Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08.09.2007 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу дітей не мають. Позивач вказує, що з 28 лютого 2018 року проживання та ведення спільного господарства між ними припинені, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Подальше продовження спільного проживання та збереження сім'ї позивач вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з'явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізькій області, актовий запис № 852, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що з 28 лютого 2018 року шлюбні відносини між сторонами припинені, разом вони не мешкають, спільне господарство ними не ведеться. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами неможливо, суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 400 гривень суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, всупереч зазначеному, позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження здійснених витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема, договору про надання правничої допомоги, опису послуг виконаних адвокатом. Надану позивачем квитанцію №000310 від 20.09.2018 року суд не бере до уваги та вважає недопустимим доказом, оскільки на вказаній квитанції відсутній відбиток печатки, а також не є зрозумілим, хто саме видав вказану квитанцію, оскільки цивільним процесуальним законодавством передбачено відшкодування витрат на правничу допомогу, надану саме адвокатом. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд вважає необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved