Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Синельниківської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 08 лютого 2010 року помер її чоловік - [PERSON], який постійно мешкав за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, вул. Свободи, буд. 72, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №76, 10 лютого 2010 року серія 1-КИ № 319827 та свідоцтвом про шлюб виданим міськвідділом РАГС міста Синельникове Дніпропетровської області 11 вересня 1982 року, актовий запис № 279 серія 11-КИ № 443666. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді гаражу, який складається Г-1 гаражу, П-1 погребу, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, вул. Воровського (в районі котельної ресорного заводу). Заповіту чоловік не складав. Єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після померлого 08 лютого 2010 року [PERSON], залишилась вона - [PERSON], його дружина. Вона звернулась до Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після померлого 08 лютого 2010 року [PERSON], але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що документів підтверджуючих право власності на гараж за померлим [PERSON], вона не надала. Вказаний гараж чоловік закінчив будувати в 1988 році. Право власності на гараж чоловік заінвентаризував на своє імя, про що свідчить: витяг з рішення виконкому Синельниківської міськради від 19.05.1987 року за № 187; довідка КП «Синельниківське МБТІ» за № 210 від 23.02.2016 року; реєстраційне посвідчення Синельниківського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 404 від 06.07.1993 року; технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений КП «Синельниківське МБТІ» 19 лютого 2016 року. Оформив чоловік право власності на збудований гараж належним чином, згідно діючого на той час чинного законодавства, але на сьогоднішній день реєстраційне посвідчення нотаріус не сприймає, як документ і вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав спадкоємця. У звязку з цим, позивач просить визнати за нею права власності на гараж, який складається з Г-1 гаражу, П-1 погребу, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, вул. Воровського (в районі котельної ресорного заводу), в порядку спадкування за законом після померлого 08 лютого 2010 року [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Синельниківська міська рада в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-КИ №443666, вбачається, що 11.09.1982 року уклади шлюб [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу різвище чоловіка: «Пономаренко», дружини: «Пономаренко». Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-КИ № 319872, [PERSON] помер 08.02.2010 року. Відповідно довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» № 210 від 23.02.2016 року, гараж, розташована за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Воровського (у районі котельної рессорного заводу), належить [PERSON] на підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради №187 від 19.05.1987 року. Відповідно до рішення виконкому Синельниківської міської ради №187 від 19.05.1987 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаража по вул. Воровського (в районі котельної рессорного заводу). Згідно реєстраційного посвідчення Синельниківського МБТІ, гараж розташований по вул. Воровського (в районі котельної рессорного заводу) зареєстрований за [PERSON] за реєстровим номером №404. Постановою державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 21.06.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на гараж, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Воровського (у районі котельної рессорного заводу), який належить померлому 08 лютого 2010 року [PERSON], у звязку з тим, що право власності на гараж не зареєстроване. Згідно з копією технічного паспорта на гараж по вул. Воровського в м. Синельникове, зазначений гараж належить [PERSON]. З копії спадкової справи №06/2010 до майна померлого 08 лютого 2010 року [PERSON] вбачається, що діти померлого - [PERSON] та [PERSON] відмовилися від належної їм частки спадкових прав та обовязків, в тому числі спадкового майна, яке залишилося після смерті батька [PERSON] на користь матері [PERSON], яка є також спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст.1268 ЦК України). Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В п. 3.2. листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5\~серпня\~ 1992\~року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5\~серпня\~ 1992\~року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Отже, матеріалами справи встановлено, що гараж, який розташований за адресою : м. Синельникове, вул. Воровського (в районі котельні рессорного заводу) збудований до 05 серпня 1992 року, а тому суд може визнати право власності в порядку спадкування на спірний гараж за позивачем. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю. На підставі викладеного та ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221, 1261, 1267, 1268 ЦК України,

Outcome: approved