Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2010 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини на надає. Просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що наразі він тимчасово не працевлаштований і отримує заробіток лише від періодичних підробітків. У звязку з цим рішення суду про стягнення з нього аліменти на користь позивачки в розмірі 1000 грн. буде для нього надмірним тягарем і він буде неспроможний належним чином виконувати рішення суду. Просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500 грн. У судовому засіданні відповідач [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав, але при цьому погодився, що аліменти у розмірі 500 гривень є замалою сумою та зазначив, що грошова сума у 700 гривень буде достатньою для утримання дитини, а також буде відповідати його можливостям її сплачувати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні також погодилась, що сума аліментів у 700 гривень на утримання дитини буде цілком відповідати її потребам. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Проте рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам Закону в мовній мірі не відповідає. Так, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Сторони батьки неповнолітньої [PERSON] не досягли між собою домовленості щодо матеріального забезпечення дитини, що було підставою для звернення позивачки до суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, при розгляді справи суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами та прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, саме у твердій грошовій сумі, оскільки останній офіційно не працює та має мінливий заробіток. Водночас, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 182 СК України, не перевірив будь яких обставин, які мають істотне значення при вирішенні справи про стягнення аліментів та їх розмір. Як було зясовано апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги, відповідач сірий О.О. дійсно ніде не працює та має мінливий заробіток, весь час добровільно сплачував на доньку [PERSON] аліменти у розмірі 500 600 гривень, що підтверджується наданими суду квитанціями, проживає разом із матірю пенсіонеркою. Як пояснила у судовому засіданні позивачка [PERSON] відповідач приймає участь у вихованні дитини та іноді приймає участь у витратах на дитину. Вважає, що грошова сума у 1000 гривень є завеликою з огляду на те, що у відповідача не має постійної роботи. Також у судовому засіданні сторони дійшли згоди, що саме сума аліментів у 700 гривень буде достатньою для утримання дитини її матірю [PERSON] На підставі вищевикладеного, колегія апеляційного суду приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні спору про визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Порушення або неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та постановлення нового рішення в цій частині.

Outcome: partial