Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно мотивуючи свої вимоги тим, що 13 грудня 2005 року помер її рідний брат [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку (літер А-1) загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташований по вул. Шевченка 100 в с. Слобода Буринського району Сумської області. Спадкоємцем за законом на його майно стала позивач [PERSON] яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона у нотаріуса не може оскільки спадкодавець за життя правовстановлюючі документи на будинок не отримував. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після померлого 13 грудня 2005 року в с. Слобода Буринського району Сумської області [PERSON]. Позивач та її представник в судове засідання не з»явилися, надіславши до суду письмову заяву, про розгляд справи бех їх участі, на позовних вимогах наполягали. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-БП № 022069 13 грудня 2005 року в с. Слобода Буринського району Сумської області помер [PERSON] (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку (літер А-1) загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташований по вул. Шевченка 100 в с. Слобода Буринського району Сумської області Спадкоємцем за законом на його майно стала його рідна сестра [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON]) В.П., тобто позивачка, яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Згідно інформації, наданої приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу [PERSON] від 21.06.2017 р. за № 666/01-16 видати свідоцтво про право на спадщину позивачу не можливо, у зв»язку з відсутністю документу, який би підтверджував право власності на спадкове майно (а.с. 27). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При встановленні належності будинку спадкодавцю врахуванню підлягає те, що підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Спадковий житловий будинок побудовано у 1960 році. Згідно рішення [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області від 31.07.1993 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність та користування» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо склалання документів що посвідчують право на земельні ділянки згідно Списку на затвердження площі земельних ділянок, який додано до вищевказаного рішення, в якому зазначене прізвище [PERSON], адреса земельної ділянки : вул. Шевченка 100 в с. Слобода Буринського району Сумської області та призначення площі ІЖБ у розмірі - 0,30 га, що свідчить про відведення спадкодавцю даної земельної ділянки (а.с. 28). На час здійснення будівництва будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства. Після завершення будівництва було здійснено відповідний запис в по господарську книгу. Дана обставина в повній мірі відповідає Вказівкам з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, що були чинні на час здійснення будівництва. Згідно погосподарської книги [PERSON] сільської ради за січень 1958 року по грудень 1960 року в с. Слобода по вул. Шевченка, буд. 100 Буринського району Сумської області дійсно знаходиться будинок в якому проживав [PERSON] (а.с. ). Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в по господарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обовязковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В свою чергу, чинним на час здійснення будівництва законодавством не передбачалось виготовлення актів прийняття будинку в сільській місцевості в експлуатацію або звіту інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки доказом введення будинку в експлуатацію слугувало здійснення запису в погосподарську книгу. Згідно з п.3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» (яка донедавна діяла), - закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року об'єкти, зазначені у технічному паспорті, не підлягають прийняттю в експлуатацію у інспекції. Як вбачається із вказаного Порядку, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Також слід зазначити, що відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Таким чином, єдиним документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна, є технічний паспорт. Згідно даних технічного паспорту станом на 07.06.2017 року до складу об'єкту входить: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 48,9 кв.м, житловою площею 24,8 кв.м, що розташований по вул. Шевченка 100 в с. Слобода Буринського району Сумської області. Рік побудови будинку, господарських будівель та споруд зазначений 1960 (а.с.14-16). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» від 07.06.2017 року житловий будинок № 100, розташований по вулиці Шевченка с. Слобода в БТІ обліковується, право власності по реєстровій книзі зареєстровано, ринкова вартість обєкту оцінки становить 18992 грн . (а.с.4). Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку (А-1) з господарськими будівлями по вул. Шевченка 100 в с. Слобода Буринського району Сумської області, зробленого на замовлення [PERSON], який затверджено начальником Буринського БТІ від 07.06.2017 року, зазначено, що за результатами проведення технічного обстеження вищевказаного житлового будинку, площею забудови земельної ділянки - 66 кв.м встановлена відповідність надійність і безпечність експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації. (а.с. 5-12). 17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Виходячи з приписів ст.9 Конституції України, дана Конвенція є частиною національного законодавства України, а тому може використовуватися при вирішенні спірних правовідносин в цивільній юрисдикції. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права. При таких обставинах, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом на спадкування будинку свого брата, не може оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючого документу, а тому іншим шляхом ніж через суд вона не може захистити свої права та інтереси,

Outcome: approved