Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ДП «Харківський електромеханічний завод» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 5755,86 грн., стягнути з відповідача ТОВ «Український зодчий» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2016 року по 11.04.2019 року у розмірі 54147,22 грн. та стягнути солідарно з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 11890,0 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Представником відповідача ДП «Харківський електромеханічний завод» надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представником відповідача ТОВ «Український зодчий» надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що між ними та позивачем не існувало трудових правовідносин. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачем надано відповідь на відзив, у якому позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, приєднані до матеріалів справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працювала начальником бюро бухгалтерії в ДП «ХЕМЗ» і була звільнена з посади за наказом № 223к від 30.11.2015 р. за ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем в порушення ст.116 КЗпП України. сума заборгованості по заробітній платі складає 16115,45 грн.(15781, 42 грн. заробітна плата + 334,03 грн. компенсація). Відповідно до Мирової угоди по справі № 992/5419/15, затвердженої ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2016 року ТОВ «Український зодчий» прийняв на себе обов`язок виплатити суму заборгованості, яка виникла у ДП «ХЕМЗ» перед працівниками, у тому числі перед [PERSON] в розмірі 16115,45 грн., яку позивач отримала 11.04.2019 року. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача ДП «ХЕМЗ» належить стягнути на користь позивача відповідно до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати та відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 5755,86 грн. Заперечення відповідача ДП «ХЕМЗ» в тій частині, що середній заробіток не підлягає стягненню так як в діях підприємства не має вини за несвоєчасну виплату остаточного розрахунку, оскільки, ухвалою ГСХО від 24.03.2016 р. по справі №922/5419/15 передбачено погашення ТОВ «Український зодчий» грошових вимог, суд не вважає обґрунтованими. Стосовно пропуску позивачем позовної давності, суд зазначає наступне. Перебіг строку в даному випадку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплат всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З урахуванням того, що при звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок всіх належних їй сум та він проведений 11.04.2019 року, тому відсутні підстави вважати, що позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду з вказаним позовом. Виходячи з вищевикладеного позовні вимоги в частині стягнення з ДП «ХЕМЗ» середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.11.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 5755,86 грн. підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача ТОВ «Український зодчий» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2016 року по 11.04.2019 року у розмірі 54147,22 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з цим, між [PERSON] та ТОВ «Український зодчий» були відсутні трудові правовідносини, таким чином, у відповідача ТОВ «Український зодчий» відсутній обов`язок сплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В зв`язку з чим, в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права поза судовим засіданням, позивачем не надано будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Зокрема, що правова допомога, надана позивачу, полягала у складанні позовної заяви, однак на підтвердження вказаного не надано доказів (акти виконаних робіт, розрахунку), з яких вбачалося б скільки часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги. Відсутність таких доказів не дає можливість перевірити правильність розміру, який сплачено за надану правову допомогу. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.77,78 ЦПК України, докази на підтвердження факту надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат за надання правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial