Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі, зареєстрований 25.08.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №102. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на сімейне життя, що привело до зникнення взаємоповаги один до одного, виникнення сварок та непорозумінь. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. З початку 2017 року вони припинили спільне проживання. Спільний бюджет не ведуть. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, у позовній заяві просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Судовий збір просить покласти на відповідача. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 24.06.2019 до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 25.08.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №102. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу є втрата сторонами любові один до одного та протилежні погляди на сімейне життя. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. З початку 2017 року сторони припинили спільне проживання. Спільний бюджет не ведуть. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу позивачка бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved