Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вугледарського міського суду від 12 вересня 2012 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача та на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів доходу відповідача. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист та відділом ДВС Мар'їнського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження. Проте аліменти відповідачем не сплачуються внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 4047 грн. 64 коп. на її утримання та 12 712 грн. 57 коп. на утримання дітей, що підтверджується довідками. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по оплаті аліментів, які стягнути за рішенням суду та пеню у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів на її утримання у сумі 117 грн. 39 коп. та на утримання дітей у сумі 374 грн. 30 коп. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення оплати аліментів на утримання дітей у сумі 374 грн. 30 коп. та неустойку (пеню) за прострочення оплати аліментів на утримання дружини у сумі 117 грн. 39 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з позивача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд помилково не застосував ст.ст. 194, 195 СК України та відмовив у задоволені її вимог про стягнення заборгованості по аліментам. Крім того, зазначає, що судом невірно вирішено питання про розподіл судових витрат. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися. що про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду частково скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. При розгляді справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вугледарського міського суду від 12 вересня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача починаючи з 30.05.2012 року та на утримання дружини у розмірі 1/5 частини з усіх видів доходу починаючі з 30.05.2012 року і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] року. Згідно довідки-розрахунку №730-7-14 від 21 січня 2014 року, виданої ВДВС Мар'їнського районного управління юстиції, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 31.12.2013 року у сумі 12712 грн. 57 коп. Згідно довідки-розрахунку №731-7-14 від 28 січня 2014 року, виданої ВДВС Мар'їнського районного управління юстиції, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дружини станом на 31.12.2013 року у сумі 4047 грн. 64 коп. За таких обставин, відмовляючи у задоволені вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів які стягнуто за рішенням суду, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вимоги не ґрунтуються на законі. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки положеннями СК України передбачено можливість сплачувати аліменти на утримання дитини як за домовленістю між батьками так і за рішенням суду (ст.181). За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу за заявою платника, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Відповідно до ст.. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Тому відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що нарахована сума заборгованості по сплаті аліментів підлягає стягненню в судовому порядку тільки у випадку її виникнення на підставі добровільної сплати аліментів відповідачем, а не в результаті її виникнення після примусового стягнення аліментів у судовому порядку, оскільки в такому разі аліменти стягуються в порядку виконавчого провадження. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Відповідно до роз'яснень викладених у Правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З матеріалів справи убачається, що станом на 15.05.2013 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей складає 5312 грн. 53 коп. та за період з 16 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року -7400 грн. 04 коп., що в загальній сумі становить 12712 грн. 57 коп. За таких обставин, вирішуючи питання про розмір неустойки (пені) за прострочення оплати аліментів на утримання дітей суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка звертаючись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення оплати аліментів на утримання дітей просила стягнути на її користь 374 грн. 30 коп., що не перевищує розміру пені нарахованої за вказаним правилом, та відповідно до ст.. 11 ЦПК України, стягнув на її користь саме цю суму. Вирішуючи питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення оплати аліментів на утримання дружини суд першої інстанції виходив з того, що відповідач рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дружини належно не виконує, тому відповідно до ст. 196 СК України позивачка має право на стягнення з відповідача пені за несвоєчасну виплату аліментів. Проте з такими висновками суду не погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону. Стаття 196 СК України, якою передбачена відповідальність особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, за несвоєчасну сплату аліментів міститься у Главі 15 СК України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», а відтак регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини. Тобто, вказана правова норма не може слугувати підставою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, а тому суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість цих позовних вимог та наявності правових підстав для задоволення позову в цієї частині. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, і всупереч вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнув з неї судовий збір виходячи з повного розміру позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому з урахуванням пропорційності зі сторін підлягає стягненню на користь держави судовий збір, а саме: з позивача - у сумі 238 грн. 31 коп. за подання позовної заяви та 121 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги, та 5 грн. 29 коп. з відповідача. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини та розподілу судових витрат колегія суддів вважає за необхідне скасувати і ухвалити нове рішення.

Outcome: partial