Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 10 червня 1985 року по 02 грудня 1996 року була членом колгоспу ім. Шевченка села Шадра Миронівського району Київської області. 25 травня 1996 року колгосп ім. Шевченка села Шандра Миронівського району Київської області було реорганізовано в КСП ім. Шевченка. Вона була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю, виданого під час розпаювання земель місцевого господарства, тому має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності, які були передані у колективну власність згідно державного акта на право колективної власності на землю, виданого Шандрівською сільською Радою народних депутатів Миронівського району Київської області 06 грудня 1995 року. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 квітня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзив на позов не подав. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Представник відповідача Шандрівської сільської Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився, в надісланій до суду заяві сільський голова просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення повідомлений належно. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до частини 1 статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ № 666/94), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю. Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Статтею 1 цього Указу передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно зі статтею 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 10 червня 1985 року позивача прийнято в члени колгоспу ім. Шевченка села Шандра Миронівського району Київської області. Згідно даних архівної довідки виконавчого комітету Шандрівської сільської ради від 15 лютого 2018 року № 3 05 травня 1996 року колгосп ім. Шевченка було реорганізовано в КСП ім. Шевченка. КСП ім. Шевченка являється правонаступником колгоспу ім. Шевченка. 02 грудня 1996 року її було звільнено з членів вказаного господарства. 23 листопада 1993 року Шандрівською сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка села Шандра Миронівського району Київської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ. Згідно державного акта вказаному власнику землі передано у колективну власність 2331,5 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Шандрівської сільської ради народних депутатів № 15 від 23 листопада 1993 року. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 13. Додатком до державного акта був список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, які мають право на отримання земельних часток (паїв) при розпаюванні земель. У списку під номером 232 значиться позивач [PERSON] Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки колгоспника № [NUMBER], виданою колгоспом ім. Шевченка 10 вересня 1985 року, Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Шандрівською сільською радою народних депутатів 06 грудня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 13, витягу зі списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком № 1 до державного акта, довідок Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 грудня 2017 року, № 2/362-18 від 03 вересня 2018 року. Паювання земель КСП ім. Шевченкабуло юридичним фактом, що потягло за собою передачу громадянам, які включені до списку громадян - членів вказаного підприємства, який є додатком № 1 до державного акта, земельних часток (паїв). При розпаюванні земель позивач набула права на земельну частку (пай) поряд з іншими громадянами, оскільки була членом КСП ім. Шевченка, роздержавлення земель якого мало місце, на час видачі державного акта на право колективної власності на землю станом на 06 грудня 1995 року, та була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який був додатком № 1 до Державного акта на право власності на землю, під номером 232. Сертифікат на право на земельну частку (пай) позивач не отримувала. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Порушене право позивача підлягає захисту. Паювання було здійснене державою, яка і повинна нести відповідальність за допущені при цьому порушення. Згідно довідки № 29-10-0.31-31/113-18 від 02.03.2018, виданої відділом у Миронівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області вартість однієї земельної частки (паю), яка розташована на території Шандрівської сільської ради Миронівського району середньокадастровий розмір земельної частки (паю) становить 4,19 умовних кадастрових гектара. Позивач має право на земельну частку у вказаному розмірі. Визнання права на земельну частку (пай) в землях, які були розпайовані, зачіпає права інших учасників паювання, тому право позивача може бути захищено у спосіб, якщо земельна ділянка в рахунок земельної частки (паю) буде надана не за рахунок розпайованих земель, а за рахунок земель запасу та резервного фонду, який відповідно до статті 5 ЗК України в редакції 1992 року, відповідно до якої були утворені масиви земель резервного фонду, спеціально призначений для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням. За відсутності вільних земель або у разі небажання особи отримати земельну ділянку із наявних вільних масивів заподіяна шкода повинна бути відшкодована у грошовій формі. На підставі викладеного, ст. 5 Земельного кодексу України в ред. 1992 року, ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 3 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved