Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітньої дочки, свідомо ухиляється від спілкування з нею. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник адвокат Івахненко В.А., викладені у позовній заяві обставини підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити в повному обсязі та позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої дочки. Представник третьої особи в підготовче судове засідання в зв`язку із запровадженням карантину не з`явився, належно повідомлений про час та місце розгляду справи, подав клопотання з проханням розглянути справу без участі представника, висновок органу опіки та піклування Обухівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримують в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2015 по 08.09.2017 (а.с. 7, 9). Від даного шлюбу у них [INFO] народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.06.2016, виданого виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області (а.с. 6). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області 28.08.2017 (а.с.5). Після розірвання шлюбу малолітня дитина проживає з позивачкою і вона самостійно її виховує. В зв`язку з тим, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки, позивачка звернулася до комісії з питань захисту прав дитини Обухівської районної державної адміністрації із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , у відношенні їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , не був позбавлений інформації про проживання та перебування малолітньої дочки [PERSON] , але зі свого боку свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні дочки не приймає, матеріально її не утримує, станом здоров`я не цікавиться. 17.04.2019 року, за наслідками розгляду заяви позивачки з наданим пакетом документів, Обухівська РДА Київської області склала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , у відношенні його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення його до своїх батьківських обов`язків. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини та протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обставини справи свідчать про те, що відповідач не виявляв щодо своєї малолітньої дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме не піклується про здоров`я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною. Його небажання виконувати батьківські обов`язки та легковажне ставлення щодо факту позбавлення його батьківських прав у відношенні дитини, що виразилося у відсутності будь-яких заперечень щодо задоволення позову, свідчить про небажання змінитися та змінити спосіб свого життя, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та, відповідно, про необхідність позбавлення його батьківських прав у відношенні його малолітньої дочки. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 420,40 грн. Решту сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, статтею 168 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст. 169 Сімейного кодексу України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах.

Outcome: approved