Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 18.09.2018. В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . [PERSON] зазначила, що подружнє життя не склалося, майже одразу після народження дитини чоловік спільно з ними не проживав, а коли повертався до сім`ї, то часто між ними виникали скандали. У них з чоловіком різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між відсутнє порозуміння, що призвело до фактичного розладу в сім`ї. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому просить суд шлюб розірвати, неповнолітню дочку залишити на її вихованні, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 23.07.2020 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. Ухвалою суду від 14.08.2020 сторонам за клопотанням відповідача було надано строк на примирення 1 місяць. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.09.2018 у виконкомі Томашівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 5). Причиною розлучення є те, що спільне життя у подружжя не склалося, вони перестали розуміти один одного, що призвело до фактичного розладу в сім`ї, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує тільки формально. Наданий сторонам строк на примирення позитивного результату не приніс. У відповідності до вимог ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відсутність доказів, які б підтверджували наявність зі сторони відповідача дій для збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Статтями 158 та 159 Сімейного кодексу України передбачено, що в разі наявності перешкод у вихованні дитини спори щодо участі у вихованні дитини вирішуються органом опіки та піклування або судом. Частиною першою ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач просить суд залишити неповнолітню дочку на її вихованні, однак зазначає в позовній заяві, що відповідач вихованням та утриманням дитини не цікавиться. Також не вказує жодних правових підстав, які б передбачали право суду залишити дитину на вихованні одного з батьків. Також суд зазначає, що Сімейним кодексом України не передбачено такого правового інституту як залишення дитини на вихованні з одним із батьків. В позовній заяві не наведено жодних доказів наявності спору щодо виховання дитини між батьками та не долучено доказів про спроби вирішити дане питання в позасудовому порядку. Враховуючи наведе вище суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 3), який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved