Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, який обгрунтовує тим, що працює на посаді юриста сектору ДАБК у Якушинецькій сільській раді Вінницького району Вінницької області. При надані відпустки та призначені допомоги по вагітності та пологах Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області скоротила відпустку та зменшила виплату допомоги по вагітності та пологах зі 126 до 100 календарних днів. Крім того, при розрахунку допомоги не враховано червень місяць 2016 року, як останній повний відпрацьований місяць. Вважає, що скорочення відпустки і зменшення наданої допомоги по вагітності та пологах з 126 до 100 календарних днів та не взяття до розрахунку допомоги по вагітності та пологах останнього повного відпрацьованого місяця є порушенням її прав, грубим порушенням законодавства про працю в частині державної гарантії надання відпустки визначеної тривалості та Конвенції МОП, за якою відпустка не може бути менша ніж встановлено національним законодавством при ратифікації Конвенції (126 календарних днів). Будь-яке скорочення декретної відпустки є безпідставне, а вчинені дії, пов'язані зі скороченням відпустки, протизаконні та направлені проти захисту материнства та дитинства. Відпустка по вагітності та пологах надається тривалістю не менше 126 днів. Тривалість відпустки гарантована державою, надається повністю та не залежить від дати виникнення страхового випадку, дати видачі листка непрацездатності, дати початку відпуски. Підстав для скорочення відпустки не має і бути не може, а наявні підстави мають бути визнані недійсними або заборонені. Порушено право позивача на своєчасну та повну виплату допомоги по вагітності та пологах застрахованій особі за весь період відпустки 126 календарних днів. Також зазначає, що відповідач обмежив її у праві на отримання допомоги по вагітності та пологах за 126 календарних днів, тим що скоротив оплату до 100 календарних днів, чим порушив норми Закону. Порушено право на включення до розрахунку допомоги червня місяця 2016 року, як повного відпрацьованого календарного місяця в розрахунковому періоді. Тому позивач просить відновити її право на відпустку по вагітності та пологах у повному обсязі на 126 календарних днів та повну оплату відпустки, включивши до розрахунку допомоги червень місяць 2016 року за весь період призначення допомоги; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Відповідач у відзиві зазначає, що Якушинецька сільська рада заперечує проти позову та вважає твердження позивача щодо протиправності розрахунку допомоги по вагітності та пологам безпідставними і необгрунтованими, виходячи з наступних причин. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю, незалежно від кількості днів фактично використаних до пологів. 30.06.2016 позивач подала заяву про надання їй відпустки по вагітності та пологах тривалістю з 02.07.2016 по 09.10.2016, зазначивши підставу листок непрацездатності від 06.06.2016. Згідно листка непрацездатності, виданого Вінницьким міським пологовим будинком №1 06.06.2016, було встановлено вагітність позивача 30 тижнів, у зв'язку з чим і звільнено від роботи строком на 126 календарних днів з 06.06.2016 по 09.10.2016. Позивач, приховуючи від посадових осіб сільської ради лікарняний лист та за власною волею продовжувала виходити на роботу, пропрацювавши весь червень місяць 2016 року, за що отримала заробітну плату. Тому комісією із соціального страхування Якушинецької сільської ради було прийнято рішення призначити позивачу допомогу по вагітності та пологах у розмірі 100% заробітної плати за період з 02.07.2016 по 09.10.2016, як того просила позивач в своїй заяві. Таким чином, відповідно до рішення комісії, бухгалтерією відповідача була підготовлена заява-розрахунок за підписом сільського голови та головного бухгалтера, яку 08.07.2016 було направлено до Вінницької міжрайонної ВД ФСС з ГВП. При обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку допомоги відповідач керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінет) Міністрів України від 26.09.2001 №1266, та врахував лише фактично відпрацьовані місяці (квітень-травень) до настання страхового випадку 06.06.2016 (п. 3 Порядку). З огляду на викладене відповідач здійснив нарахування допомоги по вагітності та пологах без порушень та у відповідності до чинного законодавства. Скориставшись своїм правом на подання відповіді на відзив відповідача, позивач зазначила, що у запереченні проти позову відповідач підтверджує, що відповідно до ст.179 КЗпП та ст.17, 20 ЗУ «Про відпустки» тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів. Вона надається жінкам повністю, незалежно від кількості днів фактично використаних до пологів. Відповідач наводить текст Закону, але не коментує його та не заперечує, що тривалість відпустки за законом становить 126 календарних днів. Отже, відповідач визнає тривалість відпустки у 126 календарних днів та посилається на ті самі статті законів, що і позивач. Позивач наполягає на відпустці тривалістю 126 календарних днів. Відповідач в запереченні посилається на ч.4 ст. 23 ЗУ «Про відпустки» - фінансування допомоги по вагітності та пологах проводиться з коштів державного соціального страхування. Відповідач не коментує статтю. Позивач згоден, що фінансування допомоги по вагітності та пологах здійснювалося з коштів державного соціального страхування та не заперечує проти здійснення відповідачем такого фінансування. Відповідно до наданих документів саме таке фінансування здійснювалося. Відповідач в запереченні посилається, що згідно ст. 20 Закону 1105 передбачено, що за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надається такий вид матеріального забезпечення та соціальних послуг як допомога по вагітності та пологах. Відповідач не коментує статті. Позивач не заперечує проти та наполягає, щоб був наданий такий вид матеріального забезпечення як допомога по вагітності та пологах. Відповідач в запереченні посилається, що відповідно до ст. 25 Закону 1105 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Відповідач не коментує статтю. Позивач наполягає, щоб була надана допомога по вагітності та пологах у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Тривалість відпустки визначена в цій статті - 126 календарних днів. Відповідач в запереченні посилається на вказані норми закону, приходить до висновку: Таким чином ... кожен день відпустки оплачується шляхом надання допомоги. Позивач наполягає на твердженні відповідача, оскільки відповідно до ст.179 КЗпП та ст.17, 20 ЗУ «Про відпустки» тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів та відповідно до ст. 25 Закону 1105 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами тривалість якої становить 126 календарних днів. Позивач згоден з висновком відповідача, за Законом: допомога компенсує втрату заробітної плати та виплачується за весь період відпустки тривалість якої становить 126 календарних днів. Відповідач в запереченні посилається, що відповідно до ст.31 Закону 1105 передбачено, що підставою для призначення допомоги по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Відповідач статтю не коментує та не заперечує, що позивач отримала листок непрацездатності в установленому порядку. Відповідач в запереченні посилається на Порядок видачі листків непрацездатності та зазначає: що листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю і пологами видається за місцем спостереження за вагітною з 30 тижнів вагітності воднораз на 126 календарних днів. Відповідач статтю не коментує та не заперечує, що позивач отримала листок непрацездатності 06.06.2016 року в 30 тижнів вагітності воднораз на «сто двадцять шість» календарних днів у строгій відповідності до Порядку видачі. Відповідач в запереченні посилається, що відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.19 Закону 1105 право на матеріальне забезпечення виникає у застрахованої особи з настанням страхового випадку в період роботи. Відповідач статтю не коментує та не заперечує, що позивач є застрахованою особою та що право на матеріальне забезпечення виникло у позивача з настанням страхового випадку в період роботи, без порушення закону. Відповідач в запереченні стверджує, що страховим випадком є подія, з настанням якої виникає право у застрахованої особи ... на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення... . (п.10 ст.1 Закону 1105). Відповідач статтю не коментує та не заперечує, що у позивача страховим випадком є вагітність, подія з настанням якої виникає право у застрахованої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення - допомога по вагітності та пологах. Відповідач далі в запереченні стверджує: Оскільки ст. 31 Закону 1105 та Інструкція пов'язують виникнення права на відпустку з моменту видачі листка непрацездатності, який видається з 30 тижня вагітності, тому страховий випадок настає саме з моменту видачі такого листа. Позивач не погоджується з цим твердженням, не зважаючи на те, що твердження не заперечує позовних вимог. Твердження Відповідача, що право на відпустку виникає з моменту видачі листка непрацездатності не відповідає нормам Закону, оскільки виникнення права на відпустку встановлено ст.3 Конвенції МОП № 103. Після пред'явлення медичної довідки, яка засвідчує передбачуваний строк її пологів, жінка, відносно якої застосовується ця Конвенція, має право на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами. Відповідно до норми Конвенції позивач отримала право на відпустку після пред'явлення листка непрацездатності роботодавцю 30.06.2016 року, а не з дати видачі листка непрацездатності 06.06.2016 року. Відповідач, відповідно до норми Конвенції, вірно визначив право на початок відпустки та надав відпустку з 02.07.2016 року, але протизаконно скоротив відпустку з 126 до 100 календарних днів. Відповідач стверджує, що страховий випадок настає з моменту видачі такого листка. Позивач не згоден з цим твердження, оскільки страховий випадок це вагітність - подія з настанням якої виникає право на матеріальне забезпечення - допомога по вагітності та пологах. Саме з моменту виникнення вагітності у відповідача виникло право на страховий випадок - допомога по вагітності та пологах, а листок непрацездатності за законом лише підстава для призначення допомоги. Отримавши на руки листок непрацездатності, позивач отримала підставу для призначення допомоги, але лише після надходження листка непрацездатності роботодавцю, починається розгляд документів та призначення допомоги. Вагітна скористалася своїм правом на призначення допомоги саме з моменту надходження листка непрацездатності до відповідача, тому можна вважати, що страховий випадок настає з моменту надходження. Це відповідає ст. 32 Закону 1105 - документи розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження та виплачується у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Позивач подала заяву на скорочену відпустку зі 126 до 100 календарних днів, а відповідач прийняв заяву та скоротив оплачувану відпустку з 126 до 100 календарних днів. Такі спільні дії позивача та відповідача прямо заборонені законом, а саме: відповідно до Закону України від 14.01.1998 № 16/98-ВР Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в ст.28 - роботодавцю забороняється вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до прийняття ним разом із застрахованою особою спільного рішення, яке може в подальшому завдати шкоди цій особі. Зважаючи на наведену норму статті Закону, відповідач не може зменшити розмір допомоги та скоротити відпустку навіть за письмовою заявою вагітної, оскільки це суперечить меті відпустки по вагітності та пологах і в подальшому завдає шкоду вагітній пов'язану з охороною материнства та дитинства. Відповідач не заперечує, тому є підстави вважати, що визнає порушення ст.28 ЗУ 14.01.1998 № 16/98-ВР в частині, що спільні дії позивача та відповідача привели до скорочення відпустки по вагітності та пологах зі 126 до 100 календарних днів та завдають шкоду позивачеві. Відповідач в запереченні стверджує, що згідно листка непрацездатності позивача звільнено від роботи строком 126 календарних днів. Цим твердженням відповідач визнає, що листок непрацездатності є підставою для призначення допомоги за період відпустки 126 календарних днів. Відповідач в запереченні стверджує, що «позивач, приховуючи від посадових осіб сільської ради лікарняний лист, за власною волею продовжувала виходити на роботу». Що це означає для позову: приховувала лікарняний лист, неіснуючого в законодавстві документа? В законодавстві визначено документ «листок непрацездатності», а не «лікарняний лист». Юрист має застосовувати визначені законом терміни. Відповідач також стверджує, що позивач за власною волею продовжувала виходити на роботу, попрацювавши весь червень місяць 2016 року, за що отримала заробітну плату. Цим твердження відповідач визнає, що позивач відпрацювала червень місяць і тому його необхідно включити до розрахунку допомоги відповідно п. 26 Постанови КМУ 1266. Позивач просить суд взяти до уваги, що Закон не забороняє працювати після отримання листка непрацездатності, тому вагітна після отримання листка непрацездатності за законом має право продовжити працювати і у будь-який час на власний розсуд подати листок непрацездатності роботодавцеві. Саме з моменту подачі листка непрацездатності виникає право на відпустку (а не з дня видачі) і з моменту надходження листка непрацездатності до роботодавця - протягом 10 днів призначається допомога. Відповідач не коментує та не заперечує цього, отже визнає. Якщо вагітна працює після видачі листка непрацездатності, то вона всеодно має право на отримання допомоги повної тривалості в 126 днів. Якщо жінка йде у відпустку по вагітності та пологах не з дня, зазначеного у листку непрацездатності, а пізніше, то допомога надається у повному обсязі за всі дні згідно з листком непрацездатності в 126 календарних днів. На це, зокрема, вказують спеціалісти Мінпраці України у листі від 16.08.2007 р. № 501/020/153-07. Те саме зазначено і в листі Держкомпідприємництва від 16.01.2008 р. № 310. Відповідач цього аргументу не коментує та не заперечує, отже визнає. Відповідач в запереченні стверджує, що: тому комісією із соціального страхування Якушинецької сільської ради було прийнято рішення призначити позивачу допомогу по вагітності та пологах у розмірі 100% заробітної плати за період з 02.07.2016 по 09.10.2016, як того просила позивач у своїй заяві. Позивач на допомогу по вагітності та пологах ніякої заяви не писала та писати за Законом не мала. Позивач наполягає на виплаті допомоги тривалістю 126 календарних днів та не просила надати допомогу за період з 02.07.2016 року по 09.10.2016 року, чим скоротити допомогу. Додана до матеріалів заява позивача стосується виключно відпустки по вагітності та пологах, а не допомоги. Відпустка та допомога різні речі і регулюються різними Законами. Відповідно до Закону України від 14.01.1998 № 16/98-ВР Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме: стаття 29. Страховики несуть відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, встановлених законодавством. Отже, комісія із соціального страхування має нести відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну позивачу внаслідок неповного надання допомоги по вагітності та пологах, встановленої законодавством. Відповідач в запереченні стверджує, що: при обчислені середньої заробітної плати для розрахунку допомоги керувався вищезазначеним Порядком та врахував лише фактично відпрацьовані місяці (квітень-травень) до настання страхового випадку 06.06.2016 року (п.3 Порядку). Позивач заперечує твердження відповідача тому, що в п. 3 Порядку відсутня норма: до настання страхового випадку. Відповідач вище зазначає, що позивач відпрацювала весь червень місяць та надала підтверджуючі документи, що це саме так. Відповідно до п.26 Порядку розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа). Визнано відповідачем фактично відпрацьовані місяці: квітень-травень-червень. За відсутності в запереченні відповідача коментарів з приведених ним посилань на статті законів, не зрозуміло на підставі яких норм було скорочена відпустка та допомога по вагітності та пологах. Відповідач в запереченні нічого не коментує та не надає заперечення на аргументи позивача, приведені в позові. Це дає підстави вважати, що відповідач визнає позов автоматично, оскільки відсутні мотивовані заперечення. Тому просить суд позов задовольнити. Крім того, позивачем через канцелярію суду було подано виступ в суді в письмовому вигляді, який вона просила долучити до матеріалів справи. В даному виступі позивач зазначає таке. Відповідач у запереченні стверджує, що за заявою вагітної скоротив оплачувану відпустку по вагітності та пологах з 126 то 100 календарних днів. Скорочувати оплачувану відпустку заборонено у ст. 12 Конвенції МОП 132 Про оплачувані відпустки, де зазначено: «Угоди про відмову від права на оплачувану відпустку ... заборонені.» Відповідач протизаконно скоротив тривалість відпуски, чим порушив; - гарантію надання відпуски визначеної тривалості (ст.2 ЗУ Про відпустки); - скоротив обов'язкову післяродову відпустку з 56 до 47 календарних днів, тривалість якої не скорочується (п.4 ст.3 Конвенції МОП 103); - скоротив дородову відпустку з 70 до 53 календарних днів та не подовжив її після закінчення обов'язкової післяпологової відпустки, чим порушив положення п.3 ст. 3 Конвенції МОП 103 де зазначено «залишок всієї відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами може бути використаний після закінчення строку обов'язкової післяпологової відпустки.» - скоротив загальну тривалість відпустки з 126 до 100 календарних днів, яка встановлена при ратифікації Конвенції МОП - не менше 126 календарних днів (п.2,3 ст. 3 Конвенції МОП 103), вона обчислюється сумарно та надається повністю (ст. 179 КЗпП та ст. 17,20 ЗУ Про відпустки); - порушив порядок надання соціальних відпусток в частині: «Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів. Вона надається повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів» (ст. 179 КЗпП та ст. 17,20 ЗУ Про відпустки). Відповідач тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами не обчислив сумарно і не встановив в 126 календарних днів, а скоротив до 100 календарних днів. Не надав відпустку повністю, незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів, не обчислив сумарно. Відповідач не коментує та не заперечує здійснені порушення, не вказує статті Закону за якими він діяв при скорочені відпустки, в тому числі, за заявою вагітної. Можна вважати: відповідач визнає, що він діяв в супереч наведеним нормам Закону. Відповідач в запереченні стверджує, що право на відпустку виникає з дати видачі листка непрацездатності 06.06.2016 року, при цьому не посилається на статті законів, які регулюють порядок надання відпустки. Цей висновок відповідача суперечить виникненню права на відпустку установленому в п.1 ст.3 Конвенції МОП 103 «1. Після пред'явлення медичної довідки, яка засвідчує передбачуваний строк її пологів, жінка, відносно якої застосовується ця Конвенція, має право на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами.» Відповідач не вказує, яким чином висновок про право на відпустку з дати видачі листка непрацездатності впливає на дату початку та загальну тривалість відпустки по вагітності та пологах. Сторони не заперечують та визнають, що при визначені дати початку відпустки вчинили дії у відповідності до п.1 ст.3 Конвенції МОП 103. У документах, долучених до матеріалів справи, є свідчення того, що листок непрацездатності позивач пред'явила відповідачеві 30.06.2016 року. За нормою Конвенції, після пред'явлення листка непрацездатності, в якому вказана орієнтовна дата родів, виникло право на відпустку. Позивач написала заяву надати відпустку з 02.07.2016 року. Відповідач визнав виникнення права на відпустку у позивача 30.06.2016 року та надав відпустку за заявою вагітної з 02.07.2016 року. Дата початку відпустки визначена правомірно, а скорочення тривалості відпустки вчинено протиправно, з порушенням норм Конвенції МОП та національних Законів. Підстав для скорочення відпустки по вагітності та пологах в Національному законодавстві не має та бути не може, оскільки такі дії прямо заборонені Конвенцією МОП. Відповідач безпідставно та протизаконно скоротив відпустку. Відповідач при призначені допомоги порушує ч.1 ст. 25 Закону 1105: Умови надання і тривалість виплати допомоги по вагітності та пологах. У статті без застережень визначено: Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів. Відповідач при призначені допомоги порушує норми а.2 ч.1 ст. 25 Закону 1105 тим, що допомогу по вагітності та пологах застрахованій особі не виплачує за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої скорочує з 70 до 53 календарних днів до пологів і з 56 до 47 календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги не обчислює сумарно та не надає застрахованій особі в повному обсязі 126 календарних днів незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів, а протизаконно скорочує розмір допомоги з 126 до 100 календарних днів. Відповідач у запереченні стверджує, що скоротив допомогу по вагітності та пологах, як того просила позивач у своїй заяві. Позивач не писала заяву та не просила скоротити допомогу по вагітності та пологах. Така заява не природня. Зменшувати допомогу за заявою вагітної заборонено ст.28 Закону України від 14.01.1998 № 16/98-ВР Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині «Роботодавцю забороняється вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до прийняття ним разом із застрахованою особою спільного рішення, яке може в подальшому завдати шкоди цій особі.» Зменшення допомоги за заявою вагітної суперечить меті відпустки, порушує соціальний захист вагітної та в подальшому завдає шкоду, пов'язану з охороною материнства та дитинства. Законом не заборонено вагітній працювати після отримання листка непрацездатності. Якщо вагітна працює після видачі листка непрацездатності, то вона все одно має право на отримання допомоги повної тривалості в 126 днів. Якщо жінка йде у відпустку по вагітності та пологах не з дня, зазначеного у листку непрацездатності, а пізніше, то допомога надається у повному обсязі за всі дні згідно з листком непрацездатності в 126 календарних днів. На це, зокрема, вказують спеціалісти Мінпраці України у листі від 16.08.2007 р. №501/020/153-07 Те саме зазначено і в листі Держкомпідприємництва від 16.01.2008 р. №310. Відповідач цього аргументу не коментує та не заперечує, отже визнає. Відповідач в запереченні стверджує, що позивач за власною волею продовжувала виходити на роботу, попрацювавши весь червень місяць 2016 року, за що отримала заробітну плату. Відповідач долучив до матеріалів справи документи, які підтверджують, що червень місяць є фактично відпрацьованим календарним місяцем (з першого до першого числа). Відповідач не включає червень місяць 2016 року до розрахункового періоду, чим порушує п. 26 Постанови КМУ 1266, де визначено розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа). Визнаний відповідачем фактично відпрацьований весь червень місяць 2016 року (з першого до першого числа), протизаконно не включений ним до розрахункового періоду. Відповідач скоротив відпустку, зменшив розмір допомоги по вагітності та пологах, чим порушив норми Конвенцій МОП та Законів України. Просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. В судове засідання 04.06.2018 учасники процесу не з'явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду, про що свідчать матеріали справи. Попередньо через канцелярію суду надійшла письмова заява позивача, в якій остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а її представник [PERSON] просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників процесу, висловлені ними в своїх письмових заявах, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 79 та 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач [PERSON] працює на посаді юриста сектору Державного архітектурно-будівельного контролю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. 30.06.2016 року [PERSON] звернулася до голови Якушинецької сільської ради з заявою про надання їй відпустки по вагітності та пологах з 2 липня 2016 року по 9 жовтня 2016 року на підставі листка непрацездатності АГУ № 672631 від 06.06.2016 року (а.с.35, 36). На підставі заяви [PERSON] та листка непрацездатності сільським головою 30.06.2016 року було видано розпорядження № 117 про надання [PERSON] відпустки в зв'язку з вагітністю та пологам з 2 липня 2016 року по 9 жовтня 2016 року - 100 календарних днів (а.с.34). Комісією із соціального страхування Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області було прийнято рішення призначити позивачу допомогу по вагітності та пологах у розмірі 100% заробітної плати за період з 02.07.2016 року по 09.10.2016 року (а.с.41). Відповідно до рішення комісії бухгалтерією Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області була підготовлена заява-розрахунок за підписом сільського голови та головного бухгалтера про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам (а саме: [PERSON]) за рахунок коштів Фонду, яку 08.07.2016 було направлено до Вінницької міжрайонної ВД ФСС з ГВП (а.с.37). Право працюючих жінок на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами передбачено ст.17 Закону України «Про відпустки» та ст.179 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про відпустки» на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів. Статтею 179 КЗпП України визначено, що на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. За період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами працівниці належить допомога по вагітності та пологах, що виплачується за рахунок коштів Фонду соцстрахування. Згідно зі ст.25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів. Статтею 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що підставою для призначення допомоги по вагітності та пологам є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок видачі листків непрацездатності регулюється Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455. Згідно з п.6.1 вказаної Інструкції, листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю і пологами видається за місцем спостереження за вагітною з 30 тижнів вагітності воднораз на 126 календарних днів (70 календарних днів до передбачуваного дня пологів і 56 - після). Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення виникає у застрахованої особи з настанням страхового випадку в період роботи, якщо інше не передбачено законодавством. Страховим випадком є подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім'ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг (ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»). Водночас законодавство не обмежує можливість вагітних, які не бажають йти у відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами у належний строк, продовжувати працювати. Така відпустка - це право працівниці, а не імперативний обов'язок. Це право вона може реалізовувати на власний розсуд коли завгодно протягом днів, що зазначені в листку непрацездатності. Отже, позивач [PERSON], маючи на руках лист непрацездатності з 30-го тижня вагітності, який надавав їй право на відповідну відпустку, мала право не пред'являти його відповідачу, а продовжувати працювати на своєму робочому місці. Дні виходу працівниці на роботу роботодавець відзначає в табелі обліку використання робочого часу як робочі, а також нараховує та виплачує їй за цей період заробітну плату. Відповідно до ст.25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» мета допомоги по вагітності та пологах - компенсувати втрату заробітку за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Якщо вагітна продовжує працювати, то жодної втрати зарплати не відбувається. Страховий випадок у вагітної настає з дня, коли в неї виникло право на відпустку по вагітності та пологах згідно з листком непрацездатності, а не з дня, коли вона вирішила припинити працювати і цим правом скористатися. Вказане також зазначено в листі Мінпраці від 23.05.2008 року № 273/020/99-08. Оскільки страховий випадок у позивача [PERSON] згідно з листком непрацездатності настав 06.06.2016 року і з цього часу вона протягом 126 календарних днів мала право на відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами, однак позивач деякий час з цього періоду продовжувала працювати та отримувати заробітну плату, а забажала отримати відпустку по вагітності та пологах лише з 02.07.2016 року, тому відповідачем правомірно було надано їй відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами строком 100 календарних днів («залишок» тих днів, які зазначені в листку непрацездатності) і на цей період розраховано компенсацію втрати заробітку, тобто допомогу по вагітності та пологах. Питання обчислення заробітної плані урегульовані Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266. Пунктами 3 та 5 Порядку передбачено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат за рахунок коштів роботодавця, (період роботи за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачували страхові внески. Відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракт)), призначаються та надаються за основним місцем роботи. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до склад) якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмов) в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких прав [PERSON] відповідачем порушено не було.

Outcome: dismissed