Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Мотивувала свої вимоги тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2005 року [PERSON] був зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 150 гривень, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначив, що сума стягнених аліментів недостатня для здійснення утримання дитини. Також позивач зазначає, що відповідач не бере участі в додаткових витратах на дитину та нерегулярно сплачує аліменти, а тому з врахуванням таких обставин вважає, що необхідно змінити розмір аліментів, визначивши такі у твердій грошовій сумі з розрахунку по 600 гривень, щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги заяви та просила суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З копії виконавчого листа виданого Голосіївським районним судом міста Києва вбачається, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2005 року [PERSON] було зобовязано сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 150 гривень, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Аналізуючи наявні матеріали справи, суд вважає необхідним констатувати, що матеріали справи не містять будь яких посилань та доказів на обґрунтування наявності підстав для збільшення розміру аліментів. Нерегулярна сплата призначених судом аліментів, а так само відсутність участі відповідача у здійсненні додаткових витрат на дитину не можуть бути самостійними підставами для задоволення позовних вимог в розумінні статті 193 Сімейного кодексу України. Саме по собі твердження позивача про необхідність збільшення розміру аліментів, без надання доказів наявності правових підстав для задоволення таких вимог, судом до уваги не береться. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову.

Outcome: dismissed