Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про зміну черговості спадкування, усунення від права спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що 19.07.2015 року померла її племінниця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 191032 від 20.07.2015 року. Померла [PERSON] була зареєстрована за адресою [INFO]. [ADDRESS], що підтверджується паспортом серії ВР 317331. Вказує, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30. 03.1994 року. Зазначає, що померла [PERSON] не складала заповіт, тому спадкування повинно відбуватися за законом. У померлої [PERSON] спадкоємці першої черги відсутні, оскільки мати [PERSON] померла літом 2010 року, батько [PERSON] помер у 2000 році, дітей не було, а її чоловік [PERSON] помер 10.02.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року. Стверджує, що у померлої [PERSON] із спадкоємців другої черги є тільки рідний брат [PERSON] (відповідач). Інші спадкоємці другої черги відсутні. Пояснює, що вона - [PERSON], відповідно до ст. 1263 ЦК України, являється спадкоємцем третьої черги померлої [PERSON], при цьому її родинні звязки із померлою [PERSON] підтверджуються наступним: - у її батьків, [PERSON] та [PERSON], народилися дві доньки, її сестра - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року та вона - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯВ № 210824 від 28.06.1957 року; 19.11.1958 року вона - [PERSON], одружилася з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії ЩЗ № 025848 від 19.11.1958 року, та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Куцева»; 08.08.1951 року її сестра [PERSON] одружилася з [PERSON] та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Парчак», що підтверджується написом, який здійснив виконавчий комітет Вінницької міської ради на Свідоцтві про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року (у післявоєнні роки, деякий період, свідоцтво про шлюб не видавалося, а здійснювалися записи на документах з проставленням печатки та підпису посадової особи). Від шлюбу в них народилися троє дітей: донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 451338 від 23.03.1951 року, син - [PERSON] (надалі - [PERSON], Відповідач) та [PERSON], яка померла в 2008 році; 27.04.1978 року [PERSON] одружилася та змінила прізвище з «Парчак» на прізвище «Малькова», що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015853368 від 30.09.2015 року; 07.10.2004 року [PERSON] одружилася та змінила прізвище з «Малькова» на прізвище «Кабакова», що підтверджується Повним витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015953036 від 29.10.2015 року. Враховуючи викладене спадкоємцем третьої черги померлої [PERSON] є вона [PERSON] Вказує, що вона спадщину померлої [PERSON] прийняла відповідно до 1269 ЦК України, подавши приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року. 31.08.2015 року нотаріусом [PERSON] заведено спадкову справу № 57871656, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року. Пояснює, що в січні 2016 року позивачу стало відомо, що спадкоємцем [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини померлої [PERSON] Враховуючи викладене спадкоємцями, що прийняли спадщину померлої [PERSON], є вона - [PERSON] та [PERSON] Також вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пояснює, що померла [PERSON] була особою похилого віку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АЗ № 042266 від 11.08.2005 року та паспортом серії ВР 317331. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. За ст. 26 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно. Оскільки померла [PERSON] народилася 01.03.1950 року, тобто до 30.09.1956 року, то статус особи похилого віку вона набула після виповнення їй 55 років - тобто 01.03.2005 року. Враховуючи викладене, померла [PERSON] була особою похилого віку впродовж останніх 10 років до моменту смерті. Крім цього, за твердженням позивача [PERSON], [PERSON], була тяжко хворою і через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, що підтверджується Амбулаторною карткою [PERSON] Відповідно до Амбулаторній картки [PERSON] та Повідомлення про хворого від 14.02.2014 року померла [PERSON] була хворою на мультирезистентний туберкульоз. Мультирезистентний туберкульоз - це найбільш небезпечна форма туберкульозу, при «тій мікобактерії туберкульозу стають стійкими (несприйнятливими) як мінімум до двох найбільш важливих протитуберкульозних препаратів: ізоніазиду та рифампіцину. Стверджує, що викладене свідчить, що померла [PERSON], була особою, яка хворіла на тяжку хворобу. Також зазначає, що у 2005 році у померлої [PERSON] помер її чоловік. Після смерті чоловіка [PERSON] була у складному моральному становищі, появилася апатія. Вона, як тітка померлої [PERSON], змушена була морально її підтримувати, старалася виходити з нею на прогулянки та відволікати її від горя. В цей період у померлої [PERSON] різко погіршився стан здоровя. Протягом наступних півроку померла [PERSON] мала почерговий перелом руки, ноги та руки. В цей важкий період життя померлої [PERSON] вона була разом з нею, опікувалася нею, приходила до неї, допомагала по хатній роботі та готувала їжу. Після її одужання вони підтримували тісні дружні та родинні стосунки, що може бути підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Орієнтовно в 2012 році [PERSON] захворіла на мультирезистентний туберкульоз, що підтверджується Амбулаторною карткою [PERSON] Померла [PERSON] почала різко худнути, погано себе почувати, постійно кашляти. Вона декілька разів на тиждень її навідувала, возила до лікарів, купувала ліки. Після суттєвого погіршення здоровя та спілкування з лікарями, вона дізналася, що померла [PERSON] хвора на тяжку форму туберкульозу, яка є стійкою до основних медикаментів та сильно та швидко прогресує. Вона змушена була кожного дня навідувати померлу [PERSON], допомагати їй одягатися, готувати їй та купувати їжу та ліки, виходити з нею на прогулянки, поки це було можливим. Пояснює, що вона неодноразово приїжджала з нею в лікарню, навідувалася до неї в періоди її перебування на стаціонарному лікуванні, що може бути підтверджене показами свідків [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також підтверджується відомостями, які містяться в Амбулаторній картці [PERSON] З 03.10.2014 року померла [PERSON] не могла самостійно приходити на прийоми до лікаря, оскільки стан її здоровя погіршувався. Вона змушена була викликати лікарів додому, а за деякими призначуваними ліками зявлятися до лікуючого лікаря в поліклініку, деякі ліки змушена була купувати за особисті кошти, про що неодноразово зазначається в Амбулаторніі картці [PERSON] та може бути підтверджене показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Орієнтовно з жовтня 2014 року по лютий 2015 року померла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в туберкульозному диспансері. Впродовж шести місяців перебування на стаціонарному лікуванні вона кожного дня навідувала померлу [PERSON], проводила з нею разом час, приносила їй їжу, за потребою ліки, допомагала персоналу лікарів її мити та одягати. За час стаціонарного лікування стан здоровя померлої [PERSON] не покращився, через що вона виявила бажання виписатися додому. Під час консультації лікаря дізналася, що померла [PERSON], живучи дома, сама не зможе подбати про себе, тому їй ввесь час буде потрібна буде стороння допомога. Після виписки з лікарні вона привезла померлу [PERSON] до неї додому, провела дезінфекцію квартири, забезпечила продуктами харчування, ліками та забезпечила перебування біля хворої когось із її членів сімї для догляду за хворою. З 24.02.2015 року померла [PERSON] вже не могла вставати із ліжка, самостійно пересуватися, їсти та ходити в туалет, дуже схудла, не могла сама навіть піднімати руки, потрібно було годувати з ложки, вона почала кашляти мокротинням з гною та крові, але могла його відкашлювати, від того виривала та задихалася. Їй доводилося витягувати з горла згустки гною з кровю, інакше вона б задихнулася. Через такий стан померла [PERSON] не могла рухати руками. На цій стадії туберкульозу в неї розвинулося недержання сечі та калу. Вона змушена весь час бути з померлою [PERSON], ночувала в неї на кухні, оскільки в кімнаті не було місця. Вона робила все можливе для покращення самопочуття та підтримання життя її племінниці. Викладене свідчить про важку хворобу померлої [PERSON] та безпорадний стан. Зазначає, що в такому стані померла [PERSON] перебувала до своєї смерті. 19.07.2015 року [PERSON] померла вдома в її присутності. Вона здійснювала поховання померлої [PERSON] Стверджує, що з обставин, які описуються вище випливає, що померла [PERSON] була особою похилого віку, хворою на тяжку хворобу, через яку перебувала у безпорадному стані. Померла [PERSON], хворіючи на мультирезистентний туберкульоз, не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування Вона, як тітка померлої [PERSON], не дивлячись на свій похилий вік (82 роки), змушена була здійснювати догляд за померлою [PERSON], надавати допомогу та здійснювати піклування за нею, підтримувати її морально та матеріально. Враховуючи викладене, вона, [PERSON], як спадкоємець за законом третьої черги, особа, що протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала допомогу померлій [PERSON], яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, має право за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги [PERSON], який має право на спадкування. Також зазначає, що згідно ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч. 2 ст. 267 Сімейного кодексу України повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. В той же час, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, «та через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року. Також позивач стверджує, що померла [PERSON] проживала одна, дітей в неї не було, а її чоловік [PERSON] помер 10.02.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року. Вважає, що відповідач, як рідний брат померлої [PERSON], міг та зобовязаний був надавати матеріальну допомогу своїй сестрі. В період хвороби померлої [PERSON] вона неодноразово телефонувала [PERSON] та просила приїхати до померлої [PERSON] для догляду за нею. Адже їй важко у 81 рік доглядати за хворою [PERSON], а він, [PERSON], є набагато молодший. Також пропонувала [PERSON] забрати померлу [PERSON] до себе додому, адже [PERSON] має власний будинок, в якому він проживає із своєю сімєю. Крім цього, позивач зазначає, що померла [PERSON] отримувала пенсію, за яку можна було її утримувати. Померла [PERSON], в її присутності, пропонувала [PERSON], приїхати продати її квартиру, а на виручені кошти утримувати її. Свідком викладеного була [PERSON], яка готова підтвердити вказане в суді. Проте відповідач не захотів займатися доглядом за померлою [PERSON] Стверджує, що про стан хвороби своєї сестри відповідач знав давно, адже померла [PERSON] хворіла багато років, а останні три роки була важко хвора. Відповідач жодного разу не навідав сестру - померлу [PERSON], навіть тоді, коли вона через хворобу та похилий вік опинилася у безпорадному стані. Враховуючи викладене, відповідач мав матеріальну можливість утримувати свою сестру, своєю бездіяльність умисно ухилявся від покладеного на нього обовязку. Відповідно до приписів Сімейного кодексу України, відповідач, [PERSON] мав обовязок утримувати померлу [PERSON], адже через свою хворобу померла [PERSON] була непрацездатною, тяжко хворою, перебувала в безпорадному стані та потребувала матеріальної допомоги. З огляду на обставини, які описані вище, померла [PERSON], була особою похилого віку, тяжко хворою та перебувала у безпорадному стані, через що вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Враховуючи викладене, вважає, що наявні підстави для усунення від спадкування [PERSON] за рішенням суду у звязку із тим, що він ухилявся від надання допомоги померлій [PERSON], яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані. Також вказує, що як зазначалося вище, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30.03.1994 року. Проте оригінали документів, які посвідчують право власності на квартиру за адресою [ADDRESS], були втрачені, що є перешкодою в отриманні Свідоцтва про право на спадщину. 09.09.2015 року вона звернулася до нотаріуса [PERSON] щодо можливості оформлення спадщини у випадку втрати правовстановлюючого документа на вищевказане майно померлої [PERSON] Нотаріусом [PERSON] надано відповідь щодо неможливості оформлення Свідоцтва про право на спадщину у звязку із втратою правовстановлюючого документа та необхідність звернення до суду. Оскільки, у неї відсутні документи, що посвідчують право власності померлої [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS], вказує на наявність підстав для визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. Вартість квартири за адресою [ADDRESS] становить: 54800,00 грн., що підтверджується Висновком про оцінку житлової квартири від 02.02.2016 року. Враховуючи викладене, просить суд змінити черговість спадкування майна померлої [PERSON] та визнати за нею - [PERSON], [INFO], право на спадкування майна померлої [PERSON], [INFO], яка померла 19.07.2015 року, разом із спадкоємцями другої черги; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 19.07.2015 року та визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON]. [INFO], яка померла 19.07.2015 року, на квартиру за адресою м. Ужгород, вул. Г. Артемовського. [ADDRESS], а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у справі. 18.04.2016 року представник відповідача по довіреності [PERSON] - [PERSON] подав через канцелярію суду письмові заперечення на позов [PERSON] В запереченнях зазначає, що позивач просить суд: 1) змінити черговість спадкування та визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, так як позивач нібито починаючи з 2005 року, після смерті чоловіка морально підтримувала останню. З 2012 року спадкодавець захворіла на мультирезистентний туберкульоз і позивач нібито готувала їй їжу, водила на прогулянки, провідувала в лікарні та забезпечувала ліками (за рахунок коштів [PERSON]). 2) усунути [PERSON] від права на спадкування за законом майна померлої - [PERSON], так як позивач нібито повідомляла відповідача про хворобу, а відповідач в свою чергу нібито умисно не виконував свого обов'язку по догляду за сестрою. 3) визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на ст. 392 ЦК України позивач зазначає, що у звязку з відсутністю в неї документів на підтвердження права власності спадкодавця на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вважає за можливе визнати право власності на цю квартиру за позивачем. Відповідач не погодився з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Щодо змінити черговості спадкування та визнання за Позивачем спадкування разом із спадкоємцями другої черги зауважив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом п. 5.2. листа Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування» судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів і встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин. Однак, вважає, що позивачем не підтверджується будь-якої, хоча б однієї, із наведених пяти обставин. Крім того, навіть за умови, якби позивач і надавав якусь допомогу спадкодавцеві, така допомога може враховуватись лише з моменту коли спадкодавець почав перебувати в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або каліцтвом, як цього ч. 2 ст. 1259 ЦК України, і аж ніяк не з 2005 року. Ще однією з вимог ч. 2 ст. 1259 ЦК України для можливості одержання фізичною особою, за рішенням суду, права на спадкування разом із спадкоємцями попередньої черги є догляд, опіка, піклування, матеріальне забезпечення тощо спадкодавця протягом тривалого часу, поки він був у безпорадному стані. Однак, позивачем не підтверджується жодним доказом того, що він здійснював опіку, піклування, матеріальне забезпечення тощо спадкодавця протягом тривалого часу. Позивачем зазначено в його позові, що спадкодавець в 2012 році захворіла на мультирезистентний туберкульоз, однак жодним доказом не підтверджено, що саме з 2012 року спадкодавець уже перебувала у безпорадному стані, і взагалі коли цей стан у неї розпочався. Заперечуючи вимоги позивача щодо усунення [PERSON] від права на спадкування за законом майна померлої - [PERSON], представник відповідача зазначив наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом п. 4 листа Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування», виходячи зі змісту зазначеної норми, тобто ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Зазначає, що лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак, вважає, що позивачем не підтверджується: - умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю; - наявності у відповідача матеріальної змоги надавати таку допомогу; - наявності у відповідача фізичної змоги надавати таку допомогу. При цьому вказує, що: - відповідач народився 25.04.1948 року, тобто на момент смерті спадкодавця йому виповнилося повних 67 років, а відтак відповідач сам являється особою похилого віку, яка часом потребує сторонньої допомоги, що позбавляло його фізичної змоги надавати допомогу спадкодавцеві; - відповідач являється пенсіонером і єдиним його доходом є пенсія, яка протягом періоду з травня 2013 року по липень 2015 року коливалася в розмірі з 1029,97 грн. 1084,97 грн., а відтак у відповідача відсутня матеріальна змога надавати допомогу спадкодавцеві, не зважаючи на те, що така допомога постійно надавалася за рахунок дітей - онуків відповідача; - відповідач проживає у [INFO], що за 1160 км від Ужгорода, і це позбавило його фізичної змоги надавати допомогу Спадкодавцеві. Окрім того, зазначає, що необхідно врахувати ту обставину, що за умови, якщо позивач надавав Спадкодавцеві постійно допомогу (твердження Позивача у його позові) то, чи необхідною була яка-небудь допомога від відповідача. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на квартиру представник відповідач вказав наступне. Відповідно до ст. 392 ЦК України, на яку у своєму позові посилається позивач, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, саме власник майна, а не будь-яка інша особа, може скористатися правом, наданим ст. 392 ЦК України. В той же час, стверджує, що позивач не являється і ніколи не являвся власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а відтак і правом, передбаченим ст. 392 ЦК України, скористатися не може. На підставі викладеного, представник відповідача по довіреності [PERSON] [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] в позові до [PERSON]. 27.03.2017 року представником позивача [PERSON] [PERSON] було надано додаткові письмові пояснення до позовної заяви. В поясненнях обґрунтував наявність сукупності юридичних фактів, які є підставою для задоволення позову про зміну черговості спадкування відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування». А саме щодо здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг зазначає, що за весь період з 2005 року до смерті [PERSON] позивач здійснювала над нею опіку, посилаючись на обставини, уже викладені в позовній заяві. Щодо матеріального забезпечення спадкодавця зазначає, що позивачка у звязку з нестачею державних коштів та пенсії померлої [PERSON], [PERSON] змушена була купувати їй ліки, засоби догляду за хворою, забезпечувати доставку до лікарні та з лікарні за свої кошти, а також здійснювала поховання [PERSON] Щодо надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, представник позивача зазначає, що [PERSON] з 2012 року навідувала померлу, возила її до лікарів, прибирала вдома, готувала їжу, купувала ліки, продукти харчування, засоби гігієни, по догляду за домом, допомагала їй одягатися, проводити медичні процедури, доглядала за нею в період перебування на стаціонарному лікуванні. Щодо тривалого часу здійснення таких дій, вказує на систематичну опіку, матеріальне забезпечення та надання іншої допомоги померлій [PERSON], починаючи з 2012 року, коли вона захворіла на тяжку хворобу мультирезистентний туберкульоз, а з жовтня 2014 року практично щоденно перебувала з померлою [PERSON] Щодо безпорадного стану спадкодавця, вказує на обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві, а саме, що померла [PERSON] була особою похилого віку, та у 2012 році захворіла на найбільш небезпечну форму туберкульозу мультирезистентний туберкульоз. Відповідно до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров'я України № 3/6 від 18.01.2000, туберкульоз вважається тяжким захворюванням. Починаючи з жовтня 2014 року [PERSON] перестала вставати з ліжка та потребувала щоденного догляду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак її представник [PERSON] в судовому засіданні усно заявив клопотання про зменшення позовних вимог, а саме підтримав лише дві із трьох раніше заявлених позовних вимог, а саме просив суд змінити черговість спадкування та визнати за позивачкою право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, а також усунути [PERSON] від права на спадкування за законом майна померлої - [PERSON]. Від вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відмовився. Зменшення позовних вимог прийняте судом в судовому засідання 30.10.2017 року на підставі ст. 31 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак, позивач неодноразово подавав заяви про розгляд справи без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] підтримала позовні вимоги. У даному судовому засіданні В судових засіданнях також були допитані свідки. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що фізичний стан [PERSON] був важкий, вона самостійно не ходила, підтвердили, що бачили як позивачка [PERSON] дійсно купляла ліки померлій, а також її племінниця. Також свідок [PERSON] пояснив, що сусіди теж доглядали за [PERSON] та неодноразово купляли ліки померлій, так як вона не могла ходити і вона просила їх про допомогу, при цьому зазначив, що померла давала власні грошові кошти на купівлю їй ліків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що відповідач казав, що приїхати не може, посилаючись на нехватку грошових коштів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що була лікуючим лікарем [PERSON], остання перебувала у стаціонарі 5 місяців стаціонарно за період з 2013 по 2015 рр. Повідомила, що [PERSON] була у важкому стані, не могла самостійно їсти та пити, не спроможна була доглядати за собою та потребувала стороннього догляду. Зазначила, що [PERSON] постійно приходила до хворої, однак, пояснила, що теоретично відвідувачі не допускаються в стаціонар до хворих. У даному судовому засіданні головуючим суддею встановлено, що позивачем допущено описку при оформленні позовної заяви та по батькові відповідача як Григорійович замість вірного «Григорович», відтак, подальше провадження здійснено відносно відповідача [PERSON]. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, в тому числі оригінал спадкової справи, зясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. За приписами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що 19.07.2015 року померла племінниця позивачки - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 191032 від 20.07.2015 року. Судом встановлено, що [PERSON] є тіткою померлої [PERSON] Даний факт підтверджується наступним. У батьків позивачки - [PERSON] та [PERSON], народилися дві доньки, її сестра - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року та вона - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯВ № 210824 від 28.06.1957 року. 19.11.1958 року позивачка - [PERSON], одружилася з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії ЩЗ № 025848 від 19.11.1958 року, та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Куцева». 08.08.1951 року її сестра [PERSON] одружилася з [PERSON] та змінила прізвище з «Присяжнюк» на «Парчак», що підтверджується написом, який здійснив виконавчий комітет Вінницької міської ради на Свідоцтві про народження серії ЯФ № 241682 від 06.05.1949 року (у післявоєнні роки, деякий період, свідоцтво про шлюб не видавалося, а здійснювалися записи на документах з проставленням печатки та підпису посадової особи). Від шлюбу у її сестри [PERSON] народилися троє дітей: донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 451338 від 23.03.1951 року, син - [PERSON] та [PERSON], яка померла в 2008 році. 27.04.1978 року [PERSON] одружилася та змінила прізвище з «Парчак» на прізвище «Малькова», що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015853368 від 30.09.2015 року. 07.10.2004 року [PERSON] одружилася та змінила прізвище з «Малькова» на прізвище «Кабакова», що підтверджується Повним витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00015953036 від 29.10.2015 року. Судом встановлено, що померла [PERSON] була зареєстрована за адресою [INFO]. [ADDRESS], що підтверджується паспортом серії ВР 317331. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30. 03.1994 року. Згідно з висновком про вартість обєкта оцінки, замовником якого є [PERSON], ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS], загальною площею 28,2 м.кв., житловою площею 14,3 м.кв., становить 54\~800,00 грн. Також судом встановлено, що померла [PERSON] не складала заповіт, тому спадкування відбувається за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ст. ст. 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом, причому ст. 1258 ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 1261, 1262, 1263, 1264, 1265 ЦК України:\~ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини; у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Судом встановлено, що у померлої [PERSON] спадкоємці першої черги відсутні, оскільки чоловік [PERSON] помер 10.02.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ№ 000251 від 04.03.2005 року; із спадкоємців другої черги є рідний брат - [PERSON]; спадкоємцем третьої черги померлої [PERSON] є її тітка - [PERSON] Судом також встановлено, що 31.08.2015 року нотаріусом [PERSON] заведено спадкову справу номер у нотаріуса 6/2015, номер у спадковому реєстрі 57871656, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судових засіданнях встановлено, що [PERSON] спадщину померлої [PERSON] прийняла відповідно до 1269 ЦК України, подавши приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.08.2015 року та оглянутою судом спадковою справою. Спадкоємцем [PERSON] також подано заяву про прийняття спадщини померлої [PERSON], що встановлено у даному судовому засіданні при огляді оригіналу спадкової справи. Враховуючи викладене спадкоємцями, що прийняли спадщину померлої [PERSON] є тітка померлої - [PERSON] та брат померлої - [PERSON] Однією з позовних вимог позивача є зміна черговості одержання права на спадкування, а саме позивач просить суд змінити черговість спадкування майна померлої [PERSON] та визнати за нею - [PERSON], [INFO], право на спадкування майна померлої [PERSON], [INFO], яка померла 19.07.2015 року, разом із спадкоємцями другої черги. За правилами ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом п. 5.2. листа Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику цивільних справ про спадкування» судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів і встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх пяти вищезазначених обставин. За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність сукупності всіх пяти юридичних фактів, які є підставою для зміни черговості одержання права на спадкування. Зокрема, як встановлено з пояснень позивачки, а також допитаних у судовому засіданні свідків: сусідів, медичного працівника [PERSON] позивачка дійсно опікувалася над спадкодавцем, тобто надавала їй нематеріальні послуги, а також надавала іншу допомогу спадкодавцеві, тобто таку допомогу, яка має матеріалізоване вираження, що виражалася у тому, що позивачка [PERSON] навідувала померлу [PERSON], допомагала їй у побуті, неодноразово приїжджала з нею в лікарню, навідувалася до неї в періоди її перебування на стаціонарному лікуванні, приносила їй їжу, за потребою ліки, доглядала за нею в період погіршення стану здоровя померлої, проводила з нею час, підтримувала її. Як зазначається в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я. Судом встановлено, що померла [PERSON] дійсно була особою похилого віку, що підтверджується пенсійним посвідченням померлої серії АЗ № 042266 від 11.08.2005 року та паспортом серії ВР 317331. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. Відповідно до ст. 26 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно. Оскільки померла [PERSON] народилася 01.03.1950 року, тобто до 30.09.1956 року, то статус особи похилого віку вона набула після виповнення їй 55 років - тобто 01.03.2005 року. Враховуючи викладене, померла [PERSON] була особою похилого віку впродовж останніх 10 років до моменту смерті. Крім цього відповідно до Амбулаторній картки [PERSON] та Повідомлення про хворого від 14.02.2014 року померла [PERSON] була хворою на мультирезистентний туберкульоз. Відповідно до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров'я України № 3/6 від 18.01.2000, туберкульоз вважається тяжким захворюванням. Викладене свідчить, що померла [PERSON] дійсно була особою, яка хворіла на тяжку хворобу. Однак, що стосується матеріального забезпечення спадкодавця, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вона матеріально забезпечувала померлу [PERSON] за власні кошти. На підтвердження того, що [PERSON] матеріально забезпечувала [PERSON], позивачка додає копії квитанцій про сплату комунальних послуг, однак, останні не є доказом того, що дану оплату позивачка здійснювала за власні кошти, а не кошти самої померлої. Як вбачається з пояснень свідків, вони бачили як дійсно [PERSON] чи її племінниця купляли ліки [PERSON], однак, сусіди повідомила, що померла [PERSON], неодноразово зверталася і до них за допомогою в купівлі їй ліків, на купівлю яких вона надавала їм власні кошти. Окрім того, [PERSON] в свої позовній заяві сама зазначила те, що [PERSON] отримувала пенсію, за яку можна було її утримувати. Окрім того, що стосується тривалого часу здійснення вищевказаних дій, то така допомога враховується з моменту коли спадкодавець почав перебувати в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або каліцтвом, однак, не можна рахувати моментом настання такого безпорадного стану померлої 2005 рік, коли помер чоловік [PERSON] Як вбачається з амбулаторної картки [PERSON], остання захворіла на мультирезистентний туберкульоз у 2012 році. Однак, позивачка сама зазначає, що стан здоровя [PERSON] почав погіршуватися з 03.10.2014 року, коли вона не могла самостійно уже приходити на прийом до лікаря та потребувала сторонної допомоги. Однак, як встановлено судом, з жовтня 2014 року по лютий 2015 року померла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в туберкульозному диспансері та отримувала кваліфіковану медичну допомогу, а отже не була залишена в безпорадному стані. Як вбачається з позовної заяви, померла [PERSON] перебувала вдома та потребувала сторонньої допомоги, так як уже не могла навіть вставати з ліжка з 24.02.2015 року і до своєї смерті 19.07.2015 року. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у\~ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування. Таким чином, суд дійшов висновок, що позовна заява в частині вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування не підлягає задоволенню, так як позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами наявність сукупності всіх юридичних фактів встановлених у судовому порядку, які є підставою для задоволення такої вимоги, зокрема, не доведено факту матеріального забезпечення спадкодавця позивачкою [PERSON], окрім того, що стосується тривалого часу здійснення вищевказаних дій, то такий не може рахуватися з 2005 рік, а лише з часу, коли спадкодавець почав перебувати в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою. Що стосується позовної вимоги щодо усунення [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 19.07.2015 року, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За положеннями п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування», виходячи зі змісту зазначеної норми, тобто ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач [PERSON] умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю. Відповідно до ч. 2 ст. 267 Сімейного кодексу України повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, для усунення особи від спадкування необхідно встановити факт того, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, відповідач мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання. Лише при одночасному настанні наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Судом встановлено, що відповідач народився 25.04.1948 року, тобто на момент смерті спадкодавця йому виповнилося повних 67 років, а відтак відповідач сам являється особою похилого віку Даний факт підтверджується паспортом громадянина України серії МО 039513. Судом також встановлено, що відповідач являється пенсіонером, що підтверджується посвідченням серії АВ № 350617 і єдиним його доходом є пенсія, яка протягом періоду з травня 2013 року по липень 2015 року коливалася в розмірі з 1\~029,97 грн. 1 084,97 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Управління ПФУ у Херсонській області 12.04.2016 року, а відтак у відповідача була відсутня матеріальна змога надавати допомогу спадкодавцеві. Судом також встановлено, що відповідач проживає у [INFO], що також позбавило його фізичної змоги надавати допомогу спадкодавцеві. Окрім того, як вбачається з позовної заяви [PERSON], позивачка опікувалася померлою [PERSON], а [PERSON] отримувала пенсію, за яку можна було її утримувати, а тому не доведеним є факт того, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, окрім того не наведено жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] зверталася за допомогою до [PERSON] Також, як встановлено судом, у [PERSON] було тяжке захворювання, а саме мультирезистентний туберкульоз. Мультирезистентний туберкульоз - це найбільш небезпечна форма туберкульозу, при «тій мікобактерії туберкульозу стають стійкими (несприйнятливими) як мінімум до двох найбільш важливих протитуберкульозних препаратів: ізоніазиду та рифампіцину. Туберкульоз це інфекційне захворювання, збудником якого є мікобактерія туберкульозу, котре передається переважно повітряно-крапельним шляхом від хворої людини до здорової.\~ Як вбачається з пояснення свідка [PERSON], яка є дільничним лікарем та була лікуючим лікарем померлої [PERSON], відвідувачі не допускаються до хворих на таку форму туберкульозу під час перебування їх в стаціонарі. А отже, за період перебування [PERSON] в стаціонарі, в період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року за нею здійснювався кваліфікований догляд медичними працівниками, які діють на підставі стандартів і наказів, встановлених внутрішнім розпорядком медичних закладів, а допомогу персоналу лікарні по догляду за хворою на найбільш небезпечну форма туберкульозу [PERSON] здійснювала на свій страх та ризик, та не може кваліфікуватися як ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцеві, яка перебувала у безпорадному стані. Виходячи з вищевикладеного, а також те, що позивачем не доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від надання допомого спадкодавцю [PERSON], суд вважає, що вимога про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 19.07.2015 року, не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 30.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2017 року.

Outcome: dismissed