Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахування зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 32556,55 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30085,93 грн., а всього стягнути 62642,47 грн. Також просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вона згідно наказу №117/19 від 30.04.20 була звільнена з посади лаборанта - металографа 5-го розряду відділу метрології та досліджень Приватного Акціонерного Товариства «Харківський підшипниковий завод» за згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати за період з вересня 2019 р. по 30.04.2020 р. включно. При усному зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, позивачем було отримано відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів у підприємства немає можливості розрахуватися з нею по вищезазначеній заборгованості. 12.05.2020р. позивач звернулась на адресу відповідача з письмовою вимогою про розрахунок вих.№1 від 12.05.2020р., яку відправила рекомендованою кореспонденцією. Дану вимогу відповідач отримав 13.05.2020р. Однак, станом на 19.08.2020р. відповідач не надав їй відповіді на дану вимогу та не здійснив з нею остаточний розрахунок при звільненні. Листом вих. №2 від 03.06. 2020 року позивач звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області зі скаргою щодо проведення перевірки відповідача та вжиття відповідних заходів задля виплати останнім позивачу після звільнення заборгованості по заробітній платі. 23.06.2020р. Головне управління Держпраці у Харківській області було підготовлено відповідь № Г-300/УГЛ/Г -555/02.02/12.-09/5775 та було запропоновано звернутися до Суду для вирішення даного питання щодо стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 45978,04 грн. Також зазначила, що при звільненні з посади лаборанта- металографа 5-го розряду відділу метрології та досліджень АТ «ХАРП» з нею не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України та чинного законодавства України. Ухвалою суду від 21.08.2020 року відкрито провадження у справі. Позивач та її представник адвокат Косінова Т.С. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила з урахуванням зменшення позовних вимог стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 32556,55 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30085,93 грн., а всього стягнути 62642,47 грн. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилися, посилаючись на карантинні обмеження, впроваджені на території України. Однак вказану причину неявки представника відповідача суд вважає не поважною, оскільки підприємство могло б забезпечити явку представника підприємства в судове засідання через засобу відеоконференцзв`язку без прибуття до зали суду або ж надати відзив на позов. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу №117/19 від 30.04.20 звільнена з посади лаборанта - металографа 5-го розряду відділу метрології та досліджень Приватного Акціонерного Товариства «Харківський підшипниковий завод» за згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] . Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. 12.05.2020р. позивач зверталась на адресу відповідача з письмовою вимогою про розрахунок вих.№1 від 12.05.2020р., однак, відповідач не надав відповіді на дану вимогу та не здійснив з нею остаточний розрахунок при звільненні. 03.06.2020 року позивач звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області зі скаргою щодо проведення перевірки відповідача та вжиття відповідних заходів задля виплати останнім позивачу після звільнення заборгованості по заробітній платі. 23.06.2020р. Головне управління Держпраці у Харківській області надало відповідь № Г-300/УГЛ/Г-555/02.02/12.-09/5775, в якій було запропоновано позивачу звернутися до Суду для вирішення даного питання щодо стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. На день розгляду справи з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що ПАТ «Харківський підшипниковий завод» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 32556,55 грн. У частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості по заробітній платі, невиплаченій при звільненні [PERSON] саме в розмірі 32556,55 грн. підлягає стягненню з відповідача. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Період затримки в проведенні розрахунку складає період з 01.05.2020 року наступного дня з моменту звільнення, та по 24.09.2020 року. З розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, станом на 05.01.2021 року, який наданий суду позивачем, вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 300,86 грн. = (6561,73 +5773,38): (20=21) та середній заробіток складає 30085,92 грн. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. З розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, станом на 05.01.2021 року, який наданий суду позивачем, вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 300,86 грн. = (6561,73 +5773,38): (20=21). Таким чином, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки на користь позивача становить 300,86 грн. * 100 днів= 30085,92 грн., яку необхідно стягнути з відповідача. Також [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн. Щодо цих вимог суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 07.05.2020 актом приймання-передачі наданих послуг від 18.08.2020 року. Таким чином, з Приватного Акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь позивача підлягає стягненню 3000,00 грн. витрати на професійну правову допомогу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved