Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за комунальні послуги в сумі 8203,42 грн та судові витрати у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що відповідач проживав у житловому будинку по [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті діда і між ними була усна домовленість, що він здійснює догляд за будинком та оплачує вартість комунальних платежів. В порушення даної домовленості, відповідач не оплачував комунальні платежі, тому виникла заборгованість і ним написана розписка, що він зобов»язується в строк до 19.04.2017 року виплати заборгованість, що ним не виконано, тому позивач і звернулася до суду з даним позовом. У суді позивач [PERSON] позов повністю підтримала та надала пояснення аналогічні до змісту позову. Додатково пояснила, що після смерті діда стала здавати належний йому будинок в оренду. В період з 3 серпня 2016 року по лютий 2017 року в будинку проживав відповідач із сім»єю, але останній не сплачував комунальні послуги. Відповідач усно обіцяв погасити заборгованість, а потім надав розписку, про те що погасить заборгованість по комунальних послугах. Крім того, позивач пояснила, що договір оренди житла в даному випадку в письмовій формі не був укладений, а відповідач добровільно за час проживання оплатив комунальні послуги на суму 3500 грн, у зв*язку з чим станом на час її звернення до суду заборгованість по комунальним послугам за час проживання відповідача становить 8203,42 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання з»явився, позов не визнав та пояснив, що тимчасово проживав в орендованому житлі, яке здавала позивачка. Комунальні послуги сплачував по субсидії. На вимогу позивачки та її матері передав останнім 3500 грн в рахунок оплати комунальних послуг, але згодом позивачка стала перешкоджати йому проживати у будинку, забирати власні речі, а тому, з метою забрати власні речі із орендованого будинку, був вимушений написати розписку позивачці про сплату їй заборгованості по комунальним послугам. Із заповіту від 16.05.2003 року вбачається, що [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (а.с.8). [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.12.2012 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року (а.с.10). Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №41399161 (а.с.11) після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №313/2015. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2017 року спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON], спадщина, на яке видано свідоцтво складається з будинковолодіння по [ADDRESS] З розписки, складеної [PERSON] від 20.02.2017 року вбачається, що останній зобов»язується до 19.04.2017 року сплатити заборгованість за комунальні послуги в сумі 8020,92 грн в строк до 19.04.2017 року. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з»ясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є дідом позивача та за життя ним складений заповіт від 16.05.2003 року, згідно якого він все своє майно заповів [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, входить житловий будинок [ADDRESS] [PERSON], як спадкоємець за заповітом подала заяву про прийняття спадщини, про що Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №313/2015 та лише 08.08.2017 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В липні 2016 року [PERSON] та [PERSON] усно домовилися про те, що останній разом зі своєю співмешканкою буде проживати в житловому будинку [ADDRESS] та здійснювати догляд за будинковолодінням, оплачувати комунальні платежі. В порушення даної домовленості [PERSON] своєчасно не оплачував комунальні послуги, тому виникла заборгованість в сумі 8020,92 грн, яку згідно розписки від 20.02.2017 року він зобов»язувався погасити в строк до 19.04.2017 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. В ст.815 ЦК України закріплені обов»язки наймача житла, а саме наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно ч.1, 3 ст.816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов'язків щодо користування житлом. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними. Згідно ч.1-3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що між [PERSON] та [PERSON] в усній формі був укладений договір найму житла на невизначений термін, згідно якого [PERSON] мав право проживати у будинку, належному [PERSON] та обов»язок сплачувати комунальні послуги. Будь яких інших домовленостей, ніж встановленого законом обов*язку наймача житла самостійно сплачувати комунальні платежі, між сторонами не укладалося. В порушення домовленості [PERSON] своєчасно не оплачував комунальні послуги, тому виникла заборгованість, яка частково ним була погашена шляхом передачі коштів позивачу. На підтвердження наявності заборгованості ним була написана розписка від 20.02.2017 року, згідно якої він зобов»язувався виплатити заборгованість в сумі 8020,92 грн в строк до 19.04.2017 року. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно ч.1,2 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд оцінює розписку відповідача лише як підтвердження факту визнання ним своєї заборгованості щодо оплати комунальних послуг, а не як боргову розписку, за якою він має повернути гроші позивачці, оскільки вказаних в розписці грошей він від позивачки не отримував, а існуюча заборгованість перед комунальними підприємствами ніким на час розгляду справи в суді не погашена. В даному випадку між сторонами в усній формі був укладений договір найму житла, що визнається відповідачем та не підтверджено факт отримання останнім грошей в борг від позивачки з обов»язком їх повернути. Тобто, між сторонами виникли правідносини щодо найму житла, а досліджена судом розписка відповідача вказує, що [PERSON] визнає, що проживав у житловому будинку [ADDRESS] та зобов»язується виплатити заборгованість по комунальним послугам в сумі 8020,92 грн в строк до 19.04.2017 року., але разом з тим з наданих копій рахунків на оплату комунальних послуг не зрозуміло за який проміжок часу виникла заборгованість та в якій сумі. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст..60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи встановлені у справі обставини щодо правовідносин, які виникли між сторонами у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через його безпідставність, оскільки відповідач за законом повинен самостійно оплатити комунальні послуги. Відмовляючи у задоволенні позову суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed