Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 16 лютого 2013 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року через різні погляди на сімейне життя шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Шлюб існує формально, тому просила розірвати його. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач нехтував сімейними проблемами та згодом залишив сімю, почуття кохання втрачене. Відповідач позов визнав, вказав, що причиною розладу сімейних відносин були різні погляди на виховання дитини, збереження шлюбу не відповідає його інтересам та інтересам дитини. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 лютого 2013 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 213011, виданим 16 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у місті Києві, свідоцтвом про народження серії І-БК № 366244, виданим 18 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Сторони не змогли створити в сімї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги, з січня 2016 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюбні відносини припинились через різні погляди на сімейне життя та виховання малолітньої дочки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та їх малолітньої дитини. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, відсутні. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявила. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову до суду позивачем було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору. Враховуючи позицію позивача, вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved