Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14 липня 2007 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем розладилось через різні погляди на сімейні відносини та несумісність характерів. Відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння негативно впливало на емоційно-психологічний стан кожного з подружжя та їх дитини. З липня 2016 року спільне проживання припинено, шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, шлюб існує формально, тому просила розірвати його. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 20 березня 2019 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подав. У судове засідання позивач не з'явилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, від позову не відмовилася. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 14 липня 2007 року, є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 14 липня 2007 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області 12 жовтня 2009 року. Встановлено, що між сторонами як подружжям фактично не існує сімейних стосунків. Шлюбні відносини між подружжям припинені через різні погляди на сімейні відносини, відсутність спільних інтересів та несумісність характерів. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Відсутність взаєморозуміння та постійні суперечки негативно впливали на психологічний стан дитини, призвели до втрати почуття поваги та любові між подружжям. З липня 2016 року сторони шлюбних відносин не підтримують, наміру на примирення і збереження сім'ї не мають, проживають окремо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитині, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Вказані обставини вказують на можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. При подачі позову позивачем було сплачено 768 гривень 40 копійок судового збору. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved