Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], що належить їй на праві власності, оскільки відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте упродовж останніх 4-х років в ньому не проживає, однак своєю реєстрацією у вказаному будинку перешкоджає у здійсненні в повній мірі їх прав, як власників будинку. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просять його задовольнити, не заперечують проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день. час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин суд вважає відповідача повідомленою належним чином і такою, що не з'явилася до суду без поважних причин. У зв'язку з зазначеним, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, враховуючи, що позивача проти цього не заперечує. Дослідивши заяву позивача та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], як це вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 16.10.1992 р. (а.с.16). [PERSON] зареєстрований в квартири [ADDRESS], що стверджується копією будинкової книги зазначеного будинку, а також довідкою відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Київській області від 11.12.2015 р. (а.с.12-15, 19). Однак, відповідно до акту обстеження житлових умов, затвердженого селищним головою Дослідницької селищної ради 10.11.2015 р., за результатами обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що в ньому проживає лише [PERSON], а її племінник [PERSON], що зареєстрований у вказаному будинку 28.10.2010 р., на даний час в ньому не проживає, проживав лише 1 (один) рік після реєстрації, місце перебування його на даний час невідоме (а.с.10). Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідноіз ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йогоздійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК України, якими регламентовано право користування чужим майном, зокрема норми ст. 405 ЦК України . Вищезазначене викладено і у п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та іншихречових прав», а саме - «члени сім» власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають ». Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає на зазначеній житловій площі понадрік без поважних причин, а тому втратила право користування зазначеним житловим приміщенням з підстав ч.2 ст.405 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved