Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 12.06.2018 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Позивач не працює, так як здійснює догляд за дитиною. У звязку з тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини та на своє утримання. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за нявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.06.2018 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2018 року. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 березня 2019 року, актовий запис № 64, відповідно до якого батьком є [PERSON] , відповідач у справі. Дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою ОСББ «Еталон-34» від 26.06.2019 року. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість щодо сплати аліментів на утримання дитини. Статтею 51 Конституції України передбачено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є особою працездатного віку, не страждає тяжкими або хронічними захворюваннями, інших осіб на утриманні не має, свій обов`язок щодо участі в матеріальному утриманні своєї дитини не виконує, що відповідачем не оспорювалося. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи, викладене з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд, задовольняючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, виходить з наступного. За положеннями ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Позивач не може працювати, оскільки доглядає за дитиною та джерела доходу, крім соціальних виплат, не має. Суд, вирішуючи питання щодо умови, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, виходить з того, що відповідач працездатний і має дохід, не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на користь позивача на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, враховуючи обставини справи, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати на підставі ч. 6 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1536,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved