Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, площею 4,48 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , [NUMBER] . За життя померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області 25 червня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 73, яким державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серія [NUMBER] від 15 березня 2006 року, заповів позивачу - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Крім того, у встановлений законом строк відповідач по справі - син померлого, подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Через деякий час [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 08 грудня 2018 року своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 21 травня 2019 року явку відповідача [PERSON] (сина померлого) було визнано обов`язковою та викликано його у судове засідання для надання суду особистих пояснень. Однак на судові засідання, що відбулися 09 липня 2019 року, 06 серпня 2019 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце їх проведення сповіщався належними чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, площею 4,48 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , [NUMBER] . За життя померлий [PERSON] склав заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області 25 червня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 73, яким державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серія [NUMBER] від 15 березня 2006 року, заповів позивачу - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Крім того, у встановлений законом строк відповідач по справі - син померлого, подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Через деякий час [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 08 грудня 2018 року своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлого [PERSON] , копію заповіту, копію заяви позивача про прийняття спадщини, копію заяви відповідача про відмову від спадщини та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved