народження сина відповідач жодного разу не приїздив для того щоб побачити його та провести разом час. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину та забезпечувати її матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Позивачка та її представник підтримали пред`явлені вимоги з викладених у позові підстав. Представник відповідача позов визнала частково та не заперечувала проти задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу відповідача, проти задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною повноліття заперечувала, посилаючись на те, що позивака ніколи не була дружиною відповідача, а сам по собі факт перебування позиваки та відповідача у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали однією сім`єю у зазначений позивачкою період. Крім того, вказала на те, що позивачка не надала суду доказів того, що у судовому порядку був установлений факт її проживання з відповідачем як подружжя без реєстрації шлюбу. Суд заслухавши думку у часників процесу, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , де батьком дитини зазначений відповідач, а матір`ю - позивачка. Як встановлено судом та не заперечувалось стороною відповідача малолітній син проживає з позивачкою. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 09 жовтня 2020 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 009 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині, суд дійшов висновку про те, що позов про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення аліментів на її користь позивачка зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого обов`язку щодо утримання дружини, яка потребує матеріальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ч. 2 ст. 75 СК України, визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, на яку позивачка посилається у своєму позові, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Диспозиція ст. 84 СК України визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Крім того, згідно із ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Разом з тим, позивачкою не доведено, що вона була дружиною відповідача і сторони проживали як подружжя без реєстрації шлюбу. Сам лише по собі факт перебування позиваки та відповідача у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали однією сім`єю. Крім того, позивачка не надала суду доказів того, що у судовому порядку був установлений факт її проживання з відповідачем як подружжя без реєстрації шлюбу. Таким чином вимога про стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання задоволенню не підлягає. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial