Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, визнання права власності та встановлення порядку користування, визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з березня 1993 року вона стала постійно проживати однією сім'єю з її майбутнім чоловіком, [PERSON], в належній йому квартирі [ADDRESS]. Зазначала, що квартира, в якій вони проживали, знаходилась в старому двоповерховому будинку, який перебував в аварійному стані, на даний час ця будівля повністю зруйнована та на її місці знаходиться новобудова. Восени 2001 року її, на той час, ще громадянський чоловік вирішив продати свою квартиру за 2000 доларів, до яких позивач добавила ще 4 тисячі доларів США від продажу квартири її матері у місті Чернівці та за спільні кошти вони купили у спільну власність для їхньої сім'ї квартиру № [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2001 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] Стороною договору купівлі-продажу за спільною згодою було зазначено її громадянського чоловіка [PERSON] Також зазначала, що між нею та її громадянським чоловіком, з яким вона потім уклала шлюб, ніколи не виникало жодних спорiв щодо її участi у спiльнiй власностi на їхню квартиру до дня його смерті. Весь час вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали, неодноразово робили ремонти в спільній квартирі та лише після того, як їхні діти від попередніх шлюбів подорослішали, вони 30.05.2015 року офіційно зареєстрували шлюб та вона разом зі своїм чоловіком зареєструвалися у зазначеній квартирі. [INFO] року помер її чоловік, [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири № [ADDRESS], а не на всю квартиру, адже вона вважає, що ? частина належить їй, так як куплена за спільні кошти в інтересах їх сім'ї. Зазначала що спадкоємцями першої черги після його смерті є: позивач (його дружина) та його рідні діти (відповідачі): [PERSON] і [PERSON]. 20.07.2016 року кожен з них отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, адже нотаріус та відповідачі вважали, що уся квартира є об'єктом спадкування. У зв'язку з зазначеним позивач просила суд встановити факт проживання її однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу починаючи з березня 1993 року по [INFO] року та визнати за нею право власності на ? частину зазначеної квартири, визнати частково недійсними усі три свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2016 року на квартиру № [ADDRESS] кожне в 1/6 частині права власності на вищезазначену квартиру. Також просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після свого чоловіка на на ? частину земельної ділянки площею 0,0608 га, яка розташована на території с.т. «Океан» Сурсько-Михайлівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення садівництва. Позивач уточнювала свої позовні вимоги у зв'язку з тим, що під час розгляду даної справи 30.10.2017 року [PERSON] подарував 1/6 частину спірної квартири сторонній для нього особі, [PERSON], який силою виселив позивача з власної квартири, у якій вона постійно проживала та зареєстрована та заселив третіх осіб. Тому позивач просила суд також встановити і порядок користування спірною квартирою та визнати договір дарування 1/6 частини квартири недійсним. В судове засідання від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява у якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а справу розглядати без його участі за наявними в матеріалах справи доказами. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Разом з заявою було надано письмові пояснення [PERSON] аналогічні, викладені нею у її уточненій позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, відзиву на позовну заяву та заяв чи клопотань через канцелярію суду від них не надходило. Представник відповідачів [PERSON] надав 14.03.2017 року заперечення проти позову, в яких зазначено, що відповідачі не заперечують проти позовної вимоги щодо проживання позивача однією сім'єю з померлим [PERSON] Що стосується квартири, яка є спадковою масою після смерті [PERSON], зазначили, що дана квартира була придбана батьком за власні кошти. До цієї квартири у батька відповідачів була своя квартира по вул.Глінки у м. Дніпрі в аварійному будинку. Забудовник «Мост-сіті центру» викупили квартири у мешканців та замість них таким чином померлий придбав квартиру на ж/м Тополя-3. Таким чином відповідачі заперечують факт придбання спірної квартири за спільні кошти позивача та їх померлого батька. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, заяв та клопотань до суду не надавали, пояснень щодо предмету спору не надавали, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи, не з'явилися в судове засідання без повідомленням причини, а позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, судом, в порядку ст.280-281 ЦПК України ухвалено про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами та витребувані судом письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення уточнених вимог позивача, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належала квартира [ADDRESS]). Згідно свідоцтва про шлюб від 30.05.2015 року, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 287, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] Станом на березень 1993 року ані [PERSON], ані [PERSON] у інших шлюбах не перебували, що підтверджується відповідними свідоцтвами про розірвання їх попередніх шлюбів від 23.08.1989 року та від 12.08.1976 року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.12.2015 року. З наданих позивачем доказів вбачається, що спадкоємцями першої після його смерті є його дружина, [PERSON], та його діти: [PERSON] та [PERSON]. Кожен з 3-х зазначених спадкоємців отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.07.2016 року на 1/3 частину квартири. Також до складу спадкового майна входила і земельна ділянка площею 0,0608 га. для ведення садівництва, розташована в с/т «Океан» Сурсько-Михайлівської сільської Ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], а тому була особистою приватною власністю спадкодавця. Відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Доказів про наявність жодної іншої угоди щодо режиму власності на вищезазначену квартиру сторонами суду надано не було. Враховуючи вищезазначене, надані позивачем фотографії та її письмові пояснення, та те, що відповідачі є дітьми спадкодавця та яким особисто достеменно відомо, що їх батько, [PERSON], після розірвання шлюбу з їхньою матір'ю, став з березня 1993 року проживати однією сім'єю з [PERSON] ще до укладення з нею шлюбу, а також їм безпосередньо відомо і факт спільного придбання їхнім батьком разом з позивачем спірної квартири для їх сім'ї, - суд приймає їхнє визнання позову та вважає його таким, що відповідає обставинам справи та не протирічить законодавству (ст. 17 ЗУ «Про власність») та не порушує права інших осіб, зокрема визнання позову не може порушувати права [PERSON], які є похідними від встановлення зазначеного факту проживання однією сім'єю, а тому не можуть ретроспективно захищатися судом щодо цієї частини позовних вимог. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO] року, починаючи з 08.03.1993 року по [INFO] року - день його смерті, а також наявності підстав для визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Усі інші вимоги, окрім вимоги про визнання недійсним договору дарування 1/6 частини спірної квартири, є похідними від задоволення зазначених вимог, а тому теж підлягають задоволенню, адже до складу спадщини повинна входити не уся спірна квартира у цілому, а тільки ? частина, належна спадкодавцю. А тому і усі три свідоцтва про право на спадщину, видані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на 1/3 частину квартири № [ADDRESS] - кожне є недійсним у 1/6 частині в праві власності на зазначену квартиру, а саме: «1/2(частка спадкодавця у спірній квартирі):3 (кількість спадкоємців, включаючи і позивача)=1/6 частка, замість раніше зазначеної у свідоцтві 1/3 частини квартири; 1/3 (частка зазначена у свідоцтвах про право на спадщину) - 1/6 (частка, на яку тепер мають право кожен з 3-х спадкоємців) = 1/6 частка (частка, у якій усі раніше видані свідоцтва є недійсними у зв'язку зі зменшення частки спадкодавця у праві власності на квартиру з 1 до ? частини, а тому підлягають визнанню недійсними у цій частині). Щодо спадкування вищезазначеної земельної ділянки, яка є особистою приватною власністю спадкодавця, та враховуючи рівність часток кожного зі спадкоємців, позивачу відповідно до положень ч.1 ст. 1267, ч.5 ст. 1268 ЦК України належить право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки. Відповідно до положень ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до положень ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Враховуючи вищезазначене законодавство, а також ту обставину, що обдарований 1/6 частини спірної квартири, [PERSON], не є родичем [PERSON] та раніше до дня дарування з ним знайомий не був, а також враховуючи, що єдиною метою оформлення (дарування) на [PERSON] 1/6 частини зазначеної квартири було силове протиправне виселення з неї позивача, яка є її співвласником, постійно проживає у зазначеній квартирі та зареєстрована у ній, суд приходить до висновку про недійсність внаслідок фіктивності договору дарування 1/6 частини квартири [ADDRESS] від 30.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною, серія та номер: 1115, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи задоволення судом усіх вищезазначених вимог та належність позивачу більшої частини спірної квартири є усі підстави для встановлення, запропонованого нею порядку користування спірною квартирою, а саме виділення їй у користування більшою за площею житлової кімнати. Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 6 959 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved