Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що її донька [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу донька з колишнім зятем (відповідачем) власного житла не мали, тому вона дала доньці у позику для придбання квартири грошові кошти у сумі 23000 доларів США. 03.02.2017 р. була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована на доньку [PERSON] Вказаний борг повернутий їй частково донькою [PERSON] , а відповідачем [PERSON] борг не повернутий. Просить суд: стягнути з відповідача на її користь частину 1/2 боргу у сумі 310040 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат Литовченко Л.І . позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити позов. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 28.10.2005 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 2039. Згідно договору купівлі-продажу від 03.02.2017 р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивачем [PERSON] була надана [PERSON] позика у сумі 23000 доларів США для придбання вищевказаної квартири, що підтверджується відповідною розпискою від 30.12.2013 р. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] виникло грошове зобов`язання у вигляді позики. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів отримання відповідачем [PERSON] від неї будь-яких коштів у борг, тому викладені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Outcome: dismissed