Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.04.2012 року Войнівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 5. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відповідач через два місяці після реєстрації шлюбу перестав жити в сім`ї, коли періодично з`являвся, вчиняв сварки, які стали переходити в бійки, що позначалося на дитині. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2018 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.04.2012 року Войнівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17.04.2012 року, серії [NUMBER] . Від спільного життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.03.2014 року. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей. Сторони припинили шлюбні відносини через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Примирення між ними не досягнуто. Тривалий час вони проживають окремо. Подача спільної заяви про розірвання шлюбу до органів Реєстрації актів цивільного стану неможлива, так як сторони мають неповнолітню дитину. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі вищевикладеного суд вважає, що причини розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх дитини. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Тому, враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved