overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на вирішення побутових питань під час спільного проживання, непорозуміння, за час подружнього життя переконалися, що в них немає спільних інтересів. Дана ситуація привела до того, що протягом останніх кількох місяців між ними припинені шлюбні відносини, спільно не проживають, господарство не ведуть. Вважає, що їх сім'я фактично розпалася, подальше спільне життя неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати разом з нею. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити. Від відповідача також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначає , що на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 травня 1998 року в Бужанківській сільській раді Іваничівського району Волинської області, актовий запис № 2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с. 5). Від спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON], [INFO] - син [PERSON], а [INFO] - син [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх кількох місяців разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, спільно господарства не ведуть, тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати, дітей залишити проживати з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на вирішення побутових питань під час спільного проживання, непорозуміння, за час подружнього життя переконалися, що в них немає спільних інтересів. Дана ситуація привела до того, що протягом останніх трьох років між ними припинені шлюбні відносини, спільно не проживають, господарство не ведуть. Вважає, що їх сім'я фактично розпалася, подальше спільне життя неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати разом з нею. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити. Від відповідача також надійшла заява, в якій зазначає , що на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 липня 2011 року в Уляниківській сільській раді Рожищенського району Волинської області, актовий запис № 1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с. 4). Від спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх трьох років разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, спільно господарства не ведуть тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати, дитину залишити проживати з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на вирішення побутових питань під час спільного проживання, непорозуміння, через сімейні сварки перестали проявляти повагу один до одного, виникла негативна атмосфера. Дана ситуація привела до того, що протягом останніх двох років між ними припинені шлюбні відносини, спільно не проживають, господарство не ведуть. Вважає, що їх сім'я фактично розпалася, подальше спільне життя неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати разом з нею. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити. Від відповідача також надійшла заява, в якій зазначає , що на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 листопада 1997 року в Іваничівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 56 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с. 6). Від спільного проживання у них [NUMBER] року народився син [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх двох років разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, спільно господарства не ведуть тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати, дітей залишити проживати з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося , причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя, звички в побуті та розбіжність у вирішенні побутових питань. На протязі останніх трьох років з відповідачем проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, їх відновлення не бажає, тобто їхній шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що подальше спільне життя та примирення неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Від відповідача також надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, де також зазначає , що позов визнає , на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 листопада 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області , актовий запис № 356 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ № 085622( а.с. 6). Від спільного проживання у сторін 15 травня 2014 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. ( а.с. 3) Сімейне життя у сторін не склалося, на протязі останніх трьох проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, спільно господарства не ведуть, тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати, дитину залишити проживати з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося , причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя, звички в побуті та розбіжність у вирішенні побутових питань. Практичного після одруження з відповідачем проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, їх відновлення не бажає, тобто їхній шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що подальше спільне життя та примирення неможливе, а тому просить шлюб розірвати . Сторони в судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Від відповідача також надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, де також зазначає , що позов визнає , на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 травня 1999 року у Телязькій сільській раді Сокальського району Львівської області , актовий запис № 4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] ( а.с. 4). Від спільного проживання у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. ( а.с. 5) Сімейне життя у сторін не склалося, на протязі останніх років проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, спільно господарства не ведуть, тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, протягом спільного життя між сторонами виникають суперечки та непорозуміння, у них різні погляди на життя, різне сприйняття сімї та відносин між чоловіком та дружиною. Відповідач зловживає спиртними напоями, часто приходить додому у нетверезому стані, ображає та принижує позивача, використовуючи нецензурну лайку. Відповідач допускає насилля у сімї, вчиняє аморальні вчинки та рукоприкладство. Шлюбних відносин сторони не підтримують, їх відновлення позивач не бажає, тобто їхній шлюб носить лише формальний характер. Позивач також вважає, що подальше спільне життя та примирення неможливе, а тому просить шлюб розірвати. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримала позов з вищенаведених підстав. Просить його задовольнити, та термін для примирення не надавати. Окрім того, позивач наголосила, що категорично не бажає відновлення шлюбних відносин з відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, на розірвання шлюбу з позивачем не згідний, оскільки вважає, що між сторонами ще можливе примирення та збереження сімї. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.05.2012 року у виконкомі Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ № 068337 (а.с. 4). Від даного шлюбу у сторін народилися син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами серії І-ЕГ № 156721 та серії І-ЕГ № 214621 (а.с.6, 7). Сімейне життя у сторін не склалося. Відповідач зловживає спиртними напоями, ображає та принижує позивача, використовуючи нецензурну лайку. Відповідач допускає насилля в сімї, вчиняє аморальні вчинки та рукоприкладство. Згідно наданої Іваничівським ВП Горохівського ВП ГУНП інформації [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї відносно [PERSON] за ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 30). Шлюбних відносин сторони не підтримують. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 12.07.2016 року провадження по даній справі було зупинено та надано термін два місяці для примирення сторін. По закінченню наданого строку сторони не примирилися. Позивач категорично не бажає відновлення шлюбних відносин з відповідачем. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати, дитину залишити проживати з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. На доведеність позовних вимог зазначила, що 22.01.2013 року померла її матір [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на будинок, що розташований за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Миколаївська, 33. За життя спадкодавець склав заповіт, яким\~заповіла все належне їй майно [PERSON] У визначений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори, оскільки у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції перебувала за межами України, тому просить у судовому порядку визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представником відповідача 11.05.2017 року надано заперечення по справі, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача [PERSON] не визнає, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк загальної позовної давності, однак доказів на підтвердження обставин, викладених у запереченнях суду не надав. В подальшому в судове засідання представник не прибув, був належно повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 22.01.2013 року померла [PERSON], яка була матірю позивача. \~ З заповіту, складеного 25.01.2007 року, вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде їй належати на момент смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, що починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач у встановлений строк спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] не прийняла. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд знаходить, що доводи спадкоємця позивача у справі про поважність пропуску строку для прийняття спадщини за поважних причин заслуговують на увагу, а тому вважає можливим подовжити строк для прийняття спадщини на два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. На доведеність позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] У визначений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори, оскільки у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції перебувала за межами України, тому просить у судовому порядку визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була матір'ю позивача. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинку, що розташований у [ADDRESS]. Однак, у встановлений законом строк позивач не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки була вимушена виїхати за межі країни, у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції. До теперішнього часу спадщина не прийнята та спору про спадкування немає. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, що починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд знаходить, що доводи спадкоємця - позивача у справі про поважність пропуску строку для прийняття спадщини за поважних причин заслуговують на увагу, а тому вважає можливим подовжити строк для прийняття спадщини на три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. На доведеність позовних вимог позивач зазначила, що вона є донькою [PERSON], померлої [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. За життя померла [PERSON] залишила заповіт на ім'я [PERSON] У визначений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори, у зв'язку з проведенням АТО та бойових дій на території знаходження спадкового майна та з труднощами у пересуванні з зони АТО, тому просить у судовому порядку визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заявлених вимог. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належній їй на праві власності квартири [ADDRESS], про що було складено заповіт. Зі складеного заповіту вбачається, що належну [PERSON] вищезазначену квартиру вона заповідає [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах кожному. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, що починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач у встановлений строк спадщини, яка відкрилася після смерті матері не прийняла, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2015 року. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд знаходить, що доводи спадкоємиці - позивача у справі про поважність пропуску строку для прийняття спадщини за поважних причин заслуговують на увагу, а тому вважає можливим подовжити строк для прийняття спадщини на три місяці.

Outcome: approved