Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2018 позивач придбала цю квартиру у [PERSON] , який в даний час зареєстрований за вказаною адресою. Між нею та відповідачем була домовленість, яка також була закріплена в п. 8 Договору про те, що продавець в особі представника зобов`язується знятися з реєстраційного обліку до 20 квітня 2018 року, сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, і передати квартиру покупцю до 21.03.2018. З 25.04.2018 вона фактично проживає у вказаній квартирі одна. Відповідач не виконав своє зобов`язання і не знявся з реєстраційного обліку. До теперішнього часу він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В телефонному режимі відповідач неодноразово обіцяв знятись з реєстраційного обліку самостійно, однак це зроблено не було. Позивач не маю можливості вільно користуватися своїм майном, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 03 травня 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03 червня 2019 року. 03.06.2019 судове засідання відкладено до 03.07.2019, у зв`язку з неявкою відповідача. 03.07.2019 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого суддя у відпустці. Судове засідання призначено на 06.08.2019. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.03.2018 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області Герасимчук В.О. на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана позивачем у відповідача [PERSON] . Як вбачається з п. 8 Договору купівлі-продажу квартири продавець в особі представника зобов`язується знятися з реєстраційного обліку до 20 квітня 2018 року, сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, і передати квартиру покупцю до 21.03.2018. Згідно відповіді Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих №621 від 26.02.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №133 від 06.02.2019 [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] зі своєю матір`ю [PERSON] , 1957 року народження, з березня 2018 року. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та був відсутній за даною адресою понад шість місяців без поважних причин, то суд приходить до висновку, що він втратив право користування зазначеним житловим будинком. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір понесений нею при зверненні до суду, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved