Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що вона побудувала будинок та на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, виданого 29.08.2018року, був внесений запис 05.09.2018року про державну реєстрацію права власності за позивачем на об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок [ADDRESS] . У цей будинок вселився відповідач по справі, який попросив тимчасово користуватися будинком, оскільки мав намір купити його. На даний час, відповідач змінив в будинку замок від вхідних дверей та не допускає позивача до її домоволодіння, поводить себе агресивно та протиправно. Оскільки позивач позбавлена можливості безперешкодно користуватися і розпоряджатися належним їй майном, тому просить суд усунути перешкоди в користуванні належним їй будинком, шляхом виселення з нього відповідача. 03.10.2019 року було відкрито провадження у даній справі в спрощеному порядку. 15.01.2020 року було ухвалено заочне рішення по справі. 21.07.2020 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено та скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 15.01.2020року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження. Позивач та представник позивача, адвокат Дульдієр О.П., в судовому засіданні підтримали позов. Відповідач та представник відповідача адвокат Недотопа М.М., в судовому засіданні позов не визнали. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 141182410169, від 29.08.2018року був внесений запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2018 року на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок [ADDRESS] , позивач [PERSON] являється власником даного будинку (а.с.11). Згідно довідки про склад сім`ї, наданої Храпачівською сільською радою Білоцерківського району Київської області від 29.08.2019 року №278, [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] , але в будинку ніхто не зареєстрований (а.с.10). Встановленим є те, що відповідач користується зазначеним будинком на власний розсуд та періодично проживає без реєстрації. Встановлено, що з червня 2004 року місце проживання відповідача зареєстроване у [ADDRESS] (а.с.87). Позивач суду пояснила, що мала намір продати свій будинок, але потребувала час для виготовлення документів, а відповідач виявив бажання придбати будинок, та попросив дозволу користуватися земельною ділянкою біля будинку, вирощував салати, різну зелень на продаж. Близько двох років тому, сторони в усній формі домовилися про куплю-продаж будинку за 15 000 дол.США. На даний час відповідач відмовляється купувати будинок та відмовляється звільнити його. Відповідач самовільно змінив вхідні двері, щось ремонтував перебудовував, вселив родича в будинок, зі слів сусідів, відповідач проживає в будинку разом з братом. Позивач неодноразово зверталася до працівників поліції, які пропонували звернутися до суду, відповідач продовжує вести себе зухвало, не йде на контакт, вважає себе господарем, але при цьому ніяких коштів не передавав, дозволу на вчинення ремонтних робіт не отримував. Позивач бажає продати власний будинок, але не має доступу до нього. На підтвердження пояснень позивача, суду надано ряд висновків по факту звернення [PERSON] до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, щодо протиправних дій з боку [PERSON] . Відповідач заперечуючи позов, суду пояснив, що мав намір придбати у позивача будинок, але у неї не було документів на будинок. Відповідач довго чекав поки [PERSON] виготовить документи, оформить право власності. Будинок був недобудований, пустий. Відповідач пропонував позивачу однокімнатну квартиру в обмін на її будинок, але [PERSON] відмовилася. Позивач хотіла за розпискою продати будинок, отримати кошти й написати про це розписку, але відповідач заперечив такий продаж. Відповідач стверджує, що вклав свої кошти в облаштування будинку, встановив двері, які позивач виламала та викрала особисті речі відповідача. Позивач пропонувала відповідачу 2 тис.дол. США за внески в будівництво. Відповідач стверджує, що [PERSON] дозволяла йому переплановувати будинок, користуватися земельною ділянкою і будинком. Жодних договорів з позивачем не укладалося, всі домовленості були усними. Допитана судом свідок [PERSON] , яка приходиться рідною сестрою позивачу, суду показала, що їх батько подарував сестрі земельну ділянку на якій позивач побудувала хату, але не вистачило коштів закінчити оформлення права власності та добудувати будинок. [PERSON] вирішила продати домоволодіння, а відповідач бажав придбати цей будинок. Позивач дозволила відповідачу тимчасово користуватися земельною ділянкою, бо він вирощує на продаж зелень, але з часом відповідач почав користуватися і будинком, робив поліпшення, встановив нові вхідні двері, почувався господарем. Позивач звернулася до дільничного інспектора поліції зі скаргою на такі дії [PERSON] . Позивачу порадили виламати двері і виселити відповідача, що позивач і зробила, але приїхав відповідач з адвокатом, почали погрожувати, доводити своє право на проживання в будинку, вели себе зухвало. Позивачу порадили вирішувати спір в суді. Відповідач самовільно в будинку змінив міжкімнатну перегородку, поставив 2 вікна, зацементував в одній кімнаті підлогу. Відповідач не купує будинок і без дозволу користується будинком та земельною ділянкою, заперечує виселятися. Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] суду показав, що був адвокатом відповідача, зустрічався влітку з позивачем, вів розмову з приводу врегулювання питання продажу будинку. Свідок сприяв переговорам, бо [PERSON] з [PERSON] не могли домовитися. Свідок з позивачем обговорював укладення договору купівлі-продажу її будинку і земельної ділянки за 14 тис. доларів США з розстрочкою платежу, щоквартально відповідач мав виплачувати позивачу 3500 дол. США, але [PERSON] відмовилася укладати такий договір. Договорів найму житла, чи купівлі-продажу між сторонами не укладалося. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , суду показала, що працює техніком в МБТІ, один раз зустрічалася з позивачем, яка була замовником оформлення технічної документації по її домоволодінню в с. Скребишах. Свідок влітку 2017 року приїздила на огляд домоволодіння, де був присутній відповідач, який все показував, розказував. Свідок 1 раз бачила сторони, які між ними були відносини, чи домовленості - свідку невідомо. Задовольняючи позов суд виходить з наступного. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Отже, судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Встановлено, що відповідач користується спірним будинком, хоча взимку проживає в [ADDRESS] . Відповідач вважає, що має право користуватися будинком, але ні відповідач ні його представник не обґрунтували наявність такого права та правової позиції своїх заперечень на позов. На час розгляду даної справи, відповідач не зазначив правових підстав свого користування спірним житлом, не довів свого права проживання та користування будинком [ADDRESS] . Відповідачем не надано суду жодного доказу в підтвердження права на користування домоволодінням [ADDRESS] . Згідно ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони не укладали договору найму, оренди земельної ділянки чи іншого майна, а також, відповідачем не передавалися позивачу кошти за користування чи намір в майбутньому придбати будинок. Так само, відсутні докази надання позивачем дозволу відповідачу чи будь-кому іншому на переобладнання чи поліпшення її житлового будинку. Проживання відповідача в зазначеному будинку створює перешкоди позивачу, як власнику, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач має намір розпорядитися будинком на власний розсуд, але відповідач чинить перешкоди, що було підтверджено і в судовому засіданні, оскільки відповідач не бажає добровільно звільняти житло. Отже, оцінюючи наявні докази по справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат по справі.

Outcome: approved