Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували з 30 серпня 2003 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2009 року розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем господарство не ведуть, не живуть єдиною сім»єю, проживають за різними адресами. Дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, має регулярний дохід, до червня 2013 року частково надавав їй допомогу на утриманні та виховання дитини у вигляді подарунків, таку допомогу вона розцінює як недостатньою, тому бажає отримувати аліменти в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 30 січня 2014 року (а.с.11), позовні вимоги підтримала, просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.16). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували з 30 серпня 2003 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2009 року розірвано (а.с.4, 5). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Спільне господарство сторони не ведуть, не живуть єдиною сім»єю, проживають за різними адресами з 2007 року. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач не надає повноцінної матеріальної допомоги на його утримання та виховання. Відповідач, окрім сина [PERSON], має на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей, про що повідомила суд позивачка. Тобто, відповідач на утриманні має трьох неповнолітніх дітей. Відповідач працює на постійні основі, отримує заробітну плату щомісячно. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює та на утриманні якої знаходяться малолітня дитина, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює й має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, й з урахуванням прав ще двох неповнолітніх дітей відповідача. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно й до досягнення дитиною повноліття. Суд, надавши правову даним доводам, вважає, що більшість із них відноситься до додаткових витрат, які позивачем не заявлялися в порядку ст. 185 СК України. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків дитини в його утриманні й з урахуванням прав ще двох неповнолітніх дітей відповідача, підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 16% від заробітку/доходу відповідача, оскільки судом встановлено, що відповідач працює й має можливість сплачувати аліменти на його утримання у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. Так, відповідно до п.17 Постанови № 3 від 15.05.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання про розмір аліментів, які стягуються з боржника, то згідно ч.3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Приймаючи до уваги те, що на утриманні відповідача знаходяться троє малолітніх дітей, відповідно, на кожну дитину припадає по 16, 6% від його заробітку/доходу, з урахуванням того, що цей розмір має бути не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 16% від заробітку/доходу відповідача. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 12 лютого 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial