Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 1990 року по 20.05.2013 рік вона працювала у ВАТ «ХБК» на посаді чергового бюро перепусток служби безпеки комбінату. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалась з позивачем, в зв'язку з чим, на теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 10343,46грн. В добровільному порядку відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, тому вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 431 дні затримки розрахунку з 21.05.2013 року по 12.01.2015 року в сумі 23748,10грн. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23748,10грн. та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив слухати справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В зв'язку з наведеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно трудової книжки, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 01.11.1990 року прийнята на роботу, наказ №1132-к від 29.10.1990 року, звільнена 20.05.2013 року, за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства, наказ №31-К від 20.05.2013 року. Згідно довідки ВАТ «ХБК» №4/34/25-14-766 від 20.05.2013р. наданої позивачу, на день звільнення з підприємства 20.05.2013р. [PERSON] підлягає до видачі на руки по оплаті праці в сумі 10343,46грн. Згідно довідки ВАТ «ХБК» №4/34/25-14-945 від 27.11.2014р., виданої [PERSON], її середньомісячна заробітна плата складає 1157,01грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати з 21.05.2013 року по 12.01.2015 року складає в сумі 23748,10грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 20.05.2013 року звільнилася з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2013 року по 12.01.2015 року складає в сумі 23748,10грн. та судового збору в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved