Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача на її користь проценти за користування позикою за період з 02.02.2013 року по 12.03.2018 року у розмірі 24 272,27 грн.; 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 02.02.2013 року по 12.03.2018 року у розмірі 4 898,29 грн.; інфляційні збитки за період з 02.02.2013 року по 12.03.2018 року у розмірі 42 417,25 грн., а всього стягнути 71 587,81 грн. та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики від 21.08.2008 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.08.2013 року у цивільній справі № 644/1538/13-ц, яке частково змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 01.07.2015 року, з відповідача стягнуто на її користь 31 972, 00 грн. основного боргу, 4 471, 06 грн. процентів та 1758, 46 грн. 3 % річних, а всього стягнуто 38 201, 52 грн. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилась заборгованість, яка складається з процентів за користування, 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних збитків. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Від представника третьої особи до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за відсутності їхнього представника. Жодних письмових пояснень щодо позовних вимог від третьої особи до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.08.2008 року чоловік позивача [PERSON], зі згоди позивача надав відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США, які останній зобовязався повернути у розмірі 5 850,00 доларів США до 01.11.2010 року. Однак борг відповідач повернув не повністю і згідно до розписки від 02.07.2011 року зобовязався повернути борг у сумі 4 000,00 доларів США та проценти 60 доларів США на місяць із розрахунку з 01.04.2011 року до 31.12.2011 року. 15.12.2011 року чоловік позивача [PERSON] помер, а позивач фактично прийняла після нього спадщину. У встановлений термін відповідач грошові кошти не повернув, внаслідок чого позивач звернулася до суду. 20.08.2013 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 644/1538/13-ц задоволено позов позивача та стягнуто з відповідача на її користь 44 861,58 грн. та судові витрати в сумі 448,61 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01.07.2015 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.08.2013 року було змінено, позов задоволено частково, зменшено розмір заборгованості за договором позики, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 31 972 грн. основного боргу, 4 471,06 грн. процентів та 1 758,46 грн. трьох процентів річних, а всього 38 201,52 грн. Зменшено відшкодування судових витрат до 382,01 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 01.06.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист у справі № 644/1538/13-ц, який було подано на примусове виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. 08.06.2016 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління було відкрито виконавче провадження № 51402299 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 38 201,52 грн. На даний час рішення суду відповідачем не виконується, виконавче провадження триває. Згідно із приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформованого у справі № 6-369цс15 від 02.09.2015 року, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.08.2013 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 01.07.2015 року, ухваленими у цивільній справі № 644/1538/13-ц, з відповідача на користь позивача було стягнуто проценти за користування позикою, а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні збитки за період за період з 01.04.2011 року по 01.02.2013 року. Внаслідок односторонньої відмови відповідача від своїх зобовязань за договором позики у останнього виникла заборгованість позивачу, яка складається з суми процентів за користування позикою за період з 02.02.2013 року по 12.03.2018 року у розмірі 24 272,27 грн., 3 % річних від простроченої суми за період з 02.02.2013 року по 12.03.2018 року у розмірі 4 898,29 грн. та інфляційних збитків за період з 02.02.2013 року по 12.03.2018 року у розмірі 42 417,25 грн., а всього - 71 587,81 грн. Вказані суми вирахувані, виходячи з суми залишку основного зобовязання, встановленого рішеннями судів у цивільній справі № 644/1538/13-ц, що складає - 31 972 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 704,80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 352,40 грн., а всього 1\~057,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved