Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, в якій указала на те, що з відповідачем по справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на неспроможність виплачувати аліменти у заявленому позовом розмірі, перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] проти позову заперечили, посилаючись на аналогічні обставини. Вислухавши відповідача, його представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, паспортами. Сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, визнається сторонами. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується довідкою. Відповідач не має постійного місця роботи та джерел доходу, має певні захворювання, що підтверджується трудовою книжкою, довідками, листок непрацездатності, медичною документацією. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в грошовій сумі. Батько дитини - відповідач по даній справі, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч вона цього потребує, тому суд з врахуванням обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідач не має регулярного заробітку, але зобов'язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує, що позовні вимоги недостатньо обґрунтовані, під час розгляду справи відповідач довів неспроможність сплачувати аліменти у передбаченому позовом розмірі. Суд вважає можливим визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі на рівні половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки сторони мають рівні обов'язки щодо утримання дитини, сторони спільно зобов'язані забезпечити дитині рівень життя не менше встановленого законом прожиткового мінімуму, при цьому доказів наявності у відповідача достатнього рівня доходів суду не представлено, а надані суду документи не вказують з достатнім рівнем переконливості на рівень доходів відповідача. На момент вирішення спору половина від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини відповідного віку становить 614 гривень, тому слід стягнути з відповідача аліменти саме в такому розмірі. Заперечення відповідача проти позову суд вважає недостатньо обґрунтованими, оскільки доводи про недостатній рівень доходу не можуть слугувати підставою для звільнення батька від передбаченого законом обов'язку утримувати дитину до її повноліття, а розмір коштів, які відповідач, з його слів, пропонував позивачеві без дотримання регулярної періодичності не забезпечує мінімальних потреб дитини. Таким чином, позові вимоги слід задовольнити частково. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Витрати на правову допомогу належно не обґрунтовані та не доведені належними і допустимими доказами щодо погодинного детального розрахунку участі адвоката саме у цій справі, наявності у особи, яка видала квитанцію повноважень адвоката, тому не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial