Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що з 18.07.1998 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними постійно виникали сварки, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання після закінчення наданого судом строку на примирення позивач не з»явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказала на те, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 18.07.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати шлюб позивач не має. Як передбачено ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За ухвалою суду від 23.09.2016 року за клопотанням відповідача сторонам було надано строк на примирення з метою збереження сім»ї, але це не привело до позитивних наслідків, позивач просить суд шлюб розірвати. Збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки, а наданий судом строк для примирення не привів до позитивних наслідків. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вказує в поданій до суду письмовій заяві. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 551 грн.20 коп. згідно її письмового клопотання.

Outcome: approved