Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири №136 у будинку № 39 розташованого по вул.. Латишева, в м. Маріуполі, на підставі договору дарування зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя 30.01.2003 року за №35506. В вищезазначеній квартирі зосталася зареєстрованою відповідач [PERSON] яка була зареєстрована як член сімї оскільки є її донькою, однак фактично не мешкає за місцем реєстрації з травня 2013 року оскільки веде антигромадський спосіб життя, покинула двох синів, відносно одного з яких позбавлена батьківських прав. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не веде з нею спільного побуту, в квартирі немає її особистих речей. Реєстрація відповідача порушує її права як власника квартири. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає з причини відсутності по місту реєстрації, місце проживання відповідача не відомо, засобів звязку не мається. Просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном у вигляді квартири №136 у буд. № 39 розташованого по вул.. Латишева, в м. Маріуполі, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням і зняття її з реєстрації. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала заяву в якій просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином про причини неявки суд не повідомила, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 11.01.2003 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], який зареєстровано згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, 30.01.2003 року в Маріупольському БТІ за №35506 [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 136 у будинку №39 розташованого по вул.. Латишева, в м. Маріуполі ( а. с. 6). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженого судом акту №19 від 16.01.2016 р. складеного КСН «Черьомушки» у квартирі № 136, будинку №39 розташованого по вул.. Латишева в м. Маріуполі зареєстровано [PERSON], проте фактично мешкає невідомо де ( а.с. 5). Як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 07.11.2016 р. [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Рішення набрало законної сили 04.01.2017 р. Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сімї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на наведене, виходячи з того, що [PERSON] була зареєстрован у квартирі № 136, будинку №39 розташованого по вул.. Латишева в м. Маріуполі як член сімї позивача, та з травня 2013 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позов в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.7 ч.1 п.2 названого вище Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: partial