Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована [ADDRESS] після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в [ADDRESS] на який мати не оформила спадкових прав після померлої [INFO] року [PERSON]. Позивач прийняла спадщину після смерті матері у визначеному законом порядку, оскільки проживала і була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, але позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки не проведено державної реєстрації права власності та відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім'я спадкодавця. А тому позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] року [PERSON]. В суді представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки спадщину прийняли також відповідачі. Відповідачі позов визнали, надали зустрічну позовну заяву, в якій просили суд визнати за кожною із них право власності в порядку спадкування після померлої [INFO] року [PERSON] на спадкове майно по 1/3 частині житлового будинку з відповідними господарськими спорудами в [ADDRESS] вони прийняли спадщину після смерті матері у визначеному законом порядку. Представник позивача зустрічний позов визнала. Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов та зустрічний позов підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] -мати сторін по справі, що стверджується копією свідоцтва про її смерть, копіями свідоцтв про народження позивача та відповідачів, копією свідоцтва про шлюб позивача та [PERSON], після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище із «[PERSON]» та [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2016 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. відкрито спадкову справу № 7/2016 після смерті [PERSON] на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від дочки спадкодавця [PERSON], що стверджується копією вказаної спадкової справи. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач та відповідачі прийняли спадщину після смерті матері як спадкоємці першої черги за законом, оскільки вони всі проживали та були зареєстровані разом із [PERSON] на день її смерті [ADDRESS], що стверджується копією довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 від 07.08.2015 року за № 7025. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що постановою нотаріуса від 16.02.2016 року було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, що слідує з постанови нотаріуса № 02-31/57. З матеріалів справи вбачається, що згідно погосподарської книги № 4 ОПО № 0297-3, головою домогосподарства, яке розташоване в [ADDRESS], рахується [PERSON], що стверджується довідкою Йосипівської сільської ради від 25.04.2016 року № 02-18-90. Згідно копії технічного паспорта МБТІ станом на 04.02.2016 року, який було виготовлено на вказаний житловий будинок, рік побудови житлового будинку -1970, самочинне будівництво та перепланування відсутні. Як вбачається з довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2015 року № 2024, право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано. Згідно копії свідоцтва про смерть в матеріалах справи, [PERSON] померла [INFO] року. В п.п. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] мають застосовуватися положення ЦК України 1963 року. За ст.524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно приписів ст. ст.527, 529 ЦК України 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців Відповідно до ст. 549 даного Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту N 18/5 від 18.06.94 року, зареєстровано в Міністерстві 07.07.1994 року за № 152/361 ( Наказ втратив чинність на підставі Наказу Мінюсту N 20/5 від 03.03.2004 ), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно ст. 560 ЦК 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. За ст.561 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. А п. 112 вищенаведеної Інструкції було передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно довідки Йосипівської сільської ради Білоцерківського району, [PERSON] до дня смерті [INFO] року дійсно була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] Відповідно до іншої довідки Йосипівської сільської ради, [PERSON] дійсно прийняла спадщину після смерті [PERSON], а саме: робила ремонт житлового будинку в липні 2001 року; сплачувала податки, страхові платежі в серпні 2001 року; обробляла присадибну ділянку у вересні -жовтні 2001 року. [PERSON] є дочкою [PERSON], документи, які підтверджують їх родинні стосунки, знаходяться в матеріалах вказаної вище спадкової справи. Отже, згідно приписів вищенаведених правових норм, [PERSON] як дочка спадкодавця, прийняла спадщину після смерті [PERSON] Згідно довідки Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 08.04.2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43534912 від 08.04.2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, не відкривалася. Щодо права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], то суд виходить з наступного. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19.01.1976 року № 1/5, яка була діючою на час виникнення спірних правовідносин, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року, яка втратила чинність з 13.12.1995 року, передбачала обов'язкову реєстрацію /інвентаризацію/ будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом було встановлено і вказано вище в рішенні, що згідно записів в погосподарській книзі Йосипівської сільської ради зазначений вище житловий будинок рахувався за [PERSON]. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, як встановлено судом і вказано вище, [PERSON] набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] норм діючого на той час законодавства, її дочка [PERSON] фактично прийняла спадщину після її смерті. Оскільки позивач та відповідачі прийняли спадщину після смерті матері, як спадкоємці першої черги за законом, то до них перейшло право на спадкування зазначеного житлового будинку, вони позбавлені можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. За ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому суд вважає за можливе визнати за ними право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями - по 1/3 частині за кожною в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON].

Outcome: approved