Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовами (а.с.82-85, 160-161 т.1) і свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2003 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Їх сім`я розпалася, в вересні 2010 року шлюб між ними був розірваний. В 2006 року за спільні сумісні кошти ними був придбаний автомобіль ВАЗ 21104, 2005 року випуску, який був зареєстрований на її ім`я, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля на її ім`я № [NUMBER]. 16.04.2009 року вона надала відповідачу довіреність на управління та розпорядження зазначеним вище автомобілем, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] Строк дії даної довіреності сплив 16.04.2012 року. Після припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу, автомобіль перебував в користуванні у відповідача на підставі довіреності. Після закінчення строку дії довіреності, тобто після 16 квітня 2012 року відповідач не мав права користуватися автомобілем або укладати будь-які угоди відносно автомобіля. У вересні 2013 року вона звернулася до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя і включила вказаний вище автомобіль в список сумісно придбаного майна. В процесі розгляду справи їй стало відомо, що відповідач, не маючи ніяких законних повноважень від неї, як власника автомобіля, оскільки строк дії довіреності закінчився 16 квітня 2012 року, потайки від неї, 23 жовтня 2012 року зняв з обліку автомобіль ВАЗ 21104, держномер [NUMBER] для реалізації, здав державні номери та отримав транзитні номери та зазначений вище автомобіль був проданий відповідачу [PERSON], тобто самостійно, без її згоди [PERSON] розпорядився автомобілем, який є їх спільним сумісним майном.Продаж автомобіля [PERSON] був здійснений [PERSON] на підставі довіреності від 17.10.2012 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу. [PERSON] отримав цю довіреність від [PERSON] Довіреність від 17.10.2012 року є недійсною, оскільки вона нікого не уповноважувала на управління та розпорядження автомобілем, довіреність нікому не видавала. Копія паспорту, яка була надана нотаріусом Острозького районного нотаріального округу, містить неправдиві дані, як паспорт, так і довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру є сфальсифікованими, в них зазначена інша особа. Копія паспорту не містить фотографії особи при досягненні нею 25-річного віку. Копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру містить дані на іншу особу, видана в Хмельницькій області, вона ж отримувала довідку в ДПІ в м.Сумах. Згідно з ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Довіреність від 17.10.2012 року, посвідчена приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу на підставі підроблених документів, тому є недійсною. Автомобіль був проданий на підставі довідки-рахунку ТОВ Сумського обласного діагностичного центру безпеки дорожнього руху № 795221 серії ДПІ від 5.11.2012 року за 28тис.грн. Відповідач [PERSON] на підставі своєї заяви № 93392 від 07.11.2012 року зареєстрував зазначений вище автомобіль на своє ім`я і замінив транзитні ДНЗ. Згідно довідки Управління ДАЇ відповідачу [PERSON] були видані на зареєстрований на нього автомобіль ВАЗ 21104 номерні знаки [NUMBER]. Такі дії відповідача [PERSON] є незаконними, оскільки він переоформив автомобіль без її відома та згоди, крім того, строк дії наданої нею довіреності закінчився ще 16.04.2012 року, а тому повноважень на відчуження автомобіля в жовтні 2012 року після закінчення строку дії довіреності, у відповідача [PERSON] не було. Відповідно до ч.4 ст.369 ЦК України, правочин, щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. В зв`язку з викладеним, вона вважає, що продаж автомобіля, який є спільною сумісною власністю, з державною реєстрацією на її ім`я, без її відома та згоди, без наданих законним шляхом повноважень, є незаконною, а тому такий правочин необхідно визнати недійсним. На підставі ст.216 ЦК України при недійсності правочину кожна із сторін повинна повернути другій стороні все, що вона отримала на виконання цієї угоди, тобто автомобіль необхідно повернути їй, як юридичному її власнику. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсною довіреність від 17.10.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу [PERSON], якою уповноважено [PERSON] на управління та розпорядження автомобілем ВАЗ-21104, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21104, 2005 року випуску, номер двигуна [NUMBER], ДНЗ [NUMBER] на користь [PERSON] та витребувати у відповідача [PERSON] та повернути їй зазначений вище автомобіль. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що йому нічого не відомо про посвідчення довіреності від імені [PERSON] 17.10.2012 року, цю довіреність він [PERSON] не передавав. Дійсно він домовлявся з [PERSON] про продаж останньому автомобіля і про це знала позивач. Він отримав від [PERSON] кошти в сумі 4950 дол.США і передав [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову та пояснив, що по об'яві в газеті він звернувся до [PERSON] щодо купівлі автомобіля, передав [PERSON] кошти за автомобіль в сумі 4950дол.США, а [PERSON] передав йому довіреність. [PERSON] було відомо про продаж автомобіля, оскільки він особисто приїздив і розмовляв з [PERSON] щодо придбання автомобіля. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, пояснивши, що [PERSON] на законних підставах придбав спірний автомобіль. Спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] і в силу ст.60, 61 СК України вважається спільною сумісною власністю, проте після розірвання шлюбу правовідносини перейшли у площину, яка врегульована нормами ЦК України. Продавши спільний автомобіль після розірвання шлюбу, в силу закону відповідач [PERSON], як його співвласник в режимі спільної сумісної власності мав повноваження на продаж автомобілю і немає підстав визнавати договір купівлі-продажу автомобілю між [PERSON] та [PERSON] недійсним, бо [PERSON] є таким самим власником всього автомобіля, як і [PERSON], міг ним розпоряджатися і ст.369 ЦК України презюмується, що він розпорядився автомобілем за її згодою. Таким чином, позивачка при поділі спільного майна, серед якого знаходиться відчужений автомобіль, має право на компенсацію половини його вартості на час продажу або на час розгляду справи. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Обставинами, які [PERSON] вважає доказами його добросовісності є: відплатність договору купівлі-продажу автомобіля; не перебування сторін автомобіля в родинних, або інших стосунках, які б давали підставу сумніватися в обізнаності [PERSON] щодо прав позивачки, як колишньої дружини відповідача [PERSON] на вказаний автомобіль. Як вказує позивачка, автомобіль був об'єктом спільної сумісної власності (тобто обидва були власниками всього майна без визначення часток), позивачка не володіла автомобілем, а склала довіреність на чоловіка на керування автомобілем з правом розпорядження ним, згодом, після закінчення дії довіреності, вона за своєю волею не звернулася з вимогами про повернення автомобіля, хоча вона так і не користувалася автомобілем, після чого відповідач - співвласник продав автомобіль [PERSON] Із зазначеного аналізу підстав позову, не вбачається того, що автомобіль вибув із володіння позивачки або відповідача [PERSON] без їх волі. Таким чином, немає жодної правової підстави витребувати добросовісно куплений [PERSON] автомобіль із його володіння, в той час як необхідно суду вирішити питання про присудження позивачці частини компенсації вартості купленого автомобілю при розгляді позову про поділ майна подружжя. Позивачем заявлений позов про визнання недійсною довіреності після початку розгляду справи щодо інших заявлених вимог, позивач не мала права змінювати підставу та предмет позову, то в частині визнання довіреності недійсною просить суд закрити провадження у справі. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] надав відзив на позов (а.с.117 т.1), в якому зазначив, що ним була посвідчена довіреність від імені [PERSON] на [PERSON] 17.10.2012 року, зареєстровано в Єдиному реєстрі довіреностей. Для вчинення правочину [PERSON] надала йому паспорт, податковий номер та технічний паспорт на транспортний засіб. Сумнівів стосовно дійсності наданих документів у нього не виникало. Правочин зареєстрований в журналі для реєстрації нотаріальних дій за №1119 від 17.10.2012 року. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що по об'яві в газеті він знайшов продавця спірного автомобіля [PERSON] Останній сказав йому, що закінчилася довіреність. Він виплатив [PERSON] кошти в сумі 4950дол.США і [PERSON] повинен був надати йому довіреність чи повернути кошти, про що було зазначено в розписці. В подальшому він продав автомобіль [PERSON] Він спілкувався в кінці вересня 2012 року з [PERSON] і казав останній, що купив автомобіль і йому потрібна довіреність. [PERSON] в його присутності телефонувала [PERSON] та просила в останнього частину коштів, [PERSON] сказав, що дасть їй 500дол.США, але [PERSON] відповіда, що такої суми недостатньо. Довіреність від 17.10.2012 року йому привіз і передав [PERSON], ніяких сумнівів щодо справжності довіреності у нього не виникало. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення представника відповідача [PERSON], показання як свідка [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Вимоги за позовом [PERSON] про визнання недійсною довіреності від 17.10.2012 року були об'єднані в одне провадження з вимогами [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля, поділ спільного майна подружжя за ухвалою суду від 07.10.2014 року. За ухвалою суду від 25.02.2015 року вимоги [PERSON] були роз'єднані в самостійні провадження: вимога за за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя; вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Управління Державної автомобільної інспекції при УМВС України в Сумській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля, та позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Острозького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] про визнання недійсною довіреності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14 серпня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб між ним був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29.09.2010 року (а.с.5 т.1). Після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] проживали окремо, що не заперечували в судовому засіданні. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] в 2009 році придбали автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.62 т.1). 16.04.2009 року [PERSON] видала довіреність [PERSON] на право управління та розпорядження автомобілем ВАЗ 21104, р.н.[NUMBER], строк дії довіреності три роки - до 16.04.2012 року (а.с.51 т.1). Цей автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 23.10.2012 року вказаний автомобіль був знятий з обліку для реалізації по довіреності [PERSON], що підтверджується обліковою карткою приватного АМТ (а.с.79 т.1). 17.10.2012 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] була посвідчена довіреність від імені [PERSON] ([NUMBER], виданий Ковпаківським РВ УМВС України в Сумській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER], зареєстрована за адресою [ADDRESS]), якою було уповноважено [PERSON] управляти та розпоряджатись належним їй автомобілем ВАЗ 21104, рік випуску 2005, номер кузову [NUMBER], р.н.[NUMBER] (а.с.118 т.1). При дослідженні цієї довіреності було встановлено, що довіреність від 17.10.2012 року містить неправдиві відомості. Позивач [PERSON] має паспорт серії [NUMBER], виданий 13 жовтня 2003 року Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області, в якому зазначено про реєстрацію шлюбу з [PERSON], зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.6-7,164-165 т.1). Відомості про місце та дату народження [PERSON] в паспорті, на підставі якого посвідчувалася довіреність від 17.10.2012 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області, не відповідають дійсним даним. В паспорті, яким керувався приватний нотаріус Острозького районного нотаріального округу, відсутня фотокарта особи, коли їй виповнюється 25 років. Згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України в редакції від 02.09.1993 року, такий паспорт є недійсним. Реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача [PERSON] з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER], виданий ДПІ в м.Сумах (а.с.8 т.1), а не номер [NUMBER], як зазначено в довіреності від 17.10.2012 року. Сумським міським відділом УМВС України в Сумській області за заявою [PERSON] внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України щодо підроблення довіреності від 17.10.2012 року на право розпорядження транспортним засобом ВАЗ 21104 р.н.[NUMBER] (а.с.166 т.1). Згідно з інформацією Управління Державної міграційної служби України в Сумькій області, яка була надана слідчому СМВ УМВС України в Сумській області на її запит, паспорт серії [NUMBER] (паспорт з такими даними був наданий приватному нотаріусу [PERSON] 17.10.2012 року) на території Сумської області не видавався (а.с.10 т.2). Відповідно до ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно з ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивач [PERSON] не видавала довіреність 17.10.2012 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу [PERSON], тобто не уповноважувала [PERSON] управляти та розпоряджатися автомобілем ВАЗ 21104, рік випуску 2005, номер кузову [NUMBER], р.н.[NUMBER]. Відповідач [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] кошти в сумі 4950 дол.США і зобов'язався надати [PERSON] довіреність від імені [PERSON], що підтверджується розпискою (а.с.146 т.1). Ця довіреність була передана [PERSON] відповідачем [PERSON], що підтвердив при допиті як свідок [PERSON], довіреність містить неправдиві відомості щодо особи довірителя. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати недійсною довіреність від 17 жовтня 2012 року серія ВТА №513206, посвідчену нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №1119) від імені [PERSON], якою уповноважено [PERSON] управляти та розпоряджатись автомобілем ВАЗ-21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER]. Згідно з п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, інших транспортних засобів, затвердженим постановою КМУ в редакції постанови від 23.12.2009 року, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Таким документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів. На підставі довіреності від 17.10.2012 року [PERSON], вважаючи, що діє від імені позивача [PERSON], продав автомобіль ВАЗ-21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачу [PERSON] Продаж здійснений на підставі довідки-рахунку ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» серія ДПІ №705221 від 05 листопада 2012 року. В довідці -рахунку зазначена вартість автомобіля - 28000грн. Автомобіль був зареєстрований за [PERSON] і видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.228 т.1 ). Викладені обставини підтверджуються документами, наданими з Управління ДАІ УМВС України в Сумській області (а.с.57-61, 74-79 т.1). Враховуючи обставини продажу автомобіля [PERSON] [PERSON] на підставі недійсної довіреності, суд приходить до висновку, що продаж автомобіля, який є спільним майном подружжя, вчинений без згоди позивача [PERSON] Згідно з ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, при видачі довіреності позивачем [PERSON] відповідач [PERSON] мав би право вчиняти правочин від імені [PERSON], яку він представляв би, і цей правочин за своїм змістом згідно з ч.1 ст.237 ЦК України є представництвом. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про наявність повноважень співвласника [PERSON] на підставі ст.369 ЦК України на продаж автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки не зважаючи на отримання коштів [PERSON] від [PERSON] в сумі 4950 дол.США за автомобіль, угода купівлі-продажу між ними не укладалася, а довіреність від 17.10.2012 року підтверджувала, що [PERSON] діяв при продажу автомобіля [PERSON] в інтересах начеб-то [PERSON], а не як власник автомобіля. Відсутні підстави для застосування щодо [PERSON] норм ст.388 ЦК України як до добросовісного набувача , оскільки [PERSON] сплачував кошти за автомобіль [PERSON], який вважав, що діяв при продажу автомобіля на підставі довіреності від імені позивача [PERSON], як сторони договору купівлі-продажу, тому норми щодо добросовісного набувача в даному випадку не застосовуються. Оскільки позивач [PERSON] не надавала повноважень [PERSON] розпоряджатися спірним автомобілем, відповідно правочин, вчинений [PERSON] щодо продажу автомобіля [PERSON] не відповідає волі позивача [PERSON] Довіреність від 17.10.2012 року визнана судом недійсною. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати недійсним правочин купівлі-продажу автомобіля на підставі довідки-рахунку ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» серія ДПІ №705221 від 05 листопада 2012 року, на підставі якого автомобіль ВАЗ-21104, 2005 року випуску, номер кузову [NUMBER], зареєстрований за [PERSON]. Згідно з ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним витребувати автомобіль ВАЗ-21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER] у [PERSON] і повернути автомобіль [PERSON]. Цей автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] При витребуванні майна і повернення спірного автомобіля [PERSON] суд вважає необхідним зазначити, що вимоги осіб про повернення коштів за недійсним правочином необхідно розглядати в окремому позовному провадженні, в якому підлягають з'ясуванню обставини щодо сум коштів, які були отримані сторонами. Оскільки судом задоволені вимоги про визнання недійсною довіреності суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243грн.60коп. судового збору. З [PERSON] необхідно стягнути на користь держави 243грн.60коп. судового збору, оскільки визнаний недійсним правочин щодо купівлі-продажу автомобіля.

Outcome: approved