Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 02 жовтня 2016 року близько 18.00 год. відповідач [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ-2101, д/н [NUMBER] , по вул. Лісна в напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Нікопольське шосе в смт Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, знаходячись на другорядній дорозі, допустив зіткнення з автомобілем «Фіат-Крома», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі м. Нікополь-м. Кривий Ріг. В результаті порушення відповідачем вимог п. 1,5, 2.3 (б), 10.1, 16.11 ПДР, сталося зіткнення та пасажирка автомобіля «Фіат-Крома» [PERSON] , згідно висновку СМЕ № 2144 від 02.12.2016 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а автомобіль в якому вона знаходилася, отримав значні механічні ушкодження. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року [PERSON] визнано винуватим за ст. 286 ч. 2 КК України та піддано покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без позбавленням права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від призначеного покарання з випробуванням на три роки. Від відбування призначеного покарання [PERSON] звільнено на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Позивач зазначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи їй були спричинені тілесні ушкодження: закрита травма живота, розрив селезінки, що призвело до її видалення та розвитку внутрічеревної кровотечі, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. При лікуванні в Криворізькій міській лікарні № 2, згідно квитанцій та чеків нею на придбання ліків та медичних препаратів, було витрачено 4835,96 грн. Крім того, злочинними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що із-за видалення селезінки вона на все життя осталася фізично нездоровою людиною, вона схудла, у неї пропав апетит, почала боятися знаходитися в автомобілях у якості пасажира. Крім того, заподіяна їй моральна шкода полягає в моральних та фізичних стражданнях, що тривають значний період часу, погіршення здібностей в результаті видалення важливого органу для організму, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя, моральну шкоду оцінює у 500 000 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь 4835,96 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 4500, 00 грн. Ухвалою судді від 10 жовтня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено підготовче засідання (а.с. 19). 14 лютого 2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 63). Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечував про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 4231,80 грн., яка підтверджується квитанціями та чеками на придбання ліків, а також моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. посилаючись на те, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 16657 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса від 28.02.2018 рок, в даній ДТП, як дії водія автомобіля «Фіат-Крома» [PERSON] , не відповідали вимога п. 12.3 ПДР України так і дії водія автомобіля ВАЗ 2101 [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 та п. 16.11 ПДР України, а тому знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП, тому відповідно до норм діючого законодавства, якщо внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язанні її відшкодувати незалежно від їх вини з урахуванням ступеня вини кожного з них, про що також зазначав у відзиві на позовну заяву (а.с. 41-45). Суд, вислухавши присутніх учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 02 жовтня 2016 року близько 18.00 год., керуючи автомобілем ВАЗ-2101, д/н [NUMBER] , по вул. Лісна в напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Нікопольське шосе в смт Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, знаходячись на другорядній дорозі, порушив вимоги п.п.2.9. а), 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «Фіат-Крома», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався по головній дорозі м. Нікополь-м. Кривий Ріг. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Фіат-Крома» [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2019 року [PERSON] визнано винуватим за ст. 286 ч. 2 КК України та призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавленням права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням на три роки. Від відбування призначеного покарання [PERSON] звільнено на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с. 5-7). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач [PERSON] внаслідок ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2144 від 18.11.2016 року отримала тяжкі тілесні ушкодження: закрита травма живота: розрив селезінки, що призвело до її видалення та розвитку внутрічеревної кровотечі, що підтверджено вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року (а.с. 5-7). У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на лікуванні у відділенні політравми КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2 ДОР» в період з 02.09.2016 року по 13.10.2016 року, що підтверджується копією виписки з медичної картки стаціонарного хворого ( а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідачем визнано, що транспортний засіб, яким він керував під час пригоди, та яким він має право розпоряджатися на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на момент ДТП не був застрахований та забезпечений відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому він відповідає за завдану ним позивачу майнову шкоду. Згідно копій фіскальних чеків в період лікування позивачем на придбання ліків та медичних препаратів витрачено 4231,35 грн. (а.с. 10-12), яка підлягає стягненню на користь [PERSON] з відповідача та яка визнана відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. Пунктами 3, 9 цієї ж постанови передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначила в позовній заяві позивач, відповідач своїми протиправними діями завдав їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона що із-за видалення селезінки на все життя осталася фізично нездоровою людиною, вона схудла, у неї пропав апетит, почала боятися знаходитися в автомобілях у якості пасажира. Крім того, заподіяна їй моральна шкода полягає в моральних та фізичних стражданнях, що тривають значний період часу, погіршення здібностей в результаті видалення важливого органу для організму, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховує характер та обсяг заподіяних позивачу фізичних, моральних, душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, внаслідок противоправних дій відповідачів, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 90000,00 грн. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме 672,35 грн. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 900,00 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, а всього 1572,35 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн., суд вважає що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається позивачем на підтвердження надання професійної правничої допомоги надано копію договору № 75 про надання юридичних послуг від 20 серпня 2019 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Цепелєвим Ю.М. (а.с. 13), розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу на суму 2000,00 грн. (а.с. 14) та акт виконаних робіт від 08.05.2020 року, відповідно до якого збільшено суму гонорару на 2500,00 грн, та всього адвокатом [PERSON] виконано робіт на суму 4500,00 грн. (а.с. 79). Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження сплати нею адвокату гонорару в розмірі 4500, 00 грн. (квитанції, платіжні доручення, тощо), тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: partial