Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 25.01.2014 року помер її чоловік [PERSON], який проживав у м. Київ. На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді: жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Горностайпіль по вул. Інтернаціональна, 118 Іванківського району Київської області, що належав покійному батьку спадкодавця [PERSON], який помер 24.08.2002 року, спадщину після якого прийняв його син (чоловків позивачки) [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Спадщину після смерті чоловіка позивачка прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори 25.04.2014 року ( спадкова справа № 216/2014). 07.09.2017 року позивач звернулася до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, але їй було відмовлено, оскільки не предявлено правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Та усно розяснено, що вона не довела родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]: у свідоцтві про смерть чоловіка зазначено «Алексійчук», а у свідоцтві про народження «Алексейчук». Так само як і у їх з чоловіком свідоцтві про укладення шлюбу їх прізвища зазначено «Алексейчук», замість правильного «Алексійчук». У 1952 році [PERSON] побудував жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Горностайпіль по вул. Інтернаціональна, 118 Іванківського району Київської області. Вказане домоволодіння він побудував власними силами та за власні кошти, але ніяких правовстановлюючих документів не було оформлено. Документами, що підтверджують право власності на спадковий будинок є довідки Горностайпільської сільської ради (виписка з по господарської книги № 2, номер по господарського обліку 0100 та виписка із земельно-кадастрової книги). Чому виникли розбіжності в актових записах про народження і одруження позивачці невідомо, скоріш за все через неграмотний переклад з російської на українську мову. Встановлення факту родинних стосунків необхідне позивачці для оформлення спадкових прав. Спадкоємцем за законом , який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно після смерті [PERSON] є позивач його дружина. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину, немає. Вважаючи, що має право на спадкове майно, вона просить визнати її право власності на жилий будинок з господарськими будівлями, встановивши факт родинних відносин її чоловіка з його батьком та її перебування у шлюбі з [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. Представник відповідача у судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, написали лист про те, що позовні вимоги визнають, просить справу розглядати без участі представника сільської ради. Суд, вислухавши позивача, свідків, вивчивши докази, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується його свідоцтвом про народження серії ЯГ № 673618 від 21.04.1953 року: в ньому зазначено, що його батьками були «[PERSON] и [PERSON]» (рос. мовою). У свідоцтві про смерть серії І-БК № 397753 від 26.08.2002 року зазначено, що [PERSON] помер в с. Горностайпіль Іванківського району Київської області. У свідоцтві про укладення шлюбу серії ІІ-БК № 345150 від 31.08.1979 року, складеному також російською мовою, прізвище чоловіка записано «Алексейчук», і після укладення шлюбу дружині [PERSON] було присвоєно прізвище «Алексейчук». В паспорті, виданому позивачці у вересні 1996 року Мінським РУГУ МВС України в м. Києві, її прізвище зазначено як «Алексійчук», як і прізвище чоловіка, з яким вона уклала шлюб 31.08.1979 року (10 паспорта). В паспорті, виданому чоловіку позивачки у вересні 1996 року Мінським РУГУ МВС України в м. Києві, його прізвище зазначено як «Алексійчук», на 10 сторінці в графі сімейний стан зазначено, що 31.08.1979 року зареєстровано його шлюб з [PERSON]. У свідоцтві про смерть серії І-БК № 289930 від 25.01.2014 року прізвище померлого також зазначено як «Алексійчук Юрій Борисович». У судовому засіданні , крім того, були допитані свідки діти позивачки та її чоловіка [PERSON] та [PERSON]. Їх покази зводяться до того, що позивачка та [PERSON] є їх батьками. Після смерті батька вона у нотаріальній конторі відмовились від спадщини на користь матері. У досліджених судом свідоцтвах про народження свідків серії ІІІ-БК № 458475 від 13.06.1980 року та ІІІ-БК № 490866 від 24.02.1981 року їх батьками зазначено «Алексейчук Юрий Борисович» та «Алексейчук Татьяна Владимировна» (рос. мовою). В паспортах же прізвище дочки позивачки зазначено українською мовою «Алексєйчук», а сина позивачки «Алексійчук». Суд вважає, що такі розбіжності сталися через невірний переклад та написання після перекладу прізвища з української мови на російську, тому підлягають задоволенню вимоги про встановлення наступних юридичних фактів: [PERSON] був сином [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] були подружжям. Ці факти достовірно встановлені у судовому засіданні. Як встановлено судом, що [PERSON] помер в с. Горностайпіль Іванківського району Київської області 24.08.2002 року. [PERSON] був сином [PERSON] і помер 25.01.2014 року. На день смерті [PERSON] належав жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Горностайпіль Іванківського району Київської області по вул. Інтернаціональна, 118, що підтверджується записом у погосподарській книзі № 2 Горностайпільської сільської ради сільської ради за особовим рахунком № 0100 (довідка сільської ради № 412 від 14.06.2017 року) і був збудований ним згідно з даними Технічного паспорта на житловий будинок у 1952 році, господарські споруди протягом 1952-2000 років. Правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] за життя не оформив. Земельна ділянка, яка надана для будівництва і обслуговування цього жилого будинку, не приватизована, що підтверджується довідкою Горностайпільської сільської ради № 413 від 14.04.2017 року. Відповідно до положень чинного на той час ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року № 11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із по господарських книг. Після смерті [PERSON] у 2002 року, його син [PERSON], прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, починаючи з дня смерті 24.08.200-2 року по день своєї смерті 25.01.2014 року, що підтверджується довідкою Горнгостайпільської сільської ради № 695 від 15.09.2017 року, тобто вчинив дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, але не оформив свої права на спадкове майно у передбаченому законом порядку. Позивач є дружиною [PERSON] Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно після смерті [PERSON], є позивач його дружина. Їх діти свідки по справі від спадщини відмовились в установленому законом порядку на користь матері (позивачки) і підтвердили це у судовому засіданні. Позивач вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини, як це передбачено ст. 1269 ЦК України, вчасно подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, частково оформила спадкові права. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, постановою нотаріуса від 07.09.2017 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину. Саме через відсутність правовстановлюючих документів, позивач не може оформити свої спадкові права на зазначене майно, хоча воно є об*єктом спадкового майна за законом. На даний час ніхто, крім позивача, на це майно не претендує. Відповідно до ст. 41 Конституції України „кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. На підставі наведеного, ст. 1223, 1258, 1261, 1269, 1270, 1298 ЦК України,

Outcome: approved