Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2004 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина відповідач не надає. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів. У встановлений в ухвалі суду строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він просив суд задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Зазначив, що з позивачем не мешкає тільки один місяць і за цей час постійно намагався примиритися з дружиною, а також надавав матеріальну допомогу їх сину, але позивач його пропозиції ігнорує, зустрітися і вирішити ці питання в добровільному порядку не бажає, також перешкоджає в спілкуванні з сином. 19 грудня 2018 року позивачем на адресу суду була надана відповідь на відзив з якої вбачається, що при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати фінансову ситуацію в державі та постійне підвищення цін, що призводить до того, що фактичні витрати на дитину, необхідні для її повноцінного духовного та фізичного розвитку значно перевищують визначений державою прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника, просила задовольнити позовні вимоги з урахуванням наданих письмових доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначив, що всі заперечення викладені у відзиві відповідають дійсності, а тому просив стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2014 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане 05.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 166. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим 28 травня 2015 року виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 13. З даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини. В теперішній час відповідач добровільно постійної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до довідки Катеринівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області від 12.11.2018 року № 531/02-30, позивач спільно з дитиною проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Відповідач мешкає окремо. До 13 листопада 2018 року мешкав разом з позивачем і дитиною та забезпечував свою родину. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України- батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, батьки, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 липня -1559 грн., з 1 грудня -1626 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1626 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2027 гривень. Дитині сторін [PERSON], [INFO], виповнилося 3 роки. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зі встановлених обставин по справі суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати відповідача таким, що не виконує чи ухиляється від виконання обов'язку по утриманню сина. З матеріалів справи слідує, що відповідач систематично надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Разом з тим, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом є бажанням в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд приходить до висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів. З наданих суду матеріалів вбачається, що відповідач, який є батьком неповнолітнього [PERSON], добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, однак не заперечує факт батьківства. Однак суд вважає, що сума, яка заявлена позивачем в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, є завищеною та не відповідає матеріальним потребам позивача, а також призведе до падіння рівня життя відповідача, позбавивши його значної частки грошових коштів, що може зробити не можливим підтримання ним гідного рівня життя. При визначенні розміру аліментів суд не прагне зрівняння рівня життя сторін, основною метою є забезпечення гідного рівня життя та матеріальне забезпечення неповнолітньої дитини. Тому суд вважає, що з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» для дитини віком дo 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд вважає обґрунтованим розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення нею повноліття. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини, а тому позовні вимоги задовольняє частково. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Так, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 13 листопада 2018 року, що підтверджується відміткою на 1 примірнику позову. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки сторонами належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: partial