Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що з відповідачем у справі вона зареєструвала шлюб 09 вересня 2011 року у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 516. Її дошлюбне прізвище «Процко», після розірвання шлюбу вона бажає залишити шлюбне прізвище. Від сумісного подружнього життя вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка залишиться проживати разом з нею після розірвання шлюбу. Рішенням суду у 2017 році з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини. З лютого 2016 року вони з відповідачем припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння та неможливості дійти згоди при вирішенні багатьох сімейних питань. Вважає, що відновлення подружніх відносин є недоцільним, а подальше збереження їхньої родини неможливе. Між ними на теперішній час немає суперечки щодо поділу спільного майна. Позивач у підготовче засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у підготовче засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає,\~що наявні\~законні підстави\~ухвалення рішення\~про задоволення\~позову в\~підготовчому засіданні,\~оскільки відповідно\~ч.\~3,\~4\~ст.\~200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 09 вересня 2011 року у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, до реєстрації шлюбу прізвище позивача було «Процко», після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на «Лучкевич», від сумісного подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб актовий запис № 516, паспортами сторін, копією свідоцтва про народження, актовий запис № 28. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові. З лютого 2016 року сторони остаточно припинили подружні відносини. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просив, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідач позовні вимоги визнав, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved