Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з липня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 03.03.2016 між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER], 2008 року випуску, та 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Транспортний засіб зареєстрований на відповідача, а право власності на квартиру оформлене по 1/3 частині на позивача та відповідача. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а спільне володіння та користування квартирою є неможливим через неприязні стосунки між нею та відповідачем, вважає за необхідне здійснити поділ майна шляхом присудження кожному з них грошової компенсації. За таких обставин, просить суд здійснити поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: виділити відповідачу та визнати за ним право власності на автомобіль «Сузукі», д.н.з. [NUMBER]; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль у сумі 165050,00 грн.; виділити позивачу та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]; стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію замість належної йому частки у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру у розмірі 316881,33 грн.; припинити право власності відповідача на 1/3 частину квартири та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача [PERSON] у суді позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову частково заперечував. Підтвердив, що сторонами за час перебування у шлюбі було набуто у власність 2/3 частини вищезгаданої квартири та автомобіль «Сузукі». З запропонованим позивачем поділом транспортного засобу відповідач погодився, проте заперечував щодо припинення його права власності на 1/3 частини квартири з присудженням йому відповідної грошової компенсації, оскільки такий поділ майна призведе до порушення його права на достатній життєвий рівень та позбавлення єдиного житла. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. З липня 2001 року по березень 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, про що свідчить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.03.2016. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які діють від свого імені та імені малолітньої доньки [PERSON], відповідачі придбали у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,90 кв.м., жилою площею 28,70 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2762 (а.с. 7). Квартира зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 22.09.2006, реєстровий №749. 19.07.2008 [PERSON] придбано у власність автомобіль марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Як вбачається з матеріалів справи, з грудня 2015 року сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства. Обсяг майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, складається з: 2/3 частини квартири [ADDRESS] та автомобіля марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER]. Матеріалами справи підтверджено, що вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Придбання такого майна за час перебування у шлюбі сторонами не оспорювалося. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За роз'ясненнями, викладеними у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За результатом розгляду справи судом встановлено, що у спільній сумісній власності подружжя перебуває автомобіль марки «Сузукі». Заявляючи вимоги щодо стягнення на свою користь грошової компенсації, позивач надала свою згоду на отримання грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Відповідач погодився з виплатою на користь позивача грошової компенсації за її частку у праві спільної власності на автомобіль. Згідно з звітом про оцінку вартості КТЗ для відчуження №КТ301-0402/18 від 04.04.2018, виконаного на замовлення позивача ТОВ «Віконт-Консалтинг», ринкова вартість автомобіля марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER], станом на 04.04.2018 складає 259360,00 грн. Враховуючи, що відповідач не заперечував щодо такої вартості автомобіля, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частки [PERSON] в автомобілі марки «Сузукі», д.н.з. [NUMBER], у сумі 129680,00 грн. та виділити у власність [PERSON] вказаний автомобіль. Разом з тим, суд вважає, що спірні 2/3 частини квартири не можожуть бути поділені між сторонами в натурі, оскільки відповідач не погодився на отримання грошової компенсації замість його частки, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту неможливості спільного володіння та користування квартирою. До того ж такий поділ майна призведе до фактичного позбавлення відповідача житлом. Відтак, у даному випадку суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки подружжя у квартирі без її реального поділу і залишити квартиру у спільній частковій власності сторін. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1296,80 грн. судового збору. З викладеного,

Outcome: partial