Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що з 29 травня 2010 року з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі, позов про розірвання якого знаходиться на розгляді в Генічеському районному суді. Від спільного життя в сторін народилася донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу, залишиться на утриманні позивача. У звязку з вищевикладеним просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно на утримання доньки. В судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КГ № 051373. Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-КГ № 109886. Згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач записаний її батьком, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Інші стягнення по виконавчому листу з нього не проводяться. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З'ясовуючи обставини, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивач працездатний, хронічних захворювань не має, інших осіб на своєму утриманні не має. Як встановлено у судовому засіданні відповідач на даний час офіційно ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, будь-яких видів доходу не має, у звязку з чим, суд вважає, необхідним, застосувати ст. 184 СК України, якою визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні положення містить п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». При цьому визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Проживання батька окремо від дитини не звільняє його від обов'язків щодо утримання та виховання дитини, однак не вимагає позбавлення його засобів до існування, шляхом виплати аліментів в розмірі, що в декілька разів перевищує реальний його дохід. З урахуванням викладеного, враховуючи, що [PERSON] може надавати допомогу на утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, що забезпечить нормальні життєві умови як і дитини так і позивачки. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача має бути стягнуто аліменти в розмірі відповідно до вимог позовної заяви.

Outcome: approved