Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 17.03.2012 року по 07.10.2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідачем у справі. Сторони мають сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. В період шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру зареєстроване за відповідачем, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття. А також, позивач просила визнати за нею право власності на 1\\2 частину спільної квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримала позов. Відповідач позов визнав про що надав суду заяву. За ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 17.03.2012 року по 07.10.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини, копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду про розірвання шлюбу від 07.10.2015 року. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначене вище, відсутність заперечень відповідача щодо визначеного розміру аліментів , суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів з [PERSON] підлягає до задоволення. З матеріалів справи, також, вбачається, що за час перебування сторін в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2012 року на ім'я відповідача було придбано квартиру [ADDRESS], вартістю 54077 грн., яка згідно ст.60 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Наведене стверджується копією договору купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 3061. Відповідно до копії витягу з реєстру про державну реєстрацію прав від 26.06.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану вище квартиру. Згідно ст.61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вказано вище, при вирішенні спору суд виходить з рівності часток подружжя, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної вище в рішенні квартиру, правоустановчі документи на яку оформлено на ім'я відповідача, у власності відповідача суд вважає за можливе залишити також 1/2 частину спірної квартири. Таким чином, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При зверненні до суду з даним позовом про поділ майна подружжя позивачем сплачено судовий збір в сумі 1685 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. А тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та враховуючи все наведене,

Outcome: approved