Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 27.10.2006 року по справі № 2-5532/06, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів доходів(заробітку) щомісячно, починаючи з 06.07.2006 року і до повноліття дитини, а саме: 10.09.2018 року. З метою виконання вказаного рішення суду, Першим Київським ВДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №36115667. Однак, 18.03.2014 оку [PERSON] звільнився за власним бажанням з КП «Міські дороги» та більше офіційно не працевлаштовувався і матеріальної допомоги на утримання доньки позивачу не надавав. Внаслідок цього, станом на 18.03.2014 року заборгованість по аліментам склала суму у розмірі 36\~139,68 гривень. Постановою Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 06.05.2014 року виконавче провадження було закінчено на підставі п.10.ч.1ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач вказує, що у відповідності до вимог п.1 ст.196 СК України, з урахуванням наявності боргу, підлягає стягненню з відповідача пеня за прострочення сплати аліментів, що виникла за період з 18.03.2014 року по 20.07.2015року у загальному розмірі 17\~794,71 гривень. Зазначені вище обставини стали причиною для звернення з наступним позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити позов в повному обсязі з урахуванням підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач, сповіщений належним чином, у судове засідання не з*явився, заперечень стосовно предмету позову або заяви про розгляд справи за його відсутності, до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи є достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані стороною позивача докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 27.10.2006 року по справі № 2-5532/06, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів доходів(заробітку) щомісячно, починаючи з 06.07.2006 року і до повноліття дитини, а саме: 10.09.2018 року. На виконання вказаного рішення, Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2-5532/06 від 21.12.2006 року. З метою виконання вказаного рішення суду, Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №36115667. Однак, 18.03.2014 оку [PERSON] звільнився за власним бажанням з КП «Міські дороги» та більше офіційно не працевлаштовувався і матеріальної допомоги на утримання доньки позивачу не надавав. Внаслідок цього, станом на 18.03.2014 року заборгованість по аліментам склала суму у розмірі 36\~139,68 гривень. Постановою Першого Київського ВДВС ОМУЮ від 06.05.2014 року виконавче провадження ВП №36115667 було закінчено на підставі п.10.ч.1ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом, з огляду на зазначене, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин. Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах, затвердженого начальником Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON], складеного старшим державним виконавцем, [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5532/06, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 21.12.2006 року, що розрахунок заборгованості по аліментах визначається відповідно до положень норми статі 182 СК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 18.03.2014 року заборгованість по аліментам склала суму у розмірі 36\~139,68 гривень, яку до теперішнього часу відповідачем не сплачено. Досліджуючи заявлені позовні вимоги позивача при відкритті провадження у справі, та в процесі розгляду справи при збільшенні розміру позовних вимог, судом враховано, що спірні правовідносини виникли з права одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), що передбачене\~ст. 196 СК України, пов'язане з ухваленням судового рішення про стягнення аліментів, тому позивач звільняється від сплати судового збору, так як п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 зазначено, що згідно зі\~статтею 5 Закону № 3674-VI\~визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Відповідно до\~ст. 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений в Постанові від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13). Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів шляхом стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Неустойка у формі пені стягується за прострочення грошового зобов'язання. У даному випадку за прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Згідно із ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а відтак на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія норм ЦК України про позовну давність. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. З документів виконавчого провадження, що надані до суду в якості доказів, вбачається що відповідач не виплачував аліментів у повному обсязі, тому, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати аліментів на утримання свої неповнолітньої дочки, а тому з нього повинна бути стягнута неустойка (пеня) за порушення цього зобов'язання за весь час прострочення. Таким чином, якщо виходити з аналогії права та застосовувати цивільне законодавство про відповідальність з прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то визначений розмір пені 1% за кожний день прострочення аліментів кожний місяць буде становити 30% суми несплачених аліментів (30 днів х 1%). В контексті статі 196 СК України сума боргу за перший місяць не додається до заборгованості за другий місяць, відповідно і неустойка буде нараховуватися, виходячи із суми належної до сплати за кожний місяць окремо без додавання суми боргу за минулі місяці. Таким чином, загальна сума заборгованості за пенею за час прострочення сплати аліментів, а саме за період з 18.03.2014 року по 20.07.2015року становить суму у загальному розмірі 17\~794,71 гривень - (36\~139,68 грн. : 100%) = 361,39 грн. (сума пені за кожен день прострочення) х 489 днів (кількість днів прострочення) , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved