Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за наступними підставами. 15.04.2001 року померла мати позивачки [PERSON] Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді сертифікату ЗП № 0157665 на право на земельну частку (пай) КСП «Приморський» розміром 4,85 в умовних кадастрових гектарах. Спадкоємцем першої черги після матері є тільки позивачка, оскільки інших спадкоємців немає, а також мати позивачки склала 12 квітня 2000 року заповіт, яким заповідала належне їй право на земельну частку (пай) площею 4,85 умовних кадастрових гектарів, позивачці [PERSON] Після смерті матері позивачка вступила у володіння і розпорядження майном, яке належало матері, оскільки на момент смерті мати [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] і проживала постійно там разом із позивачкою. Також позивачка доглядала та утримувала належне померлій майно та все належні померлій правовстановлюючі документи. Із заявою про прийняття спадщини у передбачений законодавством строк позивачка не звернулася, оскільки вважала достатньою підставою фактичне прийняття спадщини. На підставі викладеного, позивач просить суд встановити факт прийняття [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], ІПН: [NUMBER] спадщини після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 2001 року, місце смерті с. Лиманське Якимівського району Запорізької області, а саме на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0157665, який виданий на підставі рішення Якимівської райдержадміністрації 30 вересня 1997 року № 522. Крім того позивач просить суд визнати нею, [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], ІПН: [NUMBER], право власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої 15 квітня 2001 року, місце смерті: с. Лиманське Якимівського району Запорізької області на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0157665, який виданий на підставі рішення Якимівської райдержадміністрації 30 вересня 1997 року № 522. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву с проханням слухати справу за відсутності відповідача, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі і проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, враховуючи правові позиції сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. За наявними у справі матеріалами судом було встановлено наступне. [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON], що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії ЯК № 1624417 (а.с. 9) 15 квітня 2001 року [PERSON] померла, що підтверджується наданою копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 160764, виданого виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області. (а.с. 10) Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді сертифікату ЗП № 0157665 на право на земельну частку (пай) КСП «Приморський» розміром 4,85 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 14). За свого життя, а саме 12 квітня 2000 року померла [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким належне їй право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП № 0157665, виданим Якимівською районною державною адміністрацією Запорізької області, площею 4,85 умовних кадастрових гектарів заповідала позивачці [PERSON] (а.с. 11). Позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] оскільки інших спадкоємців немає, що підтверджується наданою копією витягу зі спадкового реєстру (а.с. 13). Як зазначає позивач, після смерті її матері, [PERSON] вона вступила у володіння і розпорядження майном, яке належало матері, оскільки згідно до наданої довідки (а.с. 12), на момент смерті мати [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] і постійно проживала разом із своєю донькою [PERSON]. Усі вищезазначені обставини знайшли своє підтвердження у показах допитаних свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 14 п.1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. 529-531 ЦК УРСР. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 15 жовтня 2001 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правовідносин. Відповідно до ст.ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Як зазначає позивач, вона доглядала та утримувала належне померлій майно, все належні померлій правовстановлюючі документи знаходяться у неї, що за змістом п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР є свідченням прийняття нею спадщини. Із заявою про прийняття спадщини позивач не звернулася, оскільки вважала достатньою підставою фактичне прийняття спадщини. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24 червня 1983 року (втратила чинність, але роз`яснювала спірні правовідносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч. 1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved