Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2017 року. Від спільного проживання мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років, сімейні стосунки між ними погіршилися. Життя не склалося у звязку з відсутністю між ними взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя. Вважає, що за вказаних обставин їх шлюб існує формально і його збереження вже не можливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, зазначила, що відповідач регулярно грошових коштів на утримання та забезпечення дітей не надає. Вона самостійно не може у повному обсязі забезпечити потреби дітей, в звязку з чим звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.11.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 19.12.2018 року. Позивач у судове засідання не зявилася. Надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Аліменти на утримання дітей просить стягнути з дати ухвалення рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 04.08.2007 року Долинівською сільською радою Гайворонського району Кіровоградської області, за актовим записом №2. Дошлюбне прізвище позивача - Нарадова (а.с.5). Від спільного життя мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Шлюбні відносини на даний час припинені, примиритися сторони не бажають. Довідки про доходи та про місце проживання дітей позивачем не надано. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей.\~ Враховуючи викладене, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, а відповідач не заперечує, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й\~ відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Верховний Суд України 16 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а не в будь-який інший спосіб на розсуд суду. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позовні вимоги про стягнення аліментів, а відповідач не заперечує проти їх стягнення, має постійне місце роботи та регулярний дохід, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоровя відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати, а також матеріальне становище сторін, стан здоровя дітей, суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання двох їхніх спільних дітей, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку батька в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/3. Згідно зі\~ст.191\~СК України аліменти\~на дитину\~присуджуються за\~рішенням суду\~від дня пред'явлення позову. Отже, заява прозивача про стягнення з відповідача аліментів з дня ухвалення рішення суду, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі до суду позовної заяви в частині розірвання шлюбу. На підставі ст.141 ЦПК України, за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст.24, 104, 105, 110, 112, 113,180, ч.3 ст.181, ч.2 ст. 182, ст.183 СК України,

Outcome: partial