Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником ? частини зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2013 року після її померлого сина [PERSON]. Іншим спадкоємцем за законом є [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину йому ще не видавалося. У квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, яка є колишньою дружиною померлого [PERSON], проте з січня 2011 року відповідач у квартирі не проживає, її особистих речей там немає, платежі по утриманню квартири вона не сплачує. У зв'язку з необхідністю зняти відповідача з реєстраційного обліку позивач змушена була звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав . Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявлялася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] належить на праві власності ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.05.2013 року в порядку спадкування за законом після сина позивача [PERSON], який помер 04.05.2010 року. Право власності на частину квартири зареєстровано за позивачем. Іншим спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину йому ще не видавалося. Згідно з довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) у квартирі за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання [PERSON] як колишньої дружини [PERSON]. Згідно з актом від 27.11.2013 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], з січня 2011 року, її особисті речі у квартирі відсутні. Згідно з письмовою заявою сусідки [PERSON], [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з січня 2011 року по 01 березня 2015 року; за цією адресою не зявляється. За наданими КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» відомостями, амбулаторна карта [PERSON] знаходиться на руках пацієнтки; при активному відвідуванні на дому сімейним лікарем з 22.05.2015 року по 29.05.2015 року двері за адресою: [ADDRESS], не відчинили; у період з 01.01.2011 року по 01.03.2015 року зареєстровані звернення [PERSON] до лікарів 12.12.2011 року, 17.02.2012 року, 09.07.2012 року, 11.07.2012 року, 12.07.2012 року, 20.07.2012 року. Згідно з листом Поштамту-Центру поштового звязку № 1 від 25.05.2015 року № 1531-ОК, кореспонденція на імя [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за період з 01.05.2014 року по 20.05.2015 року не надходила; за період з 01.01.2011 року по 01.05.2014 року надання інформаціє є неможливим, оскільки термін зберігання виробничої документації становить 1 рік. Судом також встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: [INFO], не сплачує за житлово-комунальні послуги. Особовий рахунок оформлено на [PERSON]. Згідно з відомостями КП ЖКС «Черьомушки» (а.с. 38-40) станом на 31.05.2013 року існувала заборгованість в розмірі 1464,01 грн. 31.10.2013 року позивач зверталася до КП ЖКС «Черьомушки» із заявою про переоформлення особового рахунку на її імя та готовність погасити наявну заборгованість. Як вбачається з роздруківки з особового рахунку, станом на 01.01.2015 року по квартирі існує заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1731,48 грн. Останній платіж був здійснений самою позивачем 27.11.2014 року. На підставі оцінки зазначених доказів кожного окремо та у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], будучи зареєстрованою за адресою: [INFO], не проживає за зазначеною адресою тривалий час, понад один рік. При цьому відповідач не зверталася до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявами та скаргами із приводу порушення її житлових прав, що підтверджується копією листа Малиновського РВ з розгляду ЖЕУ № 34436 від 17.12.2014 року та висновку від 23.12.2014 року. Зважаючи на той факт, що квартира належить позивачу на праві власності, а відповідач, будучи колишньою дружиною колишнього власника квартири та матірю онука позивача, на відповідній правовій підставі, здійснювала користування нею, суд вважає, що між сторонами виникли відносини із приводу користування чужим майном (сервітуту), які регулюються главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку з відповідною адресою, що передбачено ст. 217 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved