Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 22.05.2009 року у Добровеличківському ВДРАЦС Кіровоградської області, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис №20. Від сумісного проживання вони мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. Останнім часом взаємовідносини між сторонами не складаються, вони мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства, тому з 01.11. 2016 року припинили сумісне проживання та не підтримують сімейних стосунків. За таких обставин, [PERSON] вважає, що їх з відповідачем шлюб став носити формальний характер, а тому вважає доцільним його розірвати . Крім того, враховуючи ті обставини, що [PERSON] не виконує належним чином свого обов'язку по утриманню дітей, позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів . Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, строк на примирення просила не надавати . Не заперечувала проти заочного розгляду справи . Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився ( а.с.29,31 ). Доказів про наявність поважних причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав . З огляду на вказане, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 22.05.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції Кіровоградської області, сторони зареєстрували шлюб, про що було вчинено актовий запис № 20 ( свідоцтво про шлюб серії 1-ОЛ № 037113, від 22.05.2009 року, видане ВРАЦС Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області ( а.с. 6). Від сумісного проживання подружжя має синів : [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-ОЛ № 133922 від 28.08.2012 року, видане ВДРАЦС Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області ) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-ОЛ № 172880, від 09.12.2014 року, видане ВДРАЦС Добровеличківського РУЮ Кіровоградської області(а.с.7,8). З пояснень позивача, які викладені в позовній заяві, зясовано, що причиною її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали ті обставини, що останнім часом взаємовідносини між сторонами не складаються, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Вказані обставини призвели до того, що подружжя повністю втратило взаємопорозуміння, а в кінцевому результаті з 1 листопада 2016 року припинило сумісне проживання . Із вказаного вище часу сторони не підтримують сімейних відносин і позивач не бажає їх відновлювати, на примирення не погоджується, що дає підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу . Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитиниінваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом приймаються до уваги наступні обставини справи : З довідки № 935 від 30.01.2017 року, виданої виконавчим комітетом Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області зясовано, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою : [INFO] квартира3. До складу її сім'ї входить чоловік- Шалагін [PERSON], [INFO], син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.20 ) . З пояснень позивача, які викладені в позовній заяві, встановлено, що на момент розгляду спору малолітні [PERSON] та [PERSON] знаходяться на її утриманні . Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків , передбачених статтею 184 цього Кодексу . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, на утриманні якої знаходяться спільні з відповідачем діти, має право вимагати стягнення з останнього аліментів, а відповідач, який ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обов'язку, зобовязаний їх сплачувати, тому позов слід задовольнити . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог . Отже з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок. З огляду на вказане, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112, ст. ст. 180-184 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року

Outcome: approved