Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини: дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитини повноліття. Позивач обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що з 27 вересня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] яка перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не бере участі у їх вихованні. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві просив розглядати справу без його участі, зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову йому зрозумілі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засідання встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 27 вересня 2006 року виконкомом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 11. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження: [NUMBER], виданим 05 грудня 2007 року виконкомом Росавської сільської ради Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 17. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Цей обов'язок закріплений у ст. ст. 51, 52 Конституції України, ст.ст. 180-201 Сімейного кодексу України. На підставі положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. До розгляду справи судом, згоди щодо утримання дитини сторонами не досягнуто. В даний час їхня дитина перебуває на утриманні в позивачки. Відповідач не надає матеріальної підтримки та не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Сімейний кодекс України містить положення щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який являється працездатним, проте в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач в письмовій заяві наданій до суду позов визнав. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 14 червня 2017 року. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 180 - 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved