Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та третьої особи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 06.08.1990 року вона та [PERSON] перебували в зареєстровану шлюбі, який 28.08.2013 року було розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З грудня 2012 року вони спільно не проживають, донька залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні, з того часу відповідач перестав спілкуватися з донькою, займитися її вихованням та цікавитися її проблемами. Крім цього, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв'язку з цим, в жовтні 2014 року вони звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки. Донька на даний час навчається в середній загальноосвітній школі №641 в м.Москва, де вони фактично проживали з відповідачем, однак батько жодного разу школу не відвідував, не поцікавився успіхами дитини, її потребами, обумовленими навчанням. Таким чином, відповідач близько 2 років проживає окремо від своєї доньки і взагалі не цікавиться її життям, не виявляє до дитини батьківської уваги, не відвідує її ні вдома, ні в навчальному закладі, не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання, не купує їй ні одежі, ні продуктів харчування, не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про дитину, про її фізичний і духовний розвиток та не займається її вихованням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок. Після розірвання шлюбу з відповідачем, вона зареєструвала шлюбу з [PERSON] та разом з доньками отримала вид на проживання, за адресою: [ADDRESS], однак досі зареєстровані в м.Первомайський. Доньки навчаються в навчальних закладах Росії. В неї неодноразово, з вини відповідача, виникали труднощі при перетині кордону з України в Росію, оскільки останній відмовляється добровільно надати їй дозвіл на вивіз доньки за межі країни, крім цього, відповідач свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки не виконує, її життям не цікавиться, не спілкується, матеріальну допомоги на її утримання не надає. В зв'язку з цим вона була змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заперечення на позов, просив справу слухати за його відсутністю, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки від виховання доньки він ніколи не ухилявся, позивач [PERSON] після розірвання шлюбу, зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та забороняє їх спільній доньці спілкуватися з ним. Аліменти на утримання доньки він передавав позивачці через її близьких родичів. В подальшому згоден сплачувати аліменти на утримання доньки перераховуючи їх на розрахунковий рахунок позивача. Крім цього, в березні 2014 року він надав позивачу [PERSON] нотаріально засвідчену згоду на вивіз їх спільної доньки за межі країни. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Первомайської міськради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Прокурор просив ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача та з'ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно роз'яснень, викладених у п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У відповідності до ч.2 п.18 вказаної Постанови Пленум Верховного суду України, суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Судом встановлено, що сторони з 06.08.1990 року по 28.08.2013 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матір'ю (а.с.3,4). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.09.2014 року, [PERSON] та [PERSON], 11.09.2014 року уклали шлюб, який був зареєстрований в Палаці Одруження №3 Управління РАЦС Моски (а.с.13) Згідно довідки КП «Жилсервіс» №4473 від 13.11.2014 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом із нею зареєстровані доньки: [PERSON] та [PERSON], однак з 12.07.2011 року зареєстрована за місцем проживання до 20.06.2016 року, за адресою: [ADDRESS] (а.с.5, ). З письмових пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він на даний час проживає в м.Москва РФ. 28.08.2013 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 11.09.2014 року позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та в зв'язку з цим заборонила їх спільній донці [PERSON] спілкуватися із ним. Матеріальну допомогу на утримання доньки він надає та буде надавати надалі. Крім цього, в березні 2014 року він передав [PERSON] нотаріально завірений дозвіл на проїзд доньки [PERSON] за межі країни (а.с.21,28). Згідно ч.6 ст.19 Сімейного Кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 05.11.2014 року, вбачається, що є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], так як у довідці середньої загальноосвітньої школи №641 ім.С.Єсеніна м.Москва РФ, зазначено: « …за період навчання [PERSON], з 01.09.2010 року по теперішній час, в даному навчальному закладі, батько школу не відвідував, успішністю та поведінкою доньки не цікавився, всі питання щодо дитини вирішувались виключно матір'ю» (а.с.8). Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 05.11.2014 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки цей висновок не містить обґрунтованого підтвердження та доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з наведенням мотивів прийняття такого рішення у відповідності до вимог законодавства, орган опіки та піклування не надав жодного документу, яким чином даний факт вони встановили не спілкуючись з працівниками навчального закладу, батьком, та не відвідуючи місце проживання дитини з оформленням відповідної документації. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], оскільки позивачем в судовому засіданні не було доведено та не підтверджується матеріалами справи, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки.

Outcome: dismissed