Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 200000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України становить 5244000,00 гривень та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 09 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу у борг 200 000,00 доларів США, які відповідач зобов'язувався повернути до 01 січня 2017 року. На підтвердження факту отримання позики відповідач написав розписку, якою підтвердив отримання у борг вказаної суми коштів та зобов'язувався повернути борг у вищевказаний термін. Не зважаючи на те, що строк договору сплив, під різними приводами відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку повернути кошти, що змушує позивача звернутися з позовом, який просить суд задоволити. 06.08.2018 року провадження у справі відкрито. 10.09.2018 року закінчено підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги визнають у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши думку сторін висловлену ними у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив, поданих письмових заявах, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та визнано сторонами, що 09 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] 200000,00 дол. США, які зобов'язувався повернути до 01 січня 2017 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Судом встановлено, та визнано сторонами, що загальна сума боргу становить 200000,00 доларів США, які відповідач не повернув до 01 січня 2107 року та станом на день розгляду справи судом. Враховуючи, що курс НБУ на день подання позову складав 26,22 грн., то сума боргу у розмірі 200 000,00 доларів США еквівалента сумі у розмірі 5244000,00 грн. Таким чином, беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є законними та обґрунтованими, визнання позову відповідачем, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору.

Outcome: approved