Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права власності щодо передачі житлової квартири [ADDRESS] у житловий найм, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки в розмірі 5000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником житлової квартири за адресою: [ADDRESS], з 11.08.2008 року зареєстрована фізичною-особою підприємцем, а тому зазначену квартиру використовує в цілях підприємницької діяльності, а саме шляхом здачі житла в найм. Позивач зазначає, що відповідач проживає в [ADDRESS] та протягом тривалого часу чинить їй перешкоди у здійсненні права власності, оскільки вчиняє протиправні дії по відношенню до позивача та наймачів житлової квартири [ADDRESS]. Посилалася, що внаслідок протиправних дій відповідача договір оренди житла було розірвано достроково, а тому вона була позбавлена можливості протягом лютого 2016 року отримати дохід у вигляді плати за найм житла в розмірі 5000,00 грн. Крім того, при спробі укласти новий договір найму, відповідач вчинив сварку з погрозами про неможливість подальшого проживання наймачів. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000,00 гривень, і яка полягає у моральних стражданнях та душевних хвилюваннях, яких позивач зазнала в зв'язку з протиправними діями відповідача. Позивач та представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, за письмовою згодою позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.15-17). Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 320 ЦК України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Встановлено, що з 11.08.2008 року [PERSON] зареєстрована фізичною-особою підприємцем (а.с.23). Вищезазначену квартиру позивач використовує в цілях підприємницької діяльності, а саме шляхом здачі житла в найм, що підтверджується копіями договору оренди (найму) житла з додатковими угодами до нього (а.с.18-19). Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], який є сусідом та проживає за адресою: [ADDRESS], чинить перешкоди у здійсненні права власності позивачу, вчиняє протиправні дії по відношенню до наймачів житлової квартири [ADDRESS] (а.с.21-22). Дані обставини також підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які орендували квартиру [ADDRESS]. Зокрема, свідок [PERSON] та [PERSON] зазначили, що лютого 2016 року проживали у спірній квартирі та були змушений з'їхати з даної квартири внаслідок погроз з боку [PERSON] Свідок [PERSON] також підтвердив, що відповідач чинив протиправні дії по відношенню до нього, що в подальшому стало підставою для звернення до правоохоронних органів. Свідки підтвердили, що договір найму житла з позивачем було розірвано достроково внаслідок протиправних дій відповідача та неможливістю продовження проживання у найманій квартирі, оскільки відповідач постійну стукав у двері, погрожував застосуванням фізичного та психологічного насильства. При цьому, свідок [PERSON] пояснив, що позивач повідомила його, що буде судитися з відповідачем, а тому договір оренди було розірвано. Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач чинить перешкоди позивачу щодо передачі та укладання договору найму (оренди) житла - квартири [ADDRESS], що підтверджується заявою позивача до Головного управління національної поліції у м.Києві від 11.02.2016 року( а.с. 27). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Таким чином проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права власності позивачу щодо укладання договору найму (оренди) житла - квартири [ADDRESS]. Також, з Договору найму житлового приміщення укладеного 11.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що термін дії даного договору визначено з 11.12.2014 року по 11.12.2015 року (а.с.19). Згідно Додаткової угоди до договору найму від 11.12.2014 року вбачається, що термін дії даного договору було продовжено до 11.12.2016 року (а.с.20). З Договору найму житлового приміщення укладеного 12.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що термін дії даного договору визначено з 12.10.2015 року по 12.10.2016 року (а.с.18). Разом з тим, з Додаткової угоди від 01.02.2016 року та Додаткової угоди 25.01.2016 року вбачається, що договори найму житлового приміщення були розірвані достроково внаслідок саме протиправних дій відповідача (а.с.21-22). З Додаткової угоди до договору найму від 11.12.2014 року та Додаткової угоди до договору найму від 12.10.2015 року вбачається, що розмір орендної плати складав по 2500,00 грн. на місяць (а.с.30-31). Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З огляду на викладене вбачається, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач вимушена була розірвати договір оренди достроково, в лютому 2016 року була позбавлена можливості отримати дохід за оренду житла у розмірі 5000,00 грн. та укласти новий договір оренди. З огляду на вищевикладене та враховуючи вимоги ст. 22, 1167 ЦК України, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальних збитків у розмірі 5000,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1)витрати по сплаті судового збору; 2)витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3) витрати на правову допомогу; 4) витрати, пов'язані із залученням перекладачів, проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4941 від 26.05.2016 року, а тому суд приходить до висновку про стягнення даних витрат з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 102,40 гривень.

Outcome: partial