Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька, [PERSON], якому на праві власності належала земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області. 29.03.2004 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке складалося з ? частини вказаної земельної ділянки площею 3,095 га. Іншу половина земельної ділянки отримала у спадщину відповідач. \~ \~ \~ \~Маючи намір оформити своє право власності, вона звернулася до державного реєстратора, якому надала для здійснення реєстраційних дій документи: технічну документацію із землеустрію щодо поділу земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину. 02.05.2018 року державний реєстратор відмовив їй у проведенні державної реєстрації, оскільки у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо належності земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер 1421584800:03:000:1230, спадкодавцю [PERSON] та з наданих документів не вбачалося, що земельна ділянка з кадастровим номером є саме тою земельною ділянкою, що утворилася внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1421584800:03:000:1230. Оскільки іншим шляхом зареєструвти своє право власності вона не має можливості, просила визнати за нею в судовому порядку право власності за земельну ділянку площею 3,095 га, розташовану на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої- 1421584800:03:000:1232, яка складає ? частину земельної ділянки з кадастровим номером 142158400:03:000:1230 та утворилася внаслідок її поділу, що належала померлому 30.06.2001 року [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання\~\~позивач не зявилася, у позові вказала про розгляд справи без її участі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не з*явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні з таких підстав.\~ Статтею 1218 Цивільного кодексу (далі ЦК) України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. \~ Статтею 81 ч.1 п. г визначено зокрема,\~ що громадяни України\~набувають права\~власності на\~земельні ділянки\~на підставі прийняття спадщини. Відповідно до\~свідоцтва \~про право\~на спадщину\~за законом\~від 29.03.2004\~року,\~позивач є\~спадкоємицею \~майна \~померлого 30.06.2001\~року [PERSON]\~До складу\~спадкового майна\~увійшла земельна\~ділянка площею\~3,095\~га,призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, яка є ? частиною земельної ділянки, що належала спадкодавцю на підставі державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 093034, видного 28.02.2002 року Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області. ( а.с.6) З технічної документації на а.с. 7 щодо землеустрою з поділу земельної ділянки, що належала [PERSON], встановлено, що на підставі заяви позивачки, земельну ділянку з кадастровим номером 142158400:03:000:1230, що належала [PERSON], поділено на дві земельні ділянки площею 3,0950 га кожна, яким присвоєно кадастрові номери: 142158400:03:000:1231 та 142158400:03:000:1232. Позивачці належить земельна ділянка з кадастровим номером 142158400:03:000:1232. Частинами 1,4 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності\~та інші\~речові права\~на нерухомі\~речі,\~обтяження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено,\~що Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невідємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. На кожний обєкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер обєкту нерухомого майна. У разі відсутності відкритого на обєкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та субєкта (субєктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та субєкта (субєктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на обєкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та субєкта (субєктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та субєкта (субєктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу. Пунктом 2\~частини 1\~статті 14\~цього ж\~Закону встановлено,\~що розділ Державного\~реєстру прав\~та реєстраційна\~справа закриваються\~у разі поділу, обєднання обєктів нерухомого майна або виділу частки з обєкта нерухомого майна; Частиною 2 ст.14 цього ж Закону визначено, що у разі поділу обєкта нерухомого майна або виділу частки з обєкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього обєкта скасовується. На кожний новостворений обєкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких обєктів. Записи про речові права та їх обтяження щодо обєкта, який поділяється, або при виділі частки з цього обєкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, відкритих на кожний новостворений обєкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені обєкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених обєктів, яких вони стосуються. Відповідно до положень статті 15 Закону, реєстраційним номером\~обєкта нерухомого\~майна є\~індивідуальний номер,\~який присвоюється\~кожному індивідуально\~визначеному обєкту\~нерухомого майна\~при проведенні\~державної реєстрації\~права власності\~на нього\~вперше,\~не повторюється\~на всій\~території України\~і залишається\~незмінним протягом\~усього часу\~існування такого\~обєкта. У разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна або зміни відомостей про обєкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених\~статтею 14\~цього Закону. Скасований реєстраційний номер обєкта нерухомого майна не може бути присвоєний іншому обєкту нерухомого майна. Інформація про скасовані реєстраційні номери зберігається у Державному реєстрі прав протягом усього часу існування цього реєстру. Пунктом 20\~Порядку \~державної\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~25.12.2015\~року №\~1127,\~зокрема,\~встановлено,\~що у\~ разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з обєкта нерухомого майна або обєднання обєктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про субєктів цих прав щодо обєкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо обєктів нерухомого майна, які обєднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених обєктів нерухомого майна. За заданими параметрами пошуку інформації у Державному реєстрі\~ речових прав на нерухоме майно\~ та Реєстру\~ прав власності на нерухоме майно\~ щодо суб*єкта власника майна, суд отримав інформацію про відсутність зареєстрованого за спадкодавцем нерухомого майна ( 26-27). З інформаційної довідки з Державного реєстру\~ речових прав на нерухоме майно від 17.05.2018 року щодо об*єкта нерухомого майна- земельної ділянки з кадастровим номером 1421584800:03:000:1230 встановлено, що її власник не визначений. ( а.с. 30) Тобто, враховуючи, що у єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1421584800:03:000:1230 та щодо її власника- Леги В.І., виконати реєстраційні дії з реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1421584800:03:000:1232, що виникла внаслідок поділу земельної ділянки, що належала спадкодавцю, не можливо, оскільки у Державному реєстрі прав відсутній розділ, відкритиий на об*єкт- земельну ділянку з кадастровим номером 1421584800:03:000:1230, тому відкрити новий розділ Державного реєстру прав, сформувати нову реєстраційну справу та присвоїти новий реєстраційний номер кожному з таких обєктів державний реєстратор не має можливості та своїм рішенням від 02.05.2018 року відмовив позивачці у проведенні реєстраційних дій з реєстрації земельної ділянки ( а.с.16) Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З матеріалів справи встановлено, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, але зареєструвати за собою право власності на нерухоме майно не має можливості через причини, що від неї не залежать. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки іншого способу зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку позивач не має можливості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст.328, 392, 1218,1225 ЦК України,

Outcome: approved