Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (паю) площею 7,0340 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, на яку виданий Державний акт на право приватної власності серія [NUMBER]. Спадкоємцем є донька померлої - [PERSON] Лише в листопаді 2018 року позивачу стало відомо про існування заповіту, за яким [PERSON] заповіла їй земельну ділянку (пай). Вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом,, але їй було відмовлено в зв'язку з пропуском 6 місячного строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В зв'язку з чим просить надати додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при його поданні. Представник позивача - адвокат Здєльник С.І. в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя. Крім цього в разі неявки відповідача в судове засіданні не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Також просила вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при його поданні. Оскільки матеріали містять всі необхідні для вирішення справи відомості, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] у віці 83 років померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 07. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки (паю) площею 7,0340 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Царедарівської сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності серія [NUMBER], зареєстрований 02 серпня 2003 року в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 448. За життя [PERSON] склала заповіт від 06.03.2012 року, відповідно до якого належну їй земельну ділянку заповіла [PERSON], позивачу по справі, який на даний час є чинним та не зміненим. Однак, про існування заповіту позивачу стало відомо лише у листопаді 2018 року від доньки померлої [PERSON], відповідача по справі, яку вона вважала єдиним спадкоємцем померлої. Позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, але нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, що підтверджується постановою в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мірошниченко О.М. від 12.12.2018 року за № 1956/02-31. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.01.2019 року за № 54718161 вбачається. що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], не заводилась. [PERSON], як спадкоємець за заповітом, бажає реалізувати своє право на отримання спадщини, проте позбавлена такої можливості, оскільки нею пропущений строк звернення до суду з заявою про прийняття спадщини. Водночас судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом, у передбачений ст.1270 ЦК України строк з моменту відкриття спадщини після смерті спадкодавця не вчинила необхідних дій, що можуть свідчити про її прийняття. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Позивач у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звернулася, на обґрунтування чого у позовній заяві зазначила, що до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини не звернулася в зв'язку з тим, що не була обізнана щодо наявності заповіту на її ім'я і вважала, що усе майно [PERSON] переходить до її доньки, як спадкоємця. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» під час розгляду справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті спадкодавця, у встановлений законом строк не звернулася, оскільки як вона зазначає їй не було відомо про наявність на її ім'я заповіту та лише в листопаді 2018 року їй стало відомо про його існування від відповідача, але доказів щодо даної обставини суду не надала. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для прийняття спадщини не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК України. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, позивачем, всупереч вимогам вищезазначених норм Закону, не надано суду належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, а докази, які надані позивачем та на які вона посилається, не можуть бути судом прийняті до уваги, оскільки вони не є поважними та не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні спорів про надання додаткового строку для прийняття спадщини, суди повинні врахувати крім положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України, правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 26.09.2012р., згідно якого, позовні вимоги можуть бути задоволені , якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Верховний Суд України у своєму рішенні від 26 вересня 2012 року, прийнятому у справі № 6-85цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (ч. 3 ст. 1272 ЦК України) у подібних правовідносинах, зробив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Дослідивши, всі докази у їх сукупності, суд вважає, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала. Крім того, суд зважує на те, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], нікуди не виїжджала, за весь час після смерті спадкодавця у позивача не виникали непереборні та істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини. З огляду на викладені роз'яснення, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть вважатися поважними, а тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed