Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона разом з її сином [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] помер [INFO], а отже фактично вона є єдиною власницею квартири. На протязі тривалого часу вона зареєстрована та постійно проживає у вищезазначеній квартирі. Разом з нею в квартирі місце проживання зареєстровано за її донькою [PERSON], а також внучками [PERSON] to та [PERSON]. Але тривалий час (більше ніж 12 років) в квартирі фактично проживає тільки вона. Інші особи, які зареєстровані в квартирі, не проживають. Це підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 18.06.2015р., який додається до позову, а також довідкою від 09.07.2015 р. № 453. У 2002 році її донька [PERSON] була позбавлена батьківських прав, та її діти [PERSON] та [PERSON] з 01.09.2002 та 23.02.2002р перебували в Сєвєродонецькій та Кремінській загальноосвітніх школах інтернатах. На сьогоднішній день місцеперебування [PERSON] та [PERSON] їй невідоме. При цьому відповідачі не виконували та не виконують обов'язки зі сплати житлово-комунальних послуг, які нараховуються на них. Оскільки останнім часом вартість житлово-комунальних послуг суттєво зросла, то їй як пенсіонеру, людині похилого віку з другою групою інвалідності все важче і важче одній сплачувати за відповідачів зазначені послуги. В позасудовому порядку відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку місця проживання, хоча згідно із законодавством України можуть де зробити. З урахуванням цього вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Підтримала доводи, викладені у позовній заяві. Додаткових пояснень не мала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивач є її бабусею. Її матір була позбавлена батьківських прав та її відправили до інтернату. З 02.11.2001 року вона не проживає у квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS]. Комунальні послуги по зазначеній квартирі не сплачувала та не сплачує. Позовні вимоги не визнає, оскільки їй ніде зареєструватися, вона знімає житло, а реєстрація їй дуже потрібна, оскільки стоїть в черзі на отримання житла як сирота. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивач це її бабуся. У квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS], вона не проживає з 2010 року. Комунальні послуги по зазначеній квартирі не сплачувала та не сплачує. Позовні вимоги не визнає, оскільки їй ніде зареєструватися, а реєстрація їй дуже потрібна, оскільки стоїть в черзі на отримання житла як сирота. Представник третьої особи Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Сєвєродонецького міського відділу УМВС України в Луганській області в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, заперечень не мали. Представник третьої особи КП «Єдиний розрахунковий центр» в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено: Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1994 р. власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4) . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в КП «Сєвєродонецькому БТІ» за [PERSON], [PERSON] 18.07.1994 р., про що свідчить реєстраційний запис на свідоцтві про право власності (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. (а.с. 8). В копії рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1990 від 19.11.1996 року зазначено, що вулицю імені М.І. Калініна перейменовано на вулицю імені В.П. Єгорова (а.с. 37). Відповідно копії довідки КП «ЄРЦ» № 2922 від 14.07.2015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії довідки Кремінського обласного загальноосвітнього санаторного школи-інтернату № 268 від 26.05.2009 року [PERSON], [INFO], дійсно навчається з 01.09.2002 року по 31.08.2009 року та знаходиться на повному держазабезпеченні (а.с. 9). Відповідно копії довідки Кремінської обласної загальноосвітньої школи-інтернату № 150 від 10.05.2007 року [PERSON], [INFO], дійсно навчається з 23.02.2002 року по теперішній час та знаходиться на повному держазабезпеченні (а.с. 10). Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, а вимоги позивачки такими, що підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратили інтерес до житла та можуть бути визнані такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved