Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що до грудня 2004 року позивач перебувала в шлюбі із відповідачем., який 14.12.2004 року між сторонами було розірвано. У шлюбі в сторін народилися діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Приблизно із початку 2003 року, тобто ще до розлучення, відповідач перестав проживати разом з позивачем та дітьми та з цього часу по день звернення до суду з позовом останній не проживає разом з ними. Відповідач зовсім не цікавиться своїми неповнолітніми доньками, він злісно ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у вихованні та забезпеченні дітей. Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 07.02.2018 року діти проживають разом із позивачем в справі та повністю перебувають на утриманні та вихованні матері. В зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків діти звернулись до відділу опіки та піклування Пустомитівської райдержадміністрації про позбавлення останньої батьківських прав звідки було отримано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 12.03.2018р. №04/17-641. 13 червня 2018 року провадження у справі відкрито. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 22.02.2005 року вбачається, що 14.12.2004 року шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що сторони є батьками дітей [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ставчанською сільською радою, Пустомитівського району, Львівської області, актовий запис №19 від 24.09.2001 року) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ставчанською сільською радою, Пустомитівського району, Львівської області, актовий запис №13 від 13.05.2003 року). З копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 07.02.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає у будинку батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які у вказаному будинку зареєстровані, що стверджується копією довідки № 141 від 07.02.2018 року. З наявних в матеріалах справи копій характеристик на дітей вбачається, що діти живуть у неповній сім`ї, батьки яких розлучені. Батько дітей [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає. Таким чином, судом встановлено, що батько з дітьми не проживає, дітей не навідує та їх життям, здоровим та вихованням не цікавиться, добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає, таким чином, дочок матеріально не забезпечує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться їх здоров`ям, навчанням, вихованням, залишив їх на утриманні матері, жодних доказів на підтвердження заперечення позову суду відповідачем не надано, відзив на позовну заяву суду на позивачу не представлено. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , оскільки він повністю ухилилась від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дітей, з 2003 року з ними не проживає, не цікавиться розвитком, навчанням станом здоров`я доньок, не бере участі у їх вихованні, не піклується про духовний та фізичний розвиток дітей, не забезпечує дочок необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово та матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З аналізу чинного законодавства позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дітьми, їх здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в вихованні та навчанні дітей, не цікавиться навчанням і шкільним життям дітей, разом з ними не проживає, дітей не навідує. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батько не бажає спілкуватись з дітьми, займатись вихованням та матеріальним їх утриманням, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дочок батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно дочок: [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved