Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна подружжя, після уточнення своїх позовних вимог просить суд: визнати житловий будинок по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 24.03.2010 року; здійснити поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме житлового будинку по [ADDRESS] в рівних частках по ? частині кожному; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 647,9 кв.м., житловою площею 171,5 кв.м., який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок; №1-3 - споруди; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 647,9 кв.м., житловою площею 171,5 кв.м., який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок; №1-3 - споруди. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач також надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, заперечень не має. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29.06.1977 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦС м. Клайпеда Литовської ССР, актовий запис №990. Під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок по [ADDRESS]. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» за відповідачем - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.03.2010 року, реєстраційний номер 29964754, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 24.03.2010 року. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.04.2008 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК Україна об'єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком майна, виключеного з цивільного обороту. З огляду на викладене, спірний житловий будинок був придбаний сторонами під час шлюбу та на вказаний будинок розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до основних положень статей 63-65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. На теперішній час позивач має намір припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний будинок та здійснити поділ житлового будинку в частках між сторонами, виходячи із рівності часток подружжя. Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини ти чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частин 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, вимога позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме спірного житлового будинку в рівних частках (по ? частині), є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved