Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, де зазначила, що 12 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі №2-2488/11 було прийнято рішення про стягнення з відповідача, [PERSON] на користь позивача, [PERSON] за договором позики 201140 грн. 89 коп. В подальшому, 10.12.2013 року видано виконавчий лист, який був направлений до державної виконавчої служби. Вказана сума боргу виникла за договором позики укладеному у 2008 році між позивачкою та відповідачем, на суму в 20 000,00 доларів США. За даним виконавчим провадженням, лише 27.04.2016 року на картковий рахунок [PERSON] у Приватбанку перераховано 201140 грн. 89 коп. від гр. [PERSON] за розпорядженням державної виконавчої служби №12/49191683 від 25.04.2016р., тобто через три роки після рішення суду. Сума грошових коштів, що була стягнута з відповідача на користь позивачки, на час фактичного виконання боргового зобов'язання знецінилась. Так, на час надання грошових коштів [PERSON] 26.09.2008 року курс НБУ становив за 100 доларів США - 486 грн. 17 коп., на момент виконання рішення суду 27.04.2016 року курс НБУ становив за 100 доларів США - 2530 грн. 1814 коп. Відповідно до положень п.2 ч.І ст. 22. ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Так, на час виконання рішення суду і сплати гр. [PERSON] гривневого еквіваленту отриманих останнім доларів США курс цієї валюти зріс. Тобто право [PERSON] на отримання еквівалентної переданим доларам США суми порушене, і для його відновлення вона мусить зробити витрати в розумінні положень п.2 ч.І ст. 22 ЦК України. Тобто, в даному випадку гр. [PERSON] мав повернути [PERSON] грошові кошти у тій самій сумі, а це 20 000, 00 доларів США, які були передані йому. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, згідно розписки [PERSON] отримав від [PERSON] 20 000,00 доларів США. Сума сплати у гривневому еквіваленті, на момент виконання рішення суду 27.04.2016 року, відповідно до курсу НБУ за 100 доларів США - 2 530 грн. 1814 коп., мала складати 20\~000 х 2530.1814 = 506 036 28 грн., а не 201140 грн. 89 коп. як перераховано від гр. [PERSON] на користь позивача за розпорядженням державної виконавчої служби №12/49191683 від 25.04.2016. Національним банком України станом встановлений офіційний курс гривні до долара США на 27.04.2016р. - 2530.1884 гривень за 100 доларів США. На виконання умов договору позики відповідач [PERSON] повинен був сплатити позивачці 20 000, 00 доларів США, на день виконання зобов'язання. 27.04.2016р. позивачка отримала 201 140 89 гривень, що еквівалентно 7 950, 00 доларів США. Тобто позивачка не доотримала приблизно більше, ніж 52% позичених нею коштів. З огляду на викладене, на її користь слід стягнути збитки, у межах заявлених позовних вимог , у розмірі 304 896,79 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 2530,1884/100 х 20 000 - 201140,89= 304 896, 79 грн., оскільки саме такі витрати необхідно зробити позивачу для відновлення свого порушеного права. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 304\~896,79 грн., судовий збур за подання позовної заяви в сумі 3050,00 грн.. а також витрати на оплату послуг адвоката в сумі 2800,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, оскільки відповідач взяті на себе зобовязання щодо повернення боргу не виконав у повному обсязі до теперішнього часу. Відповідач у судове засіданні не зявився, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи є розписка про отримання судової повістки, у звязку з чим, відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухав пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі №2-2488/11 було прийнято рішення про стягнення з відповідача, [PERSON] на користь позивача, [PERSON] за договором позики 201140 грн. 89 коп. В подальшому, 10.12.2013 року видано виконавчий лист, який був направлений до державної виконавчої служби. Вказана сума боргу виникла за договором позики укладеному у 2008 році між позивачкою та відповідачем, на суму в 20 000,00 доларів США. За даним виконавчим провадженням, лише 27.04.2016 року на картковий рахунок [PERSON] у Приватбанку перераховано 201140 грн. 89 коп. від гр. [PERSON] за розпорядженням державної виконавчої служби №12/49191683 від 25.04.2016р., тобто через три роки після рішення суду. Сума грошових коштів, що була стягнута з відповідача на користь позивачки, на час фактичного виконання боргового зобов'язання знецінилась. Так, на час надання грошових коштів [PERSON] 26.09.2008 року курс НБУ становив за 100 доларів США - 486 грн. 17 коп., на момент виконання рішення суду 27.04.2016 року курс НБУ становив за 100 доларів США - 2530 грн. 1814 коп. 27.04.2016р. позивачка отримала 201 140 89 гривень, що еквівалентно 7 950, 00 доларів США. Тобто позивачка не доотримала приблизно більше, ніж 52% позичених нею коштів. Відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно зясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 304 896,79 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 2530,1884/100 х 20 000 - 201140,89= 304 896, 79 грн., оскільки саме такі витрати необхідно зробити позивачу для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~050,00 грн., понесені ним при поданні позову. Також підлягають стягненню судові витрати в сумі 2800,00 грн. по оплаті послуг адвоката на підставі ст..84 ЦПК України, відповідно до якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Сума витрат підтверджена квитанцією юридичної консультації Дніпровського району м.Запоріжжя.

Outcome: approved