Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача \~про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі на підставі договору дарування житлового будинку від 23.02.2016року. За вказаною вище адресою зареєстрований батько позивача [PERSON] який є відповідачем. Однак з 2015 року відповідач перестав проживати в будинку, оскільки припинив сімейні відносини з матір`ю позивача. На сьогоднішній час відповідач проживає в іншому місті, але добровільно виписуватися з домоволодіння не бажає. Позивач має намір продати будинок, але реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє його можливості повноправно користуватися і розпоряджатися своїм майном. Оскільки відповідач вже більше трьох років не проживає в будинку позивача, останній змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 15.07.2019 року. 15.07.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 26.07.2019 року, відповідач не з`явився, повідомлений належним чином, шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 16.07.2019 року. 26.07.2019 року судове засідання відкладено на 19.09.2019 року в зв`язку з неявкою відповідача. 19.09.2019 року в судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив до суду не подав. Вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань до суду не надіслав. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Представник Диминської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку від 23 лютого 2016 року (а.с. 10-11). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Диминської сільської ради 01.04.2019 року [PERSON] ,1973 року народження дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але з 2015 року за вказаною адресою не проживає ( а.с.25). Як вбачається з позовної заяви відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] , оскільки проживає в м.Кропивницький з іншою сім`єю, не відмовляється добровільно зніматися з реєстрації даного домоволодіння, але за браком часу не має можливости здійснити добровільно зняття з реєстрації, яке позивач бажає продати, але реєстрація відповідача позбавляє його можливості повноправно здійснювати свої права як власника. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В даному випадку, якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житла має можливість в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Така позиція, поміж іншим, була висловлена і в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16. Законодавством не передбачене збереження права користування житлом за особою, яка хоч і правомірно вселилась у будинок, але на час розгляду справи перестала бути членом сім`ї власника (правова позиція ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19) В даному випадку суд керується положеннями ст. 391 ЦК України, в якій зазначається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), \~квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію,\~ що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов гр. [PERSON] виданого 01.04.2019 року №171/2 в тому, що членами комісії було проведено обстеження житлово побутових умов гр. [PERSON] [INFO] , який є власником домоволодіння в [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] в даному домоволодінні не проживає з 2015 року, тобто відсутній протягом тривалого часу (а.с.13). Отже суд встановив, що позивач, який бажає продати будинок позбавлений права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням його права власності. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із статтями 10, 60\~ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвіжченого нотаріально 23.02.2015 року спірне домоволодіння подаровано відповідачем -позивачу (а.с.10-11). Також, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку більше трьох років ( з 2015 року), із заявами до поліції, що йому чинять перешкоди в користуванні спірним будинком не звертався, що підтверджується довідкою, виданою Новоукраїнським ВП ГУНП в Кіровоградській області від 27.05.2019 року (а.с.24). Отже, судом встановлено, що відповідач, який доводиться батьком позивачу у житловому будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу, з 2015 року не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад три роки суду не повідомив, із заявами до поліції, що йому чинять перешкодив користуванні житлом не звертався. Судом не встановлено обставин, щоб позивач здійснював заходи по його вселенню до будинку чи позивач створював перешкоди у його проживанні, як встановлено відповідач проживає в іншому місці, будучи належним чином повідомлена про час розгляду справ на розгляд не з`явився, не подав відзив та будь-які заперечення, щодо позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останнього у розпорядженні належним йому будинком. Судові витрати позивач просив залишити за ним.

Outcome: approved