Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори, [PERSON], третя особа: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, а саме просить зняти арешт з 19/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м.Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська (бувша Комсомольська) № 9, накладений згідно заборони відчуження у звязку з посвідченням Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 15.01.1997 договору застави 19/100 частин вказаного домоволодіння, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 09.11.11 за №11825065 та виключити цей запис з реєстру. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу від 12.02.1991 є власником 19/100 домоволодіння за адресою: м. Білгород-Дністровський, вул. Олімпійська (бувша Комсомольська) буд 9, що також посвідчується реєстраційним посвідченням Білгород-Дністровського БТІ. 16.06.2016 року реалізуючи свої права власника зазначеної частини домоволодіння під час оформлення правочину з купівліпродажу зазначеного нерухомого майна, позивачем було зясовано, що на її частину домоволодіння, на яку 15.01.1997 Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою було накладено заборону відчуження у звязку з посвідченням договору застави від 15.01.1997, в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна наявний запис про арешт цього нерухомого майна. Зазначений запис перенесено до Єдиного реєстру заборон 09.11.11 під № 11825065. Проте, дія договору застави від 15.01.1997 року вже припинена внаслідок виконання позивачкою своїх зобовязань, в забезпечення яких він укладався. Про це свідчить Постанова № 4 від 30.11.06 державного виконавця ДВС у м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровському р-ні [PERSON] про закінчення виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з позивача боргу на користь [PERSON] (відповідач по справі). Відповідно до п. 5.1. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, кредитора про погашення позики; за рішенням суду. Як вже зазначалось, позивачка згідно з Договором купівлі-продажу від 12.02.1991 набула права власності на вищезазначене нерухоме майно, то заборона відчуження накладена Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 15.01.1997, яку в подальшому було внесено у Єдиний реєстр заборон 09.11.11 як арешт, порушує її права власності. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 13 розділу І Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як було вище зазначено, позивачка на даний час позбавлена права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю у звязку із накладенням арешту на її частину домоволодіння. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обмежує законні права позивачки як власника частини зазначеного домоволодіння щодо вільного розпорядження майном: унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду, тощо належної їй частини домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, якій належить майно, на яке накладено арешт, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обмежує законні права позивачки як власника частини зазначеного домоволодіння щодо вільного розпорядження майном: унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду, тощо належної їй частини домоволодіння.

Outcome: approved