Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS], накладеного постановою слідчого Печерського РУГУ МВС України в місті Києві Маценко О.О. у кримінальній справі № 06-14072 по обвинуваченню [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Вимоги мотивує тим, що вона є власником вказаної квартири, яку придбала 28 жовтня 2011 року за договором купівлі-продажу у [PERSON] від імені якого діяла [PERSON]. Після купівлі квартири Київським БТІ у проведенні державної реєстрації права власності їй було відмовлено у зв»язку з накладенням на квартиру арешту 01.11.2011 року постановою слідчого Печерського РУГУ МВС України в місті Києві Маценко О.О. у зв»язку із знаходженням в провадженні слідчого кримінальної справи за заявою [PERSON] стосовно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Проте нею договір купівлі-продажу квартири було укладено до винесення постанови про накладення арешту, до того ж під час посвідчення договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] обтяжень та обмежень виявлено не було, тому змушена звернутися до суду за захистом порушеного права, оскільки являється власником спірної квартири, не є ні підозрюваною, ні обвинуваченою, ні особою, яка несе відповідальність за дії [PERSON], жодного відношення до розслідування кримінальної справи вона не має, тому наявність арешту обмежує її право власності на житло. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (а.с. 31). Відповідач [PERSON] та представник відповідача Печерського РУГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, при цьому представником останнього суду подана заява з повідомленням про причину неявки через зайнятість у розгляді іншої справи із зазначенням про те, що Печерське районне управління заперечує проти задоволення позову, про причини неявки відповідача [PERSON] повідомлено не було, у зв'язку з чим з урахуванням думки позивачки суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та представника відповідача і відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що слідчим Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві Маценко О.О. під час розслідування кримінальної справи № 06-14072, порушеної 27.08.2011 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, для забезпечення цивільного позову [PERSON] постановою про заборону відчуження майна від 01 листопада 2011 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 20). Як вбачається із вказаної постанови та пояснень позивачки і її представника, кримінальна справа порушена відносно відповідача [PERSON] щодо заволодіння грошовим коштами [PERSON] між якими було укладено договір позики. Спірна квартира [ADDRESS] придбана позивачкою 28 жовтня 2011 року у [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 1226 (а.с.6-8). На час укладення даного правочину квартира під забороною на перебувала, що підтверджується Витягами від 28.10.2013 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави (а.с. 14-16). Про наявність обтяження на спірну квартиру позивачці стало відомо під час проведення державної реєстрації права власності у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], КП «Київське міське бюро технічного інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна» про визнання недійсним вищевказаного договору від 28 жовтня 2011 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], з підстав вчинення правочину, спрямованого на умисне ухилення [PERSON] від повернення взятих у позику коштів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2012 року, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено (а.с. 21-23). Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, за викладених обставин, право власності позивачки на квартиру [ADDRESS], підтверджується договором купівлі-продажу від 28.10.2011 року, а також вищевказаним рішенням суду. Постанова слідчого Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві Маценко О.О. про заборону відчуження майна винесена 01.11.2011 року, тобто після придбання [PERSON] квартири, при цьому позивачка не являється учасником кримінального провадження. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Верховний Суд України зробив правовий висновок у спорі про звільнення майна з-під арешту, відповідно до якого, вимоги особи, що грунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, уставновленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. За викладених обставин позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Судові витрати позивачка просила покласти на неї та з відповідачів не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved