Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вимоги якого були змінені до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора у розмірі 960,98 грн., судових витрат у розмірі 217,5 грн.,мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу №006-15572-080914, відкриття, обслуговування поточного рахунку №26206703524955 у доларах США. Відповідно до п.1.4 Договору, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, Банк сплачує Клієнту проценти згідно з умовами Правил. До серпня 2014 року для видачі грошових коштів вистачало усного звернення позивача або її представника, однак з серпня 2014 року вона не мала можливості отримати свої власні кошти. У звязку з тим, що лише в квітні 2015 року відповідач повернув позивачу суму вкладу, утворилась заборгованість по простроченню виконання зобовязання за Договором у розмірі 960,98 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат у розмірі 217,5 грн., згідно заяви з розрахунку суми судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, змінені позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, вимоги зміненої позовної заяви не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях наданих до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 08.09.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу №006-15572-080914, відкриття, обслуговування поточного рахунку №26206703524955 у доларах США. Відповідно до п.1.4 Договору, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, Банк сплачує Клієнту проценти згідно з умовами Правил. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до Постанови №449 від 28.02.2014 року «Про заходи щодо забезпечення рівноваги на валютному ринку, а також згідно п. 9 Постанови НБУ №540 від 29.08.2014 р. «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Ухвалою ВССУ від 15 жовтня 2014 року у справі № 6- 33650св14 судом зроблено висновок про те, що суд для правильного вирішення справи про повернення коштів з поточного має встановити, чи була надана позивачу реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд цими коштами. Згідно копії виписки по Рахунку вбачається, що [PERSON] мала можливість отримувати грошові кошти 24.09.2014 року, 20.11.2014 року, 26.11.2014 року, що спростовує доводи позивача про неможливість повернення суми вкладу. Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина 2 статті 1068 ЦК України). Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Стаття 1071 ЦК України визначає, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена Постановою Правління Нацбанку України від 12.11.2003 №492, чітко зазначає, які операції проводяться з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням. Відповідно до п.3.4 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена постановою правління Нацбанку України 01.06.2011р. №174, Банк (філія,відділення) здійснює видачу з операційної каси готівки іноземної валюти за такими видатковим касовими документами: за заявою на видачу готівки - юридичними особам, їх відокремленим підрозділом, а також фізичним особам-підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодуванням банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. № 150 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕЛЬТА БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ДЕЛЬТА БАНК», код ЄДРПОУ 34047020, МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено [PERSON]. Тимчасову адміністрацію в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» було запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Рішенням Фонду від 08.04.2015 року № 71 внесено зміни до рішення № 51 від 02.03.2015 року та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03.03.2015 р. по 02.09.2015 р. включно. Пунктом 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Крім того, відповідно до п.3 ч.5 ст.36 цього Закону, під час дії тимчасової адміністрації забороняється здійснення нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. 11.06.2015 року ПАТ «Дельта Банк» через банк-агент ПАТ «Приватбанк» виконало свої зобовязання за Договором банківського вкладу №006-15572-080914 від 08.09.2014 року, виплативши [PERSON] грошові кошти, які перебували на її поточному рахунку разом з процентами у розмірі 3065,97 доларів США. Таким чином, на сьогоднішній день відповідач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, позивач отримала усі кошти, що були ним залучені у вклад разом з процентами. Враховуючи те, що під час дії тимчасової адміністрації забороняється здійснення нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченим зобовязанням у розмірі 960,98 грн. необхідно відмовити. Стосовно позовних вимог про стягнення судових витрат у розмірі 217,50 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: - витрати на правову допомогу; - витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; -витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; - витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; - витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оскільки витрати понесені позивачем не є судовими відповідно до положень ч.3 ст.79 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні в цій частині змінених позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed