Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про визнання права власності, просила визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку літ. Д-1, жилою площею - 64,8 кв.м., нежилою прибудовою літ.Д1-1, гараж літ.Б-1, гараж літ.В, уборна літ.Г-1, сарай літ.Ж-1, сарай літ.З-1, сарай літ.И-1, огорожа №1-3, замощення літ.І, загальною площею - 124,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно договору дарування від 04.05.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №8-3938 позивачу належить 59/150 частини житлового будинку [ADDRESS] ; згідно договору дарування від 13.01.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №533 позивачу належить 11/25 частини житлового будинку [ADDRESS] ; згідно свідоцтву про право власності на спадщину за законом від 27.08.1986 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-6150, позивачу належить 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] , що разом складає 1/1 цілу частину житлового будинку загальною площею 124,4 кв.м., житловою 64,8 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , Кадастровий номер 1412336300:01:006:1056, загальною площею 0,0606 га, на підставі свідоцтва про право власності від 17.01.2014 року. Але правовстановлюючі документи на частину будинку були втрачені: відсутній оригінал свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27.08.1986 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-6150, на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , у позивача залишилась тільки копія зазначеного свідоцтва. Вона намагалась відновити правовстановлюючі документи на зазначене майно, але в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даного об`єкту не значиться, оскільки отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа №274, зареєстровано в реєстрі за №1-6150, укладалась до 2012р., тобто реєстрація об`єкту проводилась тільки в БТІ, що підтверджується інформаційною довідкою із держреєстру речових прав. Позивач не має змоги отримати дублікат правовстановлюючих документів та зареєструвати право власності у встановленому законом порядку, так як відомості спадкової справи першої Маріупольської державної нотаріальної контори передані до державного архіву Донецької області, які знаходяться на зберіганні в держархіві області у м. Донецьк, яка знаходиться на тимчасово окупованій території. У зв`язку з відсутністю необхідних документів вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Від представника позивача адвоката Лозінської О.О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі документів, які маються в матеріалах справи. Позовну заяву просили задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та на розсуд суду. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви представника позивача та відповідача, в якій відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Згідно договору дарування від 04.05.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №8-3938 позивачу належить 59/150 частини житлового будинку [ADDRESS] ; згідно договору дарування від 13.01.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №533 позивачу належить 11/25 частини житлового будинку [ADDRESS] ; згідно свідоцтву про право власності на спадщину за законом від 27.08.1986 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-6150, позивачу належить 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] , що разом складає 1/1 цілу частину житлового будинку загальною площею 124,4 кв.м., житловою 64,8 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , Кадастровий номер 1412336300:01:006:1056, загальною площею 0,0606 га, на підставі свідоцтва про право власності від 17.01.2014 року. Будинок складається з: житлового будинку літ. Д-1, жилою площею - 64,8 кв.м., нежилою прибудовою літ.Д1-1, гараж літ.Б-1, гараж літ.В, уборна літ.Г-1, сарай літ.Ж-1, сарай літ.З-1, сарай літ.И-1, огорожа №1-3, замощення літ.І, загальною площею - 124,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого її оголошено померлою. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З відповіді державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 09.02.2021 року №221/01-09 виходить, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа за №274 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена нотаріальною конторою та закрита, у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину. Нотаріальні документи з 1943 року по 2001 рік були передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. На цей час архівна справа щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] зберігається в державному нотаріальному архіві в м. Донецьку, який знаходиться на території, що не контролюється Україною, тому відомості щодо спадкоємців після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не уявляється можливим. У відповідності зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину, втратив оригінали правовстановлючих документів, не має змоги отримати їх дублікат та зареєструвати право власності у встановленому законом порядку, відповідач визнав позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, то слід захистити права позивача та в судовому порядку визнати за нею право власності на 1/6 частину жилого будинку [ADDRESS] . На підставі ст.ст.182, 392, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved