Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 4000,00 на кожного, разом 8000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 22.03.2021 року і до повноліття дітей. Свої вимоги мотивує тим, що сторони 14.02.2001 року зареєстрували шлюб, у якому у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З січня 2021 року подружні відносини між сторонами припинились. 08.02.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Із січня 2020 року відповідач абсолютно не бере участі у житті дітей, не бере участі в їх розвитку і вихованні, не цікавиться їх здоров`ям, не допомагає у фінансових та побутових питаннях. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Крім того, діти потребують додаткових витрат для всебічного розвитку та навчання. Такий рівень життя для дітей позивачка одна не зможе забезпечити. Позивач, як батько, який є здоровим та працездатним, іншої родини та близьких родичів, що знаходяться на його утриманні, не має, має на праві власності рухоме майна та об`єкти нерухомості та зареєстрований як ФОП. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на рівні фіксованої суми у розмірі 4000,00 грн. на кожну дитину. 13.04.2021 року провадження у справі відкрито. 20.09.2021 року на адресу суду відповідачем подано письмові заперечення проти позову, в який останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначає, що із січня 2020 року відповідач бере активну участь у житті дітей, їх розвитку і вихованні, та цікавиться їх здоров`ям і допомагає у фінансових та побутових питаннях та продовжує надавати синам матеріальну допомогу, але, звісно, ніяких розписок він з колишньої дружини чи дітей не брав. Як доказ надав суду виписку «ПриватБаyк» та «Монобанк», грошові суми яких документально підтверджені 2020-2021рр. а саме: продукти: понад 60 000 грн., податки: понад 500 грн., одяг та речі: понад 8000,00 грн., відпочинок та дозвілля: понад 10000,00 грн., освіта позашкільна: понад 6000,00 грн., ліки: понад 4500,00 грн., телефонні послуги дітей та позивача: понад 1000,00 грн., комунальні платежі: понад 25000,00 грн., розвиваючі ігри, речі для дозвілля та електротовари: понад 37000,00 грн. загальна суми витрат з 2020 року і по день подання заперечень до суду, які можна ідентифікувати це понад 150000,00 грн. Окрім цього забезпечує дітей готівковими коштами, які вони можуть використовувати на власні потреби. Усі заяви позивача та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не відповідають обставинам справи, а відповідно й вимога позивача про стягнення аліментів взагалі є надуманою та передчасною, оскільки це рідні сини відповідача, яких він любить, допомагає і буде матеріально допомагати не залежно від того чи буде рішення суду чи ні. Твердження позивача що відповідач із січня 2020 року не бере участі у вихованні та утримані спільних дітей не відповідають дійсності. Позивач не надав суду доказів щодо безпосередньої участі в утриманні спільних дітей. Вважає що позивач не утримує спільних дітей тa не бере участі у всебічних витратах для всебічного розвитку та навчання. Однак позивач усі власні кошти витрачає на себе та утримання чоловіків з якими перебуває в стосунках. У відповідача є батько [PERSON] 1957 року народження інвалід та мати [PERSON] 1958 року народження пенсійного віку і він як син допомагав та зобов`язаний допомагати своїм батькам. Серед рухомого майна відповідачу належить автомобіль легковий Mercedes-benz А 140, 2001 року випуску набутий 31.12.2018 р., яким володіє та користується позивачка. Об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 38749641 квартира у [ADDRESS] . була придбана згідно договору купівлі продажу АЕВ № 875662 посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В. 07.09.2001 р. На момент укладення договору позивач в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебував. Дану квартиру за адресою [ADDRESS] . він продав 25.12.2012 р. згідно договору купівлі продажу ВТА № 804150 ВТА № 804151 реєстраційний №1916, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я. (Договір додається). 30.11.2012 року. відповідач придбав та зареєстрував за його неповнолітнім сином право власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 87, 2 кв. м. та нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 16, 9 кв. м. У відповідності до вищенаведеного просить суд врахувати норму ст. 190 Сімейного кодексу України, а саме про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Оскільки позивач проживає з синами у квартирі неповнолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відповідач вимушений винаймати житло. Щодо тверджень позивача щодо того, що стан матеріального становища відповідача позволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 8000,00 гривень щомісячно, то у відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Оскільки позивач в рівних обов`язках з відповідачем щодо утримання дітей просить позивача надати докази що з січня 2020 року і по сьогоднішній день витрати позивача на одну дитину щомісячно становили 4000,00 гривень. Зазначив, що зареєстрований як ФОП, дохід від зайняття підприємницькою діяльністю у 2020 році якого становив 120957,00 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить суд позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив повністю з підстав наведених у поданих суду письмових запереченнях, просить в задоволенні такого відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 14.02.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб. Судом встановлено, що у шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявними в матерілах справи копіями свідоцтв про народження дітей. Визнано сторонами, що діти проживають із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що діти проживають із матір`ю, що також не заперечено відповідачем. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» на момент розгляду справи у суді, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1921,00 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 гривень. Судом встановлено, та визнано сторонами, що відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, отримує доходи, займаючись підприємницькою діяльністю. Разом з тим відповідачем спростовано твердження позивача про відсутність його участі з січня 2020 року в утриманні та вихованні дітей, наданими суду доказами, зокрема, виписками із карткових банківських рахунків відповідача. Окрім того стороною позивача не доведено обґрунтованості таких витрат на утримання матір`ю, з якою проживають діти, дітей, що зумовлює необхідність стягувати аліменти з відповідача на їх утримання у зазначеному позивачем розмірі, а відповідачем, разом з тим, спростовано відсутність його участі в матеріальному забезпечення та фінансовому утримання дітей. Тому беручи до уваги всі обставини справи, суд дійшов висновку що вимоги позивача є підставними частково, оскільки діти проживають разом з позивачем, відповідач проживає окремо, частково надає матеріальну допомогу на утримання дітей, однак не у зафіксованому періодичному порядку, чим ухиляється від виконання обов`язку з їх утримання, враховуючи вік дітей, беручи до уваги прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у 2021 році, рекомендований законодавцем рівень аліментів на утримання дітей в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, разом з тим, враховуючи доведену суду обставину добровільного виконання батьком обов`язку щодо часткового утримання дітей, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про стягнення аліментів частково в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, оскільки обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Крім того, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved