Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 09 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна, за актовим записом № 44 та стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги мотивовані тим, що між нею та відповідачем 09 лютого 2007 року був зареєстрований шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею в найманій квартирі. Їх подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам доньки. Відповідач неодноразово завдавав їй тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталася до правоохоронних органів. Разом з тим, вона раніше вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, провадження за яким було закрито за примиренням сторін. Але, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Крім того, оскільки у відповідача залишається автомобіль марки «Фіат», який є спільною власністю подружжя, та стосовно розділу якого позивачка майнового спору не має, а останній використовую цій автомобіль як засіб для отримання доходу, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши докази, які є у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб припиняється у наслідку його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка та що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що 09 лютого 2007 року між [PERSON] і [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції АР Крим, Україна, за актовим записом № 44 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.24). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що випливає із копії свідоцтва про народження (а.с.22). Відповідно до ухвали Ялтинського міського суду АР Крим від 21 травня 2013 року було закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення. Зазначена ухвала набрала законної сили 29 травня 2013 року (а.с.13). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного бюджету не мають, сумісного господарства не ведуть, не мають бажання зберегти сім'ю. Брак існує формально, та його збереження неможливе. Крім того, шлюб це вільне волевиявлення чоловіка та жінки, у даному випадку підтримувати шлюб сторони бажання не мають. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, підстав для вживання заходів до примирення подружжя не має, тому позовні вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України, - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивач у своєму позові вказує на те, що донька останнім часом знаходиться на її утриманні, вони проживають разом з нею в найманій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з урахуванням всіх обставин у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі. В порядку розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору на користь позивача у розмірі 229,41 гривень (щодо вимог немайнового характеру - про розірвання шлюбу) та на користь держави в розмірі 229,40 гривень (щодо вимог майнового характеру - стягнення аліментів). На підставі викладеного та

Outcome: approved