Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно на період навчання, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до закінчення сином навчання, тобто до [INFO] , але не більш, як до досягнення ним 23-х річного віку. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 1999 вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час офіційно розірвано. В період їхнього шлюбу, [INFO] , народився син [PERSON] , який на даний час є студентом першого курсу Черкаського державного технологічного університету, денної форми навчання за спеціальністю 205 «Лісове господарство» з терміном навчання з 01.09.2020 по 30.06.2024. Через навчання на денній формі її син не має змоги влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробіток. Можливості утримувати сина у неї не має, оскільки її дохід є незначним, інших доходів не має. Крім того, вона має на утриманні двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , 2007 року народження та доньку [PERSON] , 2012 року народження. Відповідач коштів на утримання дітей не надає та ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, яка продовжує навчання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити (а.с. 25). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2006, який на даний час розірвано (а.с. 7-8). Згідно свідоцтва про народження, сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем (а.с. 4, 6, 10). Згідно з довідкою № 99 від 05.03.2021, виданої деканом будівельного факультету Черкаського державного технологічного університету, [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю 205 «Лісове господарство» з 11.09.2020, навчання закінчується 30.06.2024 (а.с. 9). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 182 СК України визначено перелік обставин, які суд враховує при визначенні розміру аліментів. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов?язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов?язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу. При визначенні суми матеріальної допомоги мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом враховано, що син позивача на даний час навчається у Черкаському державному технологічному університеті, його витрати пов?язані з проживанням, переїздом до місця навчання, придбанням продуктів харчування, одягу та інших речей, працювати він не має можливості, оскільки навчається на денній формі, позивач має незначний дохід, має також на утриманні ще двох малолітніх дітей, тому суд вважає, що [PERSON] може і зобов?язаний надавати матеріальну допомогу своєму синові під час його навчання, який потребує такої допомоги. Тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), є обґрунтованими. При цьому, позивач у позовних вимогах просить стягнути аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на період навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до закінчення донькою навчання, тобто до [INFO] , але не більше, як до досягнення нею 23-ого віку. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Тобто, Закон передбачає альтернативу щодо визначення виду аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, але в той же час зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати положення ст. 182 СК України. Положення статті 200 СК України не містять приписів щодо обов`язкового встановлення мінімального розміру аліментів, а отже, не визначають його мінімальної межі з посиланням на розмір прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини для особи яка вже є повнолітньою. Тому позовні вимоги в частині визначення граничного мінімального розміру аліментів не можуть бути задоволені. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial