Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоди купівлі-продажу квартири, гаражу укладену відповідно між нею і відповідачами, між нею та відповідачем [PERSON], дійсними, такими, що відбулися, та визнати за нею право власності на квартиру [NUMBER] загальною площею 67,5 м. кв., житловою площею 40,1 м. кв., розташовану по [ADDRESS] яка раніше на праві приватної, спільної сумісної власності належала відповідачам, та [PERSON], померлому [INFO] року, право власності на гараж [NUMBER] (на схематичному плані позначений літерою А) загальною площею 22,2 м. кв. з погребом під частиною будівлі (літ. А1), оглядовою ямою (літ. а), розташований на земельній ділянці площею 27 м. кв. по [ADDRESS], який раніше на праві приватної власності належав [PERSON], стверджуючи, що 02.09.2014 року вона уклала з відповідачами угоду купівлі-продажу вище вказаних квартири та гаражу, згідно якої сплатила відповідачам гроші у сумі 120000 грн., про що складені відповідні розписки, а відповідачі передали їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на квартиру, на гараж, самі квартиру, гараж пообіцяли з'явитися до нотаріальної контори для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідачі ухиляються від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не з'являються. Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, просять справу розглянути за їх відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачам та [PERSON], померлому [INFO] року, на праві приватної, спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1994 року, виданого Балтським районним бюро технічної інвентаризації, належала квартира [NUMBER], розташована по [ADDRESS] після смерті [PERSON] спадщину у вигляді 1/6 частини вище вказаної квартири, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла його дружина відповідач [PERSON], що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належав гараж [NUMBER], розташований по [ADDRESS] який він побудував на підставі дозволу на виконання робіт, наданого виконкомом Балтської міської ради депутатів трудящихся від 30.10.1978 року, що сторони уклали між собою договори купівлі-продажу вище вказаних квартири і гаражу від 02.09.2014 року, згідно якого відповідачі продали, а позивач придбала вище вказані квартиру і гараж за 120000 грн. і по акту прийому-передачі від 02.09.2014 року відповідачі передали, а позивач прийняла квартиру, гараж, що відповідно до розписки, складеної відповідачами, вони отримали від позивача вище вказану суму грошей і взяли на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення договору, про що повідомили у клопотаннях про розгляд справи без їх присутності, де вказали, що наміру з'явитися до нотаріальної контори для посвідчення договору у них немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідачі ухилилися від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02.09.2014 року між позивачем та відповідачами, а також між позивачем та відповідачем [PERSON]. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved