Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона та відповідач 05.11.2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області. З відповідачем з квітня 2015 року фактично не проживає, шлюбні відносини припинені, шлюб розірвано за рішенням суду. Під час шлюбу, 25.01.2008 року вона з відповідачем за спільні кошти набули право власності на автомобіль [NUMBER]. В серпні 2015 року відповідач почав створювати перешкоди у користуванні спільною власністю подружжя - автомобілем, шляхом заміни замків у гаражі. Так як відповідач залишив спірний автомобіль у своєму володінні, а вона не бажає через недомовленість з ним користуватися спірним майном, вважає, що спірний автомобіль потрібно залишити у власності відповідача. За таких обставин просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Daewoo Nexia, державний номер [NUMBER], набутого з відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію від вартості 1/2 частини цього автомобіля, виділивши відповідачу в користування цей автомобіль, а також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та вважає, що позивачем та її представником не надано доказів, про те що позивач приймала участь у придбанні спірного автомобіля за спільні кошти з відповідачем, тому даний автомобіль не об'єктом права спільної сумісної власності. Кошти на придбання автомобіля відповідачу надала його матір [PERSON], які були у неї на депозитному рахунку в ПАТ КБ «Хрещатик» в сумі 25500,00 грн. Крім того, позивачем не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, як компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (а.с.6). 29.01.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 112289922000 (а.с.151-158). Згідно умов п. 1.4. цього договору цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля Daewoo Nexia (а.с.151). У січні 2008 року відповідач [PERSON] придбав автомобіль [NUMBER] та став власником цього автомобіля, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). 08.10.2015 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.159,160). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Позивач звернулась до суду з даним позовом і просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Daewoo Nexia, державний номер [NUMBER], який був придбаний за час шлюбу. Однак, дана вимога позивача задоволена бути не може, оскільки право власності на рухоме майно в даному випадку на автомобіль набувається не за рішенням суду, а на підставі реєстрації в сервісних центрах МВС відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту про визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля є неналежним. Враховуючи, що в задоволенні позовної вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля слід відмовити, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації від вартості 1/2 частини автомобіля, виділивши відповідачу в користування вказаний автомобіль задоволенню не підлягають, так як є похідними від першої вимоги. Оскільки, позов задоволенню не підлягає, то судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача не стягуються, отже в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed