Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати арешт, накладений на майно за адресою: [ADDRESS], постановою державного виконавця від 19.03.2008 року № АА 61269 та заборонити відповідачу чинити будь-які перешкоди у прийнятті спадщини [PERSON]. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка претендує на спадщину після смерті батька [PERSON], а саме нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. У квітні 2014 року позивач звернулася до П'ятої одеської державної нотаріальної контори із приводу прийняття спадщини, проте її було повідомлено про наявність накладеного арешту на квартиру. 15.12.2014 року позивач звернулася до Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, з проханням зняти арешт, але листом від 17.01.2015 року їй було відмовлено з посиланням на ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.08.2010 року [PERSON], 31.07.1984 року було визнано померлим. Рішення набрало законної сили. 21.08.2009 року Перший Приморський відділ РАЦС Одеського міського управління юстиції видав свідоцтво про смерть [PERSON] 28.07.2007 року. Згідно з копією свідоцтва про народження [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], про що Другим відділом РАЦС Приморського РУЮ м. Одеси зроблено відповідний актовий запис. Відповідно до листа державного нотаріуса П'ятої одеської державної нотаріальної контори від 28.01.2015 року [PERSON] є спадкоємицею померлого [PERSON], від імені якої із заявою про прийняття спадщини звернулася її мати [PERSON]. До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS]. Згідно з копією витягу з реєстру обтяжень нерухомого майна 02.04.2008 року було зареєстровано арешт вищезазначеної квартири [ADDRESS] на підставі постанови державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси Омельченко Н.А. від 19.03.2008 року № АА 61269. Позивач звернулася до Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції з проханням зняти накладений арешт. Проте листом від 17.01.2015 року № 436/0742 їй було повідомлено, що у відділі на виконанні перебував виконавчий лист № 2-3989, виданий Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. В ході проведення виконавчих дій у зв'язку з тим, що за боржником існувала заборгованість по аліментам, для забезпечення виконання вимог виконавчого документу державним виконавцем було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS]. З посиланнями на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» позивачу було повідомлено також, що по категорії виконавчих проваджень про стягнення аліментів, зняття арешту з майна боржника, можливо лише при повному фактичному виконанні рішення суду. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Зважаючи на викладені обставини та те, що [PERSON] було оголошено померлим і що аліментні зобов'язання не допускають правонаступництва, суд дійшов висновку, що накладений арешт на належну померлому квартиру [ADDRESS], обмежує право малолітньої [PERSON] як спадкоємця за законом, законним представником якої є позивач, на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Тому порушені права [PERSON] належить захистити у спосіб, обраний позивачем. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині звільнення майна з-під арешту є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Що стосується позовних вимог про заборону відповідачу чинити будь-які перешкоди у прийнятті спадщини [PERSON], то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки використання конкретного способу захисту пов'язується перш за все зі специфікою спірних правовідносин, тобто дії презумпція, що кожне суб'єктивне цивільне право захищається певним способом, який обирається позивачем як найбільш ефективний. Обраний позивачем спосіб захисту у даному випадку є неналежним, оскільки Другий Малиновський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не є суб'єктом цивільних відносин щодо прийняття та оформлення спадщини.

Outcome: partial