Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути на її користь судові витрати. Позов мотивує тим, що 12.11.2011 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їх спільне життя не склалося, оскільки вони мають розбіжності в поглядах на життя та різні типи характерів і відносини між ними постійно напружені. Спільне проживання з відповідачем вони припинили з листопада 2016 року, так як між ними склались вкрай неприязнені стосунки. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає. Спір про поділ майна на момент звернення до суду відсутній. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, де вказала, що позовні вимоги підтримує, примирення вважає неможливим, спір про поділ майна будуть вирішувати в окремому провадженні, спору про місце проживання дитини немає; відповідач також подав заяву, де просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає, примирення вважає неможливим, спір про поділ майна будуть вирішувати в окремому провадженні, спору про місце проживання дитини немає. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7), яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони мають різні погляди на сімейне життя та несхожість в характерах, а також різний підхід до виховання дитини, внаслідок чого їх подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим, тому з листопада 2016 року сторони проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати, зазначаючи, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Згідно ст..88 ЦПК України оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати по сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved