Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 28 квітня 2017 року вона перебуває з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та буде проживати з нею після розірвання шлюбу, а відповідач буде сплачувати аліменти на його утримання. Сумісне життя з відповідачем не склалося оскільки вони мають різні погляди на життя, постійні сварки, скандали роблять їхнє сумісне життя неможливим. На даний час шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. В звязку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі; після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій прохає справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій прохав розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2017 року в Лозівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 311595, виданим Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28 квітня 2017 року, актовий запис № 69. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 497820, виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем, а відповідач сплачуватиме аліменти на його утримання. На даний час сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007\~року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113\~Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача, суд після розірвання шлюбу залишає позивачу прізвище [PERSON].

Outcome: approved