Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на період навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до закінчення донькою навчання, тобто до 30.06.2020, але не більш, як до досягнення нею 23-ого віку. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 21.02.1998 між нею та відповідачем укладено шлюб, який офіційно не розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] - 2007 року народження, та доньку [PERSON] - 1999 року народження. Донька [PERSON] , [INFO] , на даний час є студенткою Навчально-наукового інституту харчових технологій IV рівня акредитації, денної форми навчання за державним замовленням з терміном навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020. Через навчання на денній формі вона не має змоги влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробіток. Можливості утримувати доньку у неї не має, оскільки її дохід є незначним, інших доходів не має. Крім того, вона має на утриманні неповнолітню дитину. Відповідач коштів на утримання дітей не надає та ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, яка продовжує навчання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 24, 50). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання, призначене на 08.01.2020, не з?явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 49). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.02.1998, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Олександрівським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, актовий запис № 11 (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження, сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні позивача (а.с. 3, 10). Згідно довідки № 26/3-405 від 14.06.2019 виданої Національним університетом харчових технологій, [PERSON] навчається на 3-му курсі денної форми навчання Навчально-наукового інституту харчових технологій Національного університету харчових технологій (IV рівень акредитації) за держзамовленням з 01.09.2016, навчання закінчується 30.06.2020 (а.с. 4). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 182 СК України визначено перелік обставин, які суд враховує при визначенні розміру аліментів. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов?язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов?язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу. При визначенні суми матеріальної допомоги мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом враховано, що донька позивача на даний час навчається у Навчально-науковому інституті харчових технологій Національного університету харчових технологій, її витрати пов?язані з проживанням, переїздом до місця навчання, придбанням продуктів харчування, одягу та інших речей, працювати вона не має можливості, оскільки навчається на денній формі, позивач має незначний дохід, має також на утриманні ще одну неповнолітню дитину, тому суд вважає, що [PERSON] може і зобов?язаний надавати матеріальну допомогу своїй доньці під час її навчання, яка потребує такої допомоги. Тому позовні вимоги є обгрунтованими. Позивач у позовних вимогах просить стягнути аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на період навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до закінчення донькою навчання, тобто до 30.06.2020, але не більш, як до досягнення нею 23-ого віку. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Тобто, Закон передбачає альтернативу щодо визначення виду аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, але в той же час зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати положення ст. 182 СК України. Положення статті 200 СК України не містять приписів щодо обов`язкового встановлення мінімального розміру аліментів, а отже, не визначають його мінімальної межі з посиланням на розмір прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини для особи яка вже є повнолітньою. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial