Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить усунути перешкоди у користуванні належної їй 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] шляхом виселення з даного жилого приміщення [PERSON], [INFO] р. н. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, після розірвання якого відповідач залишився проживати у будинку, який на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить [PERSON] Відповідач постійно вчиняє сварки, переїхати проживати в інше житло відмовляється. Зазначає, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу вчинення відповідачем сварок та насилля, які роблять спільне проживання нестерпним. В судовому засіданні позивач, представник позивача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд за згодою позивача розглянув справу у відсутності відповідача на підставі поданих доказів в порядку ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду (ст.47). В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.4, 5-6, 7). Разом з позивачем у зазначеному будинку зареєстровані та проживають діти [PERSON], [INFO] р. н., та [PERSON], [INFO] р. н., а також колишній чоловік [PERSON], [INFO] р. н. (а.с.8, 9). Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] часто вчиняє сварки, часто вночі, іноді бійки, трощить меблі; у зв'язку з такою поведінкою [PERSON] діти кричать, [PERSON] знервована та налякана. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в установленому порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і вони мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; власник квартири не може бути позбавлений права користування житлом, крім випадків, передбачених законом. Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається з наведених вище норм законодавства України наявні підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Обставини, на які посилається позивач щодо неможливості спільного проживання з відповідачем в одному будинку підтверджуються також довідкою Скадовського ВП Новокаховського ВА ГУНП в Херсонській області №708/01/39-317 від 17.01.2017, згідно якої [PERSON] зверталась до Скадовського ВП протягом 2016-2017 років із заявами про вчинення її колишнім чоловіком [PERSON] відносно неї насильницьких дій; заяви зареєстровані в журналі ЄО 05.09.2016 за №5052, 29.12.2016 за №6653, 04.01.2017 за №58; у ході розгляду заяв [PERSON] про вчинення відносно неї насилля її колишнім чоловіком, з [PERSON] проведено профілактичні бесіди щодо недопущення у подальшому будь-яких протиправних дій у відношенні [PERSON] (а.с.35). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, тому останній підлягає виселенню із займаного житлового приміщення без надання іншого житла. За таких обставин, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Одночасно суд вважає необхідним роз'яснити положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, про виселення особи є підставою для зняття з реєстрації місця проживання такої особи. Судові витрати покладаються на відповідача на підставі ст.88 ЦПК України, оскільки вимоги позову задоволені.

Outcome: approved