Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 6000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів за останні три роки в сумі 36000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18.10.2008 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітніх дітей. З 2015 року відповідач проживає окремо від позивача, спільне господарство не ведеться, добровільно відповідач допомоги на утримання дітей не надає, діти повністю перебувають на утриманні позивача, тому позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 28.11.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а також розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача є надуманими, необґрунтованими та такими, що підлягають лише частковому задоволенню.В обгрунтування своєї позиції зазначив, що після припинення шлюбних відносин та спільного проживання разом з позивачкою, ним неодноразово надавалася матеріальна допомога на утримання дітей шляхом надсилання банківських переказів на ім'я позивача, що підтверджується відповідними квитанціями за 2016-2018 роки, долученими відповідачем до відзиву. Крім того, відповідач зазначив, що проживає однією сім'єю разом із [PERSON] та на його утриманні знаходиться її неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO]. Також з відзиву вбачається, що після смерті батька відповідача - [PERSON], на його утриманні знаходиться непрацездатна мати - [PERSON], що підтверджується відповідними документами долученими до відзиву. Разом з тим, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з'ясувавши всі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатньості в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №668. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено на «[PERSON]». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 18.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Крім того, судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого 17.09.2008 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, та серії [NUMBER] виданого 06.12.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, сторони є батьками [PERSON], яка народилася [INFO] року, та [PERSON], [INFO]. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст.182 СК України, передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає однією сім'єю разом із [PERSON], [INFO], та на його утриманні знаходяться її дочка - [PERSON], [INFO], та його непрацездатна мати - [PERSON], [INFO], яка є пенсіонеркою. Враховуючи вищевикладене, стан здоров'я, матеріальне становище та потреби малолітніх дітей, матеріальне становище відповідача, який офіційно не працевлаштований, має мінливий та нестабільний дохід, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій формі, а також той факт, що сторона відповідача не заперечувала проти сплати аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, який відповідно до ст.7 закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений у сумі 2027 грн. для дітей віком від 6 до 18 років, тобто в сумі 1014 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2100 грн., щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття найстаршою дитиною Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом не більш ніж за три роки. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивач не надала будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження її звернення до відповідача з проханням сплачувати аліменти та факту ухилення відповідача від сплати аліментів, крім того зазначені обставини спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими відповідачем, з яких вбачається, що відповідач неодноразово надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, шляхом надсилання банківських переказів на ім'я позивача, що підтверджується відповідними квитанціями за 2016-2018 роки, долученими до матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів на користь позивача за минулий час. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного, ст.ст.180-183, 191 СК України,

Outcome: partial