Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, вказавши, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.12.2013 року їй належить квартира [ADDRESS]. На сьогоднішній день у вказаній квартирі з 12 січня 2010 року зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Однак на даний час в квартирі проживає лише вона, з грудня 2012 року відповідач, забравши всі свої особисті речі, в квартирі не мешкає, його фактичне місце проживання їй невідоме. Рішенням суду від 30 травня 2013 року шлюб між ними розірвано. За комунальні послуги відповідач зовсім не сплачує, що змушує її нести додаткові витрати по утриманню житла, тому позивач вважає, що реєстраціє відповідача чинить їй перешкоди у користуванні власністю та порушує її права як власника житла, тому просить припинити право користування [PERSON] вищезазначеною квартирою та зняти його з реєстрації. Позивач [PERSON] до суду надала заяву відповідно до якої на задоволені позову наполягає, просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву відповідно до якої позов визнав. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2013 р., квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (л.с. 9-15 - копії заповіту, витягів із спадкового реєстру, свідоцтва). У вказаному житловому помешканні зареєстровані крім позивачки [PERSON] також відповідач по справі [PERSON] (л.с. 3- копія довідки). Згідно довідки про фактичне проживання особи в житловому приміщенні , завіреного майстром дільниці № 8 [PERSON], відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі з 04 грудня 2013 року по теперішній час (л.с. 4 - довідка). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати права власності у повному обсязі. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суд вважає вимога [PERSON] про зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою є зайвою, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про припинення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial