Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Мотивувала свої вимоги тим, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти відповідно до виконавчого листа № 2-2163 виданого 14.03.2007 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку відповідача починаючи з 09 лютого 2007 року до досягнення дитиною повноліття та направлено на виконання спочатку до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції в місті Києві, а в подальшому було передано до ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві. Як вказує позивач, відповідач у період з 01.02.2013 року по 01.11.2015 року виникла заборгованість по несплаті аліментів станом на 06.11.2015 року у розмірі 24931.20 гривень. Позивач з посиланням на ст. 196 Сімейного кодексу України вважає, що з відповідача підлягає до стягнення пеня по несплаченим аліментам за період роботи відповідача, а саме з 01.02.2013 року по 01.11.2015 року у розмірі 7798.28 гривень. Крім того просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 18633.58 гривень, а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 685.79 гривень. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви та просили її задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зокрема зазначив, що дійсно заборгованість мала місце, однак пояснити причин утворення такої заборгованості він не може. Заслухавши думку сторін спору дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції в місті Києві, а в подальшому в провадженні ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2163 виданого 14.03.2007 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку відповідача починаючи з 09 лютого 2007 року до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення заборгованості нерегулярно у звязку з чим виникла заборгованість по несплаченим аліментам за період з 01.02.2013 року по 01.11.2015 року у розмірі 24931.20 гривень. Судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Суду не надано доказів того, що [PERSON] оспорював розрахунок розміру суми заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд вважає доведеною обставину наявності вини [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Аналіз наданих доказів, свідчить про наявність ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по сплаті аліментів, а так само і вини по виникненню заборгованості, оскільки матеріали справи свідчать про нерегулярну сплату повного розміру аліментів у певні періоди, у зв'язку з чим і виникла сума заборгованості з якої розраховується неустойка(пеня). Виходячи з таких міркувань, суд дійшов категоричного висновку про доведеність позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми пені у розмірі пред'явленому до стягнення, а тому суд покладаючи в основу мотивування рішення суду надані позивачем розрахунки неустойки(пені) бере такі до уваги і вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за правилами ч. 1 ст. 196 СК України 7798.28 гривень неустойки(пені) за період з 01 лютого 2013 року по 01 листопада 2017 року. В той же час суду вважає за необхідне відмовити у задоволенні решти позовних вимог, оскільки зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] виникли не з договірних правовідносин, а тому на погляд суду правила статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані у конкретному випадку, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольняння позовних вимог [PERSON] частково. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial