Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, просила позбавити його батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що з 18.10.2008 року по 10.09.2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] . Донька від самого народження і по теперішній час перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею. Батько дитини, перестав надавати їй будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і практично ніяким чином не цікавився своєю донькою, яка вже 10 років не бачила батька, інтересу до дитини не виявляє, що на її думку є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо доньки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додала також, що відповідач бачив і спілкувався з донькою, коли останній було 6 місяців. Донька вважає батьком другого чоловіка позивача, носить його прізвище. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, матеріали справи містять нотаріальну посвідчену заяву відповідача, згідно до змісту якої останній позов про позбавлення його батьківських прав визнає в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони, перебували у шлюбі з 18.10.2008 року по 10.09.2014 року, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач у часті у вихованні та утриманні доньки не приймає з 2009 року. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом під час розгляду справи у суді не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин, відповідачем позов витзнано. Тому, з урахуванням інтересів дитини суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved