Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами і зареєстрований 04.02.1995 року Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом №164; сина [PERSON], [INFO] залишити на виховання та проживання матері; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина доньки у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). При цьому посилається на те, що їх спільне життя не склалося, сторони не ведуть спільного господарства, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вважає, що збереження шлюбу за цих обставин є неможливим. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, а також та визнав позов в частині стягнення аліментів з нього в розмірі ? частини його заробітку з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 04.02.1995 року відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №164. Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведеться. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату, матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно надає не регулярно. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаємопорозуміння, що призвело до втрати взаємних почуттів, поваги та любові один до одного, визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку, відсутність підстав та доказів для стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку, суд вважає можливим задовольнити позов в цій частині. Разом з тим, позовні вимоги в частині залишення неповнолітнього на виховання та проживання матері не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а не одноособово одним із них та згідно ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: partial