Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є володільцем легкового автомобіля марки «Peugeot», модель 308, 2011 року випуску, № кузова [NUMBER], тип легковий хатчбек-В, синього кольору, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. Право володіння, тобто право користування та розпорядження, вона (позивач) набула на підставі довіреності серії НВХ 428526, виданої приватним нотаріусом КМНО Панченком О.В., реєстровий № 1621. Під час оформлення довіреності було з'ясовано питання про відсутність обтяжень. Однак, в жовтні 2016 року під час звернення до сервісного центру МВС з метою зняти автомобіль з реєстраційного обліку, їй стало відомо про наявність заборони на відчуження (арешт) на вказаний автомобіль, накладений ВРЕВ УДАІ м. Севастополя 06.02.2014 року на підставі постанови відділу ДВС Нахімовського РУЮ м. Севастополя від 30.12.2013 року. Як було з'ясовано, виконавче провадження № 39168197 було розпочато ДВС Нахімовського РУЮ м. Севастополя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТС Україна» коштів у сумі 1 131,49 грн. У зв'язку з тим, що АР Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованою територією, вирішити питання поза межами суду щодо зняття арешт з автомобіля не виявляється можливим. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. В судове засідання представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, її представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що у Відділом державної виконавчої служби Нахімовського районного управління юстиції м. Севастополя було відкрито виконавче провадження № 39168197 з примусового виконання виконавчого листа Нахімовського районного суду м. Севастополя від 26.06.2013 року № 2-5296/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТС Україна», змінили назву на ПАТ «ВФ Україна», коштів в сумі 1 131,49 грн. Згідно довіреності від 02.08.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Панченком О.В., реєстровий № 1621, [PERSON] уповноважила [PERSON] та/або [PERSON] продати належний їй автомобіль марки «Peugeot», модель 308, 2011 року випуску, № кузова [NUMBER], тип легковий хатчбек-В, синього кольору, державний номер [NUMBER]. Однак, як виявилося згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС на автомобіль марки «Peugeot», модель 308, 2011 року випуску, № кузова [NUMBER], тип легковий хатчбек-В, синього кольору, державний номер [NUMBER], ВРЕВ УДАІ м. Севастополя накладено заборону на відчуження (арешт) 06.02.2014 року на підставі постанови ВДВС Нахімовського РУЮ м. Севастополя від 30.12.2013 року. Крім того, автомобіль постановлено в розшук та затримання як майна боржника. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] погасила заборгованість перед кредитором - ПАТ «МТС Україна», нова назва ПАТ «ВФ Україна». Проте, зняти арешт з автомобіля не виявляється можливим, оскільки АР Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованою територією. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки, виконавче провадження відкрито на території, яка вже тривалий час є тимчасового окупованою, позивач позбавлений можливості захистити свої законні права поза судовим вирішення спірного питання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved