Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заяво про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на наступні обставини. Їй на праві власності належить наступне нерухоме мано, яке вона отримала у спадок, а саме: земельна ділянка площею 6,6271 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області, земельна ділянка площею 6,626 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області, земельна ділянка площею 0,2179 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,302 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою [ADDRESS] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS]. Також їй на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS]. Під час отримання свідоцтв про право власності на спадкове майно, державним нотаріусом Іванівської районної нотаріальної контори було виявлено, що на все вищезазначене майно накладено арешт, підстава - постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження №27319974 від 29.03.2012 року Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Власником майна зазначена [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], ідентифікаційний номер не вказано. Таким чином арешт накладено на майно всіх [PERSON], в тому числі і на майно позивача. Відповідно до відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, виконавче провадження про стягнення [PERSON] коштів завершено, станом на 06.12.2016рік виконавче провадження знищено. Таким чином, враховуючи що арешт було накладено помилково, позивач просить звільнити з під арешту її майно. Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року було витребувано у відповідача належним чином завірені копії документів, що містять інформацію про хід виконавчого провадження про стягнення боргу з [PERSON], чи перебував на виконанні виконавчий лист, відомості щодо відкриття, закриття виконавчого провадження. На адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження на виконання ухвали суду, однак надані копії матеріалів виконавчого провадження не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки стосуються [PERSON], а інформація запитувалася на [PERSON]. У судову засідання позивач та її представник не з'явилися, проте надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача у судове не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, свою позицію по відношенню до позовних вимог суду не висловив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,6271 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER], масив 4, земельна ділянка [NUMBER]; земельна ділянка площею 6,6260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER], масив 4, земельна ділянка [NUMBER]; земельна ділянка площею 0,2179 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 0,302 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] та квартира за адресою [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину, копією свідоцтва про право власності на квартиру та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на власника [PERSON], без зазначення коду накладено арешт на все нерухоме майно (невизначене майно), реєстраційні номера обтяження: 12332440 та 12332664 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №27319974 від 29.03.2012 року винесену Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції. Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, який направлявся на запит Іванівської районної державної нотаріальної контори виконавче провадження про стягнення з [PERSON] завершене в 2012 року, та станом на 06.12.2016 року є знищеним. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 60 частиною 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. На теперішній час у зв'язку із накладеними арештами позивач не може розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини справи, а саме, той факт, що існування арештів перешкоджає позивачу вчиняти юридичні дії з належним їй майном, виконавче провадження на підставі якого накладено арешт є завершеним, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved