Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення з кредитора пені за невиконання умов договору про надання споживчого кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.10.2007 р. між нею та Черкаським відділенням № 104 АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11232269000 від 12.10.2007 року в розмірі 20 000,00 доларів США, що на день укладання становило 101 000,00 гривень, які були необхідні для придбання квартири. В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 66711 від 12.10.2007 року, предметом якого є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 50,8 кв.м. Зобовязання банком в тексті кредитного договору було встановлено у іноземній валюті в доларах США. Кредитні кошти позивач не отримувала, вони були отримані продавцем квартири в гривнях. 03.04.2009 р. була укладена Додаткова угода до банківського рахунку в національній валюті для придбання доларів США на міжбанківському валютному ринку України. З 2007 р. по 10 червня 2016 року позивач сплачувала кошти банку без прострочок, станом на 10.06.2016 р. позивач сплатила 22 568,00 доларів США, про що має оригінали квитанцій. У серпні 2016 року з`ясувалось, що валютного рахунку на ім`я позивача не відкривалось, сплачені нею кошти в доларах США не зараховувались на жоден валютний рахунок, а виконання умов договору з боку кредитора відбувалось у гривні шляхом перерахування коштів на гривневий рахунок, однак валютний рахунок на її ім'я не відкривався, а без відкриття такого валютного рахунку видача та зарахування доларів США не можлива. Не зважаючи на те, що кредитна заборгованість давно виплачена, не зважаючи на обізнаність позивача про відсутність валютного рахунку, АКІБ «УкрСиббанк», який не був кредитором вимагає продовжувати сплачувати по 217 доларів США щомісяця до 2028 року та стверджує, що існує заборгованість, що є шахрайством та вимаганням з боку банку. НБУ у своїй офіційній відповіді підтверджує № 20-0004/69043 від 11.08.2016 року відсутність заборгованості та зазначає, що станом на 11.08.2016 рік відсутня інформація, щодо простроченої заборгованості [PERSON] перед банками України. У зв'язку з цим позивач вважає, що вона має право вимагати повернення їй зайво отриманих коштів і відшкодування моральної та матеріальної шкоди за умисний, заздалегідь спланований обман окремими працівниками та керівниками вище вказаних юридичних осіб. Оскільки відповідач не виконав свого зобов'язання у відповідності умов Договору про надання споживчого кредиту № 11232269000 від 12.10.2007 року і не видав кредит в розмірі 20000,00 доларів США, що підтверджується матеріалами справи та за що чинним законодавством передбачено відповідальність, а саме: у випадку ненадання кредиту у дату зазначену у договорі надання споживчого кредиту, кредитор зобовязаний сплатити позивачеві пеню у розмірі 3 відсотків річних, за кожен день вартості послуг, тобто 3% на день від невиплаченої суми, що становить 2 190 000,00 доларів США, які просить стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представники відповідача ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що підписанням договору про надання споживчого кредиту № 11232269000 від 12.10.2007 року [PERSON] засвідчила, що ознайомлена з умовами кредитування. На виконання умов вказаного кредитного договору, 12.10.2007 року кредитні кошти в сумі 20 000,00 доларів США були зараховані банком на поточний рахунок № 26209023095900 [PERSON] відкритий в іноземній валюті USD, що підтверджується випискою по особовому рахунку, а тому банком були виконані всі умови договору. Таким чином, кредитний договір був укладений на умовах погодженими його сторонами. Вважає позовну заяву безпідставною, доводи позивача про те, що банк не виконав свого зобов'язання у відповідності до умов вказаного договору та не видав їй кредит в розмірі 20 000 доларів США необґрунтованими. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11232269000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000,00 доларів США, що по курсу НБУ на день видачі кредиту становить 101 000 грн. на строк з 12 жовтня 2007 року по 11 жовтня 2028 року. За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,9% річних. В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 66711 від 12.10.2007 року, предметом якого є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 50,8 кв.м. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2017 року стягнено солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11232269000 від 12.10.2007 року в сумі 17654,65 доларів США, що еквівалентно 469260,59 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 3743,80 грн. Також стягнено з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по оплаті судового збору у сумі 7211,94 грн. в рівних частинах, по 3605,97 грн. з кожного. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 06.12.2017 року вказане рішення залишено без змін. Крім того даним рішенням встановлено, що видача позивачем кредиту на виконання взятих на себе зобов'язань в повному обсязі підтверджується меморіальним ордером № [NUMBER] від 12 жовтня 2007 року. Також встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» є банківською установою та у встановленому порядку отримав банківську ліцензію у якому зазначений перелік дозволених операцій, в тому числі право операцій з валютними цінностями, тому позивач мав достатні юридичні підстави та законне право для надання позивачці кредиту в іноземній валюті. Таким чином даним рішенням суду встановлено, що [PERSON] має заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ч. 1 ст. 527 ЦК України, передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення договору діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Факт укладення позивачем кредитного договору та договору іпотеки в судовому засіданні представником позивача не заперечувався. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Посилання позивача на вказану статтю не є підставою для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що банк надав позивачу послугу яка зводилася до надання банком споживчого кредиту позивачу. Пунктом 1.5. кредитного договору зазначено, що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № 26209023095900, у Банк для подальшого використання за цільовим призначення, тому позивачу було відомо, що кошти будуть перераховані на рахунок. Після укладення цих договорів між банком та позивачем виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють. Як вбачається із матеріалів даної справи, наданих в судовому засіданні пояснень сторін, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений з волі обох сторін, при його укладені, сторонами було визначено всі необхідні умови договору, тому будь-яких умов, які б суперечили чинному законодавству на момент його укладення договір не містить. Відповідач не вчиняв будь-яких дій, які б не відповідали умовам укладеного договору з позивачем. Позивачем надано до суду квитанції починаючи з листопада 2007 року по червень 2016 року ( всього 104 квитанції) про сплату нею кредиторської заборгованості за кредитним договором де сума зазначена в доларах та зазначено еквівалент даної суми у гривнях. Також до матеріалів справи додано заяви [PERSON]: заява- індивідуальна угода про купівлю іноземної валюти для погашення кредиторської заборгованості. Пунктом 1 зазначено, що клієнт доручає банку купити іноземну валюту, а саме долари США. Пунктом 2 зазначено, що придбану іноземну валюту зарахувати за рахунок клієнта за реквізитами які вказані. Пунктом 3 зазначено, перерахувати за наступними реквізитами отриману від нас суму в гривнях. Дані заяви підписані особисто позивачкою. Всі ці обставини дають підстави вважати, що відповідачем було виконано зобов»язання щодо надання позивачу кредитних коштів які були перераховані на поточний рахунок позивача, тобто виконані всі умови договору, тому в данному випадку суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі ст.ст. 6,12, 13,18, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 526, 527, 545, 627, 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд

Outcome: dismissed