Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, посилаючись на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 5[ADDRESS]. Крім неї в даній квартирі зареєстровані її малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та сестра [PERSON], відповідач по справі, хоча остання в вищевказаній квартирі ніколи не проживала і не проживає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ремонтом не займається. Відповідач ніяких претензій щодо житла не заявляла, але самостійно знятися з реєстрації не бажає. В звязку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування її власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 5[ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, розміщене на сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 5[ADDRESS], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2013 року за № 12294156. В даній квартирі зареєстровані позивач, її малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та сестра [PERSON], відповідач по даній справі, що підтверджується довідкою КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 25.06.2018 року та копією домової книги. З моменту реєстрації відповідач в спірній квартирі не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше місце проживання. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач в квартирі не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обовязків перед нею не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в квартирі № 14 буд. № 26 на м-ні 5 в м. Лозова, Харківської області з 10.12.2013 року вбачається з акту, складеного сусідами від 25.05.2018 року, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] тривалий час в вищевказаній квартирі не проживає, особисті речі відсутні. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved