Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про зняття арешту та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Мотивував свої вимоги тим, що 23 вересня 2013 року постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт на його автомобіль «КІА», р.н. [NUMBER]. Як вказує позивач арешт на його автомобіль був накладений в межах здійснення примусового виконання виконавчого листа № 2-846/12 виданого 15 липня 2013 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованості у розмірі 79354 гривні 54 копійки. В той же час, позивач стверджує, що автомобіль «КІА», р.н. [NUMBER] перебуває у заставі ПАТ «Дельта Банк», а тому постанова державного виконавця є незаконною, що є підставами для зняття арешту з його автомобіля. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити та зняти арешт на автомобіль марки «КІА», р.н. [NUMBER]. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «Дельта Банк» підтримав вимоги позовної заяви та не заперечував проти її задоволення. Відповідач не забезпечив явку свого представника. Про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, а тому суд з врахуванням думки осіб які з'явилися в судове засідання вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність представника ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2013 року постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт на його майно і у тому числі автомобіль «КІА», р.н. [NUMBER]. Сторонами спору не заперечувалося і стверджується матеріалами справи, що зазначена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена державним виконавцем в межах здійснення примусового виконання виконавчого листа № 2-846/12 виданого 15 липня 2013 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованості у розмірі 79354 гривні 54 копійки. Також судом враховується та обставина, що у зазначеному примусовому виконанні рішення суду, [PERSON] є боржником, тобто стороною виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Виходячи з таких міркувань, суд дійшов висновку, що позивач у конкретному випадку повинен звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця в порядку Розділу VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного кодексу України. Натомість у даній справі з врахуванням пред'явлених позовних вимог [PERSON], на погляд суду, позивач звернувся до суду за захистом свого права не у той спосіб, яким захист такого права може бути здійснений судом на підставі вимог закону. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed