Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2009 вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. [PERSON] (колишня назва Жовтнева), 26, в с. Миколаївка Скадовського району Херсонської області. В даному будинку з 13.03.2012 також зареєстрований відповідач у справі, який з квітня 2012 року у будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку порушує її права як власника, оскільки тягне додаткові витрати в утриманні житла. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по вул. Миру, 26, в с. Миколаївка Скадовського району Херсонської області. Позивач в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, заявлену вимогу підтримала, пояснила, що відповідач свого часу вселився до належного їй будинку як квартирант. Разом з тим, у будинку прожив не більше місяця, а потім змінив місце проживання. В подальшому у судові засідання не зявлялася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд за згодою позивача розглянув справу у відсутності відповідача на підставі поданих доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Миру, 26, в с. Миколаївка Скадовського району Херсонської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2009 (а.с.8). Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради від 06.02.2017 №207 [PERSON] зареєстрована в [INFO]; за вказаною адресою зареєстровані також члени її сімї [PERSON], 1961 р. н., чоловік, [PERSON], 1988 р. н., син, [PERSON], 1938 р. н., мати, а також [PERSON], 1970 р. н., не родич (а.с.9). З акту обстеження від 08.02.2017, складеного комісією у складі депутату сільської ради та сусідів, вбачається, що у будинку по вул. Миру, 26, в с.Миколаївка Лян О. Л. зареєстрований, але не проживає з квітня 2012 року; в будинку відсутні документи та особисті речі, які б свідчили про проживання в ньому [PERSON] (а.с.10). Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], кожна окремо пояснили, що проживають на одній вулиці з [PERSON], у будинку якої у 2012 році близько місяця проживав [PERSON], з того часу місце проживання його не відоме. Відповідно до ст.4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно зі ст.48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Як вбачається з наведених вище норм цивільного законодавства України наявні підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сімї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК). Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до обставин, встановлених в судовому засіданні, відповідач не є членом сімї позивача. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання права користування відповідача будинком, в якому він не проживає з 2012 року, та який належить на праві власності іншій особі, при цьому відповідач не є членом сімї власника будинку. Та обставина, що відповідач до теперішнього часу залишається зареєстрованим у даному будинку, обмежує позивача в повній мірі здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідача у зазначеному будинку доведений належними і допустимими доказами. Судові витрати покладаються на відповідача на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved