Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, а саме квартиру трикімнатну житлову квартиру [ADDRESS], що розташована на другому поверсі двохповерхового будинку, загальною площею 52,50 кв.м., в тому числі житлова 41,80 кв.м., допоміжна 10,70 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що 19.11.1998 року позивач уклала з [PERSON] шлюб. Квартира [ADDRESS] належала її чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 24.11.1995 року. На підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 201 від 31.08.2000 року «Про будівництво» її чоловіку [PERSON] було надано дозвіл на проведення реконструкції власного житлового будинку, пошкодженого повінню 1998 року, з внутрішнім переплануванням приміщень, надбудовою мансардного поверху, а також добудовою тамбура. На підставі зазначеного рішення була виготовлена технічна документація та була проведена реконструкція квартири. У 2008 році її чоловік [PERSON] помер. Оскільки за життя чоловіком не оформлено право власності на реконструйовану квартиру, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просить визнати за нею права власності на самочинно реконструйовану квартиру. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник виконавчого комітету Мукачівської міської ради Немеш П.С. в судовому засіданні проти позову заперечив. При цьому вказав на те, що у визначеному закон порядку для узаконення самочинного будівництва до виконавчого комітету Мукачівської міської ради не звертався, а відтак її права жодним чином не порушені. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.11.1998 року, актовий запис № 33. Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 24.11.1995 року, виданого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори, та реєстраційного посвідчення, виданого у 1995 році, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та складалася однієї жилої кімнати, загальною площею 40,90 кв.м., житловою площею 20,00 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 201 від 31.08.2000 року «Про будівництво» із врахуванням внесених на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 108 від 30.04.2002 року змін, [PERSON] було надано дозвіл на проведення реконструкції власного житлового будинку, пошкодженого повінню 1998 року, з внутрішнім переплануванням приміщень, надбудовою мансардного поверху, а також добудовою тамбура 1,5*6,0 м. На підставі зазначених вище рішень була виготовлена технічна документація, замовником якої був [PERSON] та було видано дозвіл на виконання будівельних робіт на строк до 16.10.2005 року. У визначений в дозволі на виконання будівельних робіт строк, будівельні роботи завершені не були. [INFO] помирає чоловік позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.02.2009 року за [PERSON] визнано право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] У зв'язку з виявленими порушенням у сфері містобудування, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, що стверджується постановою по справі про адміністративне правопорушення № 358 від 07.08.2014 року та відповідно 23.07.2014 року ІДАБК у Закарпатській області було винесено припис про усунення виявлених порушень. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Аналогічне положення міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76. Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як переобладнання і перепланування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). У п. 14 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам також роз'яснено, що на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Слід також зазначити, що в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Також суд враховує і те, що як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якої якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином судом встановлено, що у позивача відсутній дозвіл інспекції Держархбудконтролю на початок будівельних робіт та позивач не звертався до органу місцевого самоврядування для узаконення проведеної реконструкції квартири. При цьому суд також враховує, що відсутній будь-який технічний висновок про відповідність виконаних робіт будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, наявність даних про непорушення прав власників інших квартир та правил експлуатації будинку. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Одночасно, як вбачається з пред'явленого позову, позивач просить визнати право власності на самочинно збудовану трикімнатну житлову квартиру [ADDRESS], що розташована на другому поверсі двохповерхового будинку, загальною площею 52,50 кв.м., в тому числі житлова 41,80 кв.м., допоміжна 10,70 кв.м. В той же час, на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19.02.2009 року позивачу на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі будинку. В судовому засіданні зверталося увагу позивачу та її представнику на те, що фактично предметом позову є реконструйована трикімнатна житлову квартиру [ADDRESS], що розташована на другому поверсі двохповерхового будинку без врахування приміщень квартири за аналогічним номером на першому поверсі будинку, право власності на яку визнано на підставі рішення суд, що могло б привести до утворення двох окремих об'єктів нерухомого майна за аналогічними адресами. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, враховуючи те, що жодними належими та допустими доказами позивачем не доведено відповідність будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам проведеної реконструкції квартири, жодних прав позивача відповідачем не порушено, а тому позовні вимоги про визнання права власності на самочинне збудовану трикімнатну житлову квартиру [ADDRESS], що розташована на другому поверсі двохповерхового будинку, загальною площею 52,50 кв.м., в тому числі житлова 41,80 кв.м., допоміжна 10,70 кв.м. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed