Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на придбане майно на житловий будинок з будівлями та спорудами за договором купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка з початку 2017 року придбала житловий будинок з господарськими будівлями який розташований за адресою [ADDRESS], за який сплатила відповідачці за 60 тис. грн., отримал від продавця ключі від будинку і вступила в управління і володіння купленим майном, але вільно розпоряджатись купленою нерухомістю та земельною ділянкою не має змоги за відсутністю у неї нотаріального договору купівлі-продажу, в свою чергу позивачка (покупець) зверталася до представника відповідача (продавця), з вимогою або повернути гроші або оформити на позивача (покупця) будинок та земельну ділянку через нотаріальну контору, але відповідач їй повідомила, що більшу частину грошей вона витратила, а тому повернути гроші змоги не має, на спірний будинок, в якому позивач розпочала проводити капітальний ремонт вона не претендує. В судовому засіданні позивачка та її представник не з»явились, надіслали письмову заяву,просили справу розглянути без них,позовні вимоги підтримали у повному обсязі,просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву,просив розгляд справи проводити без його участі,з позовними вимогами погодився. Суд, дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані докази в їх сукупності,приходить до висновку про задоволення позовних вимог,виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], на початку 2017 року купила житловий будинок з господарськими будівлями який розташований за адресою [ADDRESS], за 60 тис. грн., сплатила їх готівкою, отримала від представника продавця ключі від будинку і вступила в управління і володіння купленим майном, з того часу, фактично користується та доглядає за купленим майном, як власним, але вільно розпоряджатись купленою нерухомістю та земельною ділянкою не має змоги за відсутністю нотаріального договору купівлі-продажу. Наприкінці 2017 року позивачка (покупець) звернулася до представника відповідача (продавця), як єдиного власника спірного майна з вимогою або повернути гроші або оформити на позивача (покупця) будинок та земельну ділянку через нотаріальну контору. Представник позивача заявила, що більшу частину грошей в сумі 20 тис. грн. вона ще на початку 2017 року сплатила на оформлення своїх прав власності через нотаріуса і земельні органи, на оформлення кадастрового номеру тощо, а решта вже передана продавцю за кордон і потрачена на потреби відповідача, тому у даний час відповідач повернути гроші змоги не має, на спірний будинок, в якому позивач розпочала проводити капітальний ремонт вона не претендує, а тому вони узяли на себе зобов'язання підготувати усі документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу до кінця 2017 року. Тобто, отримавши від позивача усі гроші від продажу відповідач не може виконати перед нею свого зобов'язання щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу на позивача. Єдиною причиною чрез яку відповідачка не може виконати своє зобов»язання є втрата представником відповідача (продавця) оригіналів правовстановлюючих, реєстраційних документів, як на будинок, так і на земельну ділянку. Судом встановлено, що зазначений у позові відповідачем продавець - [PERSON], вже як бувший власник, на даний час є громадянкою Латвійської Республіки, з 2013 року у своєму паспорті зазначена як - [PERSON], або на укр. мові - [PERSON]. Документи продавець для продажу у нотаріуса так і не підготувала, за наявністю великої кількості перешкод, факти по яким мають бути встановлені в судовому порядку тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На вимогу позивача щодо необхідності документального оформлення продажу або дарування вищезазначеної нерухомості через нотаріальну контору у свою власність, продавець зізналась, що оригіналів належним чином підготовлених правовстановлюючих документів на нерухомість у неї немає, є тільки копії первинних документів, довідок органу місцевого самоврядування, технічний паспорт на квартиру, оцінка тощо, що у даний час не дає можливості нотаріального оформлення. Враховуючи наявність укладеного між позивачкою та відповідачкою в усній формі - попереднього договору купівлі-продажу від 01 січня 2017 року, згідно якого продавець (відповідач) узяла на себе зобов'язання зібрати і підготувати всі необхідні документи на оформлення нотаріального договору купівлі-продажу або договір дарування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі передали позивачці всі наявні ксерокопії документів щодо спірного житлового будинку. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 86 ЦК України передбачено: Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Конституцією України, цим кодексом, іншими законодавчими актами. В зв'язку із встановленням права власності будинок, та у зв'язку з наявністю спору між сторонами позивачем та відповідачем щодо права власності за договором купівлі-продажу (або дарування), а також у зв'язку із неможливістю добровільного оформлення договору відчуження через нотаріальну контору, позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом за його законним вирішенням. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на майно за договором купівлі-продажу, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved