Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 30.08.2016 року, в якій просила суд визнати її колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням, розташованим за адресою: мкр-н Сонячний 36/140, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. В обґрунтування предявлених вимог вказала, що вона є власником квартири №140 в буд.№36 в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в якій фактично зареєстровані та проживають її донька [PERSON] та онука [PERSON] Разом з ними в квартирі зареєстрований, проте понад останні 10 років не проживає її колишній чоловік [PERSON], з яким вона жодних стосунків не підтримує, дійсне його місцезнаходження їй не відоме. Оскільки реєстрація відповідача в належному позивачеві житловому приміщенні обмежує її права та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що ставить її в скрутне матеріальне становище, в той час як в добровільному порядку він знятись з обліку не бажає, у звязку з чим за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів. Виходячи з вимог ч.3 ст.27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд визнає неявку учасників процесу в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 11.12.1998 року (а.с.7), [PERSON] є власником квартири №140 в буд.№36 в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, право власності на яку за нею зареєстровано Комунальним підприємством «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за № 54, ст.140, запис №140 (а.с.7, 9-11). Згідно довідки ЖБК «Рассвет-34» та відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.8,15), за вказаною адресою значаться зареєстрованими: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вказувала позивач, що в ході судового розгляду будь-якими доказами не спростовано, з відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: мкр-н Сонячний 36/140, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, дійсно зареєстрований з 2001 року, але фактично не проживає з 01.01.2006 року та по теперішній час, його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом з місця проживання від 09.08.2016 року, посвідченим ЖБК «Рассвет-34» (а.с.12). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає понад один рік, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], через що вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №140 в буд.№36 в мкр-ні Сонячному в м. Кривому Розі Дніпропетровській області.

Outcome: approved