Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 10.02.2005 року до 26.04.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак шлюбні відносини вони припинили ще в січні 2009 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем, однак відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує. Після початку антитерористичної операції на території Луганської області позивач з дітьми виїхала до смт. Бородянка Київської області, де і проживає на теперішній час. Відповідач з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться іх навчанням та здоров'ям, хоча молодший син [PERSON] потребує постійного лікування через системне недорозвинення мовлення І - ІІ рівнів та інші захворювання. Вихованням та фінансовим забезпеченням дітей займається позивач, однак без дозволу відповідача не має можливості лікувати та оздоровити синів за кордоном. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник (суд працював з позивачем та її представником в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, заперечень на позов не надав. Виклик відповідача у судове засідання було опубліковано та розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Рубіжанського міського суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та в газеті «Урядовий кур'єр». Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідача у суду немає. Представник третьої особи заявлені вимоги у судовому засіданні підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 09.11.2017 року згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.04.2006 року, актовий запис № 106; [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.10.2008 року, актовий запис № 321 (а.с.8-9). Згідно рішення Первомайського міського суду Луганської області від 26.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 5-6). Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 03.05.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 08.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», про що зроблено актовий запис № 195 (а.с. 60). Відповідно до довідок від 05.12.2016 року № 941, № 0000055795 про взяття на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON], разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] перемістилися з тимчасово окупованої території України та мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-17). Відповідно до актів обстеження на предмет проживання від 06.07.2017 року та 17.06.2017 року, які складені комісією у складі: депутата Бородянської селищної ради Філоненко Н.В. та сусідів: [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] не проживає і ніколи не проживав, у вихованні дітей участі не приймає, діти мешкають за вказаною адресою разом з [PERSON] (а.с. 10-11). [PERSON] хворіє на системне недорозвинення мовлення, потребує лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 842 (а.с. 12). [PERSON] навчається в 5-А класі Бородянської спеціалізованої школи - загальноосвітнього закладу І-ІІІ ступенів № 1 з поглибленим вивченням окремих предметів у 2017-2018 н.р., що підтверджується довідкою від 19.06.2017 року № 309, виданою Бородянською спеціалізованою школою - загальноосвітнього закладу І-ІІІ ступенів № 1 з поглибленим вивченням окремих предметів, а [PERSON], навчається у Васильківській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів та знаходиться на не повному державному утриманні, що підтверджується довідкою від 12.06.2017 року № 40, виданою КЗ КОР «Васильківська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст.» (а.с.13). [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачує, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів від 18.04.2017 року № 811/16.4-67, виданою Хрустальнинським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 14). Згідно характеристики, наданої Бородянською селищною радою Бородянського району Київської області від 19.06.2017 року за № 225, [PERSON] до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалася, заяв, скарг, повідомлень про порушення громадського порядку чи інших компрометуючих матеріалів на поведінку [PERSON] від жителів, сусідів не надходило (а.с. 18). Рішенням Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області від 02.06.2017 року за № 155 та висновком комісії з питань захисту прав дитини Бородянської районної державної адміністрації Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 23.06.2017 року № 192, затвердженим розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 23.06.2017 року № 192, [PERSON]., [INFO], визнано за доцільне позбавити батьківських прав, відносно його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.19-20). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] участі у вихованні [PERSON], [PERSON] не приймає, їх життям та побутом не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, діти повністю знаходяться на утриманні [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приймаючи до уваги рішення Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області від 02.06.2017 року за № 155 та висновок комісії з питань захисту прав дитини Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 23.06.2017 року № 192, затверджений розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 23.06.2017 року № 192, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], покази свідків, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В матеріалах справи знаходиться довідка про неотримання аліментів від 18.04.2017 року за № 811/16.4-67, видана Хрустальнинським міським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області на ім'я [PERSON], згідно якої з відповідача стягуються аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] за виконавчим листом № 2-489/2012, виданого Первомайським міським судом Луганської області та копія рішення Первомайського міського суду Луганської області від 03.05.2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей, а тому враховуючи вказані обставини, суд не вбачає необхідності у вирішення питання щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved