Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 27.10.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №1849. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини, але у мінливому розмірі та не постійно. Тому позивач вимушена була звернутись з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник позивача додатково суду пояснив, що заробітна плата позивача 2578,00 грн., що є недостатнім для утримання дитини, а відповідач допомогу на утримання дитини надає не регулярно, зокрема, допомога відповідачем не надавалась протягом всієї весни та до середини літа 2017 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечив щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. Додатково суду пояснив, що його заробітна плата становить 9000,00 грн. Він надає позивачу кошти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн., а також сплачує заборгованність за кредитами. Відповідно до довідок станом на 06.10.2017 року кредитна заборгованість у ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 23177,65 грн., а заборгованість у ПАТ «Альфа Банк», станом на 10.10.2017 року, становить 37253,06 грн. Також відповідач зазначив, що хворіє та потребує операційного втручання на яке також потрібні кошти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені та визнанні сторонами обставини про те, що 27.10.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №1849. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 3, 5). Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Після розірвання шлюбу між сторонами син залишився проживати разом із позивачем (а.с. 6). Відповідно до довідок станом на 06.10.2017 року кредитна заборгованість у ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 23177,65 грн., станом на 10.10.2017 року заборгованість у ПАТ «Альфа Банк» становить 37253,06 грн. (а.с. 27-28). Згідно із довідкою про тимчасову непрацездатність, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 15.07.2017 року по 28.07.2017 року (а.с. 29). Відповідно до виписки із медичної карти хворого, [PERSON] встановлено діагноз сечогінна хвороба, камінь н/з лівого сечовода, лівобічна ниркова коліка та рекомендовано дієту, нагляд лікаря уролога та терапія (а.с. 29-31). Сторонами також визнані та не заперечувались ті обставини, що відповідач отримує заробітну плату в розмірі 9000,00 грн., а позивач - 2578,00 грн. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до п.17 Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно зі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції чинній з 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виниклі правовідносини регулюються ст. ст. 80, 180-184 СК України. Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідач працює в управлінні Служби безпеки України у Вінницькій області та отримує заробітну плату в розмірі 9000,00 грн., інших осіб на утриманні немає, має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Також суд приймає до уваги вікову категорію дитини та її потреби, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів. Суд не приймає до уваги доводи відповідча у заперечення позовних вимог щодо наявності кредитної заборгованості, оскільки суду не було надано доказів та судом їх не встановлено про мету отримання відповідачем кредиту. Також суд не бере до уваги твердження відповідача про необхідність значних сум коштів на лікування, оскільки суду не було надано доказів щодо їх розміру та тривалості такого лікування. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 640,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved