Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року у цивільній справі № 522/8826/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 500 (п'ятсот) грн. щомісячно. Проте відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, а саме, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про духовний розвиток дитини, не надає жодних грошових коштів на додаткові витрати по вихованню дитини, не надає грошових коштів на оздоровлення та взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, котрою позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглянути без особистої участі позивачки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань суду не направив та відповідно до положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, котрою позовні вимоги підтримала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути без особистої участі третьої особи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року у цивільній справі № 522/8826/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 500 (п'ятсот) грн. щомісячно. Проте відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, а саме, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про духовний розвиток дитини, не надає жодних грошових коштів на додаткові витрати по вихованню дитини, не надає грошових коштів на оздоровлення та взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Згідно з висновком Органу опіки та піклування ПРА ОМР від 31.08.2018 № 01-11/1467/2вих, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина та відповідність зазначеного інтересам дітей. Як вбачається з висновку відповідач не переймався проблемами утримання та виховання дитини від її народження, не сплатив жодного разу аліменти на утримання, не має постійного місця роботи, а тому зважаючи на вік дитини, її потреби є необхідність збільшення матеріального утримання з боку батька дитини, тобто зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина. Крім того, як вбачається з витребуваних доказів у справі, відповідач покинув країну, взагалі, не цікавиться дитиною, не приїздить, не бажає спілкуватися з нею. Позивач ніколи не чинила перешкоди відповідачу чи його родині в спілкуванні з дитиною. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. За ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім'ї якої проживає дитина. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо (вона), він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З врахуванням наведеного, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та можливо змінити розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів, а також, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини застосовано в інтересах дитини. Не спростовані факти та докази безпричинного ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, оскільки батько не цікавиться життям своєї дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не утримує дитину. Суд вважає за необхідне в рішенні зазначити, що відповідно до положень ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved