Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 7460 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04 березня 2017 року еквівалентно 202098,00 грн. Свої вимоги мотивують тим, що відповідач 04 березня 2017 року позичив у неї 7460 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 01 червня 2019 року, проте відповідач свої зобов`язання не виконав, позичені гроші не повернув. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Суд ухвалив розглядати справу без участі позивача та його представника, які у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав до суду письмове клопотання, в якому позов підтримав, а розгляд справи просить проводити без його участі /а.с.37/. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 03 березня 2020 року ухвалою суду у даній справі відкрито спрощене провадження, запропоновано відповідачу подати письмовий відзив у строк, визначений в ухвалі суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 04 березня 2017 року відповідач [PERSON] поставив свій підпис під розпискою, в якій зазначено, що він взяв позику у позивача [PERSON] в сумі 7460 доларів США, з кінцевим терміном повернення позики у повному обсязі до 01 червня 2019 року /а.с.28/. Проте відповідач зобов`язання не виконав, позику не повернув. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. З розписки підписаною відповідачем 04 березня 2020 року вбачається, що останній станом на 01 червня 2019 року має невиконане боргове зобов`язання перед позивачем в сумі 7460 доларів США. Надавши суду оригінал розписки, позивач підтвердила своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним повністю або частково виконанні боргові зобов`язання, які у нього виникли перед позивачем у зв`язку з укладанням договору позики. За таких обставин, суд, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, позичені гроші позивачу у визначений строк не повернув, вважає, що позов є підставним, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 7460 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц висловила правову позицію про те, що, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Розпискою підписаною відповідачем 04 березня 2017 року не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 7640 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2021,00 грн. судового збору /а.с.1,27/ та 6800 грн. витрат на професійну правничу допомогу /а.с.38/, всього судових витрат на загальну суму 8821,00 грн.

Outcome: approved