Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбу з 23 листопада 2001 року, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони по справі шлюбно-сімейні відносини не підтримують близько двох років, однією сім'єю не мешкають. Позивач вважає, що шлюб існує лише формально, тому подальше збереження шлюбу вважає неможливим. В період шлюбу між сторонами, позивачем були придбані майнові права на об'єкт нерухомості, а саме: згідно договору бронювання та надання послуг за № 2-25 від 10.11.2014 року, укладеного між ПАТ «Трест Житлобуд-1» та позивачем, нею внесені особисті кошти у розмірі 5682000 грн. на покупку облігацій. Вказані облігації були придбані згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 03.06.2014 року. Згідно з договором бронювання, в строк погашення придбаних нею облігацій, позивачу передається квартира [ADDRESS]. Відповідач визнає, що вищевказані грошові кошти, витрачені на купівлю облігацій, є її особистою власністю, що підтверджується нотаріальною заявою. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, в рамках поділу майна подружжя визначити правовий режим майнових прав на володіння цінними паперами та придбаним по ним у подальшому права власності на об'єкт нерухомості, а саме визнати, що придбані позивачем цінні папери за договором купівлі-продажу цінних паперів № 1149-14/1148-14/БВ, належать позивачу на праві особистої приватної власності та не входять в склад спільного сумісного майна подружжя, відповідно придбане позивачем в майбутньому право власності на квартиру [ADDRESS], яке буде здійснено шляхом погашення облігацій у відповідності з договором бронювання та надання послуг, буде правом особистої приватної власності позивача на квартиру [ADDRESS]. Позивач надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке надане при його реєстрації. Відповідач надав суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2001 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції зроблено актовий запис № 1404, прізвище позивача до реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно договору бронювання та надання послуг за № 2-25 від 10.11.2014 року, укладеного між ПАТ «Трест Житлобуд-1» та позивачем, нею внесені кошти у розмірі 5682000 грн. на покупку облігацій. Вказані облігації були придбані згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 03.06.2014 року. Згідно з договором бронювання, строк погашення придбаних нею облігацій, позивачу передається квартира [ADDRESS] (а.с. 11-18). Згідно нотаріальної заяви, відповідач визнає, що вищевказані грошові кошти, витрачені на купівлю облігацій, є особистою власністю позивача (а.с. 19). Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність повнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено та визнано сторонами, що спільне господарство не ведеться, шлюбно-сімейні відносини припинені, від шлюбу мають неповнолітнього сина. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає позов в частині розірвання шлюбу обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно положень ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішені судом спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Враховуючи викладене, суд не приймає визнання відповідачем позову в частині визнання права власності на квартиру, оскільки вказані позовні вимоги є передчасними та визнання права власності у майбутньому на об'єкт нерухомості, який на час розгляду справи в суді не існує, не передбачено законодавством. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача половину сплаченого судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу та поділу майна.

Outcome: partial