Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 23 листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №179. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Їхнє сімейне життя не склалося у звязку з несумісністю характерів та різними поглядами на життя. Шлюбні відносини між ними припинено з 2016 року, зараз кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути на її користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору. До початку судового засідання позивач надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги про підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, просила розглянути справу без її участі. До початку судового засідання відповідач надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, просить розглянути справу без його участі. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність неповнолітніх дітей, приходить до наступного висновку. З копією свідоцтва про одруження серія 1-КИ № 260272 вбачається, що 23.11.2013 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : «Тетерятник». З копії свідоцтва про народження серії І-КИ №519167 вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім'ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у\~ст. 51 Конституції України\~у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що подружжя з 2016 року стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідач позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та ст.ст.110-112,113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved