Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу 1/1000 частини цілісного майнового комплексу, укладену між нею та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на 1/1000 частину цілісного майнового комплексу, що складається з приміщень загальною площею 36,0 кв. м., а саме - приміщення Х площею 4,5 кв. м., приміщення ХІ площею 3,6 кв. м., приміщення ХІІ площею 19,3 кв. м., приміщення ХІІІ площею 5,9 кв. м., приміщення ХІV площею 2,7 кв. м., розташованого на земельній ділянці площею 30062 кв. м. по [ADDRESS], стверджуючи, що 29.04.2014 року вона уклала з відповідачем угоду купівлі-продажу 1/1000 частини вище вказаного цілісного майнового комплексу, згідно якої сплатила відповідачу гроші у сумі 20000 грн., а відповідач передав їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на 1/1000 частину цілісного майнового комплексу, саму 1/1000 частину цілісного майнового комплексу, пообіцяв з'явитися до нотаріальної контори для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не з'являється. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса не має, просить справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], реєстр № 1363, належали 9/1000 частини цілісного майнового комплексу, розташованого на земельній ділянці площею 30062 кв. м. по [ADDRESS] що 29.04.2014 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу 1/1000 частини вище вказаного цілісного майнового комплексу, згідно якого відповідач продав, а позивач придбала 1/1000 частину цілісного майнового комплексу за 20000 грн. і по акту прийому-передачі від 29.04.2014 року відповідач передав, а позивач прийняла 1/1000 частину цілісного майнового комплексу, що відповідач отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив у клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру з'явитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 29.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташована 1/1000 частина вище вказаного цілісного майнового комплексу, повинна перебувати у власності відчужувача цих приміщень і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщена 1/1000 частина цілісного майнового комплексу. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташована частина цілісного майнового комплексу, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів для отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на 1/1000 частину вище вказаного комплексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved