Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцька міська державна нотаріальна контора Чернігівської області про визнання договорів дарування недійсними. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Будівельник» 23 січня 1998 року, їй на праві власності належала квартира №39, що розташована в м.Прилуки Чернігівської області по вул.Ярмаркова, буд.41/3. Крім того, позивачу на праві приватної власності належав гараж №33, який розташований за адресою Чернігівська обл., м.Прилуки, автокооператив «Нафтовик-2». Оскільки позивач, будучи особою похилого віку, та такою що потребує сторонньої допомоги, домовилася із відповідачем, лікарем, яка її відвідувала, що остання буде доглядати її та допомагати, натомість позивач складе заповіт щодо свого майна на користь відповідача. Оскільки, після підписання 10 грудня 2016 року відповідних документів у нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області, відповідач з невідомих причин, не повертала позивачу документи на майно, позивач звернувшись до нотаріуса, дізналася, що 10 грудня 2016 року уклала договори дарування на квартиру та гараж, і на даний час не є їх власником. Оскільки, позивач маючи похилий вік, та за станом здоров»я, не мала змоги усвідомити, що фактично безкоштовно віддала своє єдине житло, а відповідач скористувалася її безпорадністю, тому позивачем і подано позов про визнання договорів дарування недійсними та стягнення сплаченого судового збору. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові, та просили суд їх задовольнити. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснила, що на даний час продовжує проживати у спірній квартирі, яка є єдиним місцем її проживання і продовжує користуватися гаражем; сплачує комунальні платежі, тобто фактичної передачі майна не відбулося, що в сукупності свідчить про її намір укласти заповіт, а не договір дарування. Відповідач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені та надані суду в письмових запереченнях (а.с.40-44), і просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області державний нотаріус [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що 10 грудня 2016 року нею за реєстровими номерами № 1-4700 та 1-4703 були посвідчені договори дарування квартири №39, що розташована по вул.Ярмаркова, буд.41/3 в м.Прилуки, та гаражу №33, що розташований за адресою Чернігівська область, м.Прилуки, автокооператив «Нафтовик 2», укладені між [PERSON] та [PERSON], оскільки у звязку з похилим віком та хворобою дарувальника договори дарування були посвідчені нотаріусом при виїзді на дім за адресою: вул. Ярмаркова, буд.41/3 в м.Прилуки, [PERSON] була дієздатною, адекватною, її волевиявлення було вільним і відповідало її волі, вона розуміла, що подарувала квартиру та гараж відповідачці. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволення з наступних підстав: Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року, виданого ВАТ «Будівельник» та довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] належить на праві приватної власності квартира по вул.Ярмаркова, буд.41/3, кв.39 в м.Прилуки Чернігівської області (а.с.48). Згідно Договору дарування від 10 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1-4700, [PERSON], [INFO], проживаюча та зареєстрована за адресою [INFO]/3, кв.39, передала безоплатно, а [PERSON], прийняла у власність як дарунок квартиру, яка знаходиться за адресою Чернігівська обл., м.Прилуки, вул.Ярмаркова, буд.41/3, кв.39. Квартира належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Будівельник» 23 січня 1998 року, зареєстрованого Прилуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації. У звязку з похилим віком та хворобою дарувальника договір дарування посвідчено при виїзді на дім за адресою Чернігівська обл., м. Прилуки, вул..Ярмаркова, буд.41/3, кв.39 (а.с.46-47). Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 грудня 2016 року 34611491, [PERSON] із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 22 листопада 2016 року №497 та довідки авто гаражного кооперативу «Нафтовик-2», [PERSON], належить на праві власності гараж №33 в автокооперативі «Нафтовик-2», м.Прилуки, Чернігівської області (а.с.75, зворот, 76). Згідно Договору дарування від 10 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1-4703, [PERSON], [INFO], проживаюча та зареєстрована за адресою [INFO]/3, кв.39, передала безоплатно, а [PERSON], прийняла у власність як дарунок гараж №33 в автокооперативі «Нафтовик-2», м.Прилуки, Чернігівської області. Гараж належить дарувальнику на праві власності. Державну реєстрацію права власності на гараж проведено 29 листопада 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області. У звязку з похилим віком та хворобою дарувальника договір дарування посвідчено при виїзді на дім за адресою Чернігівська обл., м. Прилуки, вул.Ярмаркова, буд.41/3, кв.39 (а.с.73-74). Згідно ст.12 ч.1 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору. Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася що обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотне значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). При цьому, згідно п.19 постанови пленума Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. У відповідності до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON] укладаючи Договори дарування квартири та гаража, неправильно сприймала фактичні обставини правочинів, а саме вважала, що укладені договори встановлюють обовязок відповідача здійснювати догляд за нею та допомогу, що вплинуло на її волевиявлення, що у відповідності до норм ст.717 ЦК України не є договорами дарування, та враховуючи що позивач є особою похилого віку, за станом здоров»я потребує догляду та сторонньої допомоги; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі майна відповідачу та продовження позивачем проживати в спірній квартирі та користуватися гаражем після укладення договорів дарування, тому позов про визнання договорів дарування недійсними пілягає задоволенню. Крім того, 30 червня 2017 року, Прилуцьким міськрайонним судом від 30 червня 2017 року у цивільному провадженні №2-3/742/33/17 (єдиний унікальний №742/2011/17) накладено арешт на квартиру №39, що розташована по вул.Ярмаркова, буд.41/3 в м.Прилуки Чернігівської області, яка на праві приватної власності належить [PERSON] (іден.номер [NUMBER]). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. За таких, обставин, оскільки позов задоволено, суд приходить до висновку про можливість скасування арешту з квартири №39, що розташована по вул.Ярмаркова, буд.41/3 в м.Прилуки Чернігівської області, накладеного згідно ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 30 червня 2017 року. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає, оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 971 грн. 89 коп.

Outcome: approved