Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 27 червня 2001 року у Ясниськійсільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №5. Від даного шлюбу у них народилися доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, через постійні суперечки. Відповідач зловживає спиртними напоями, будучи у стані сп'яніння влаштовує конфлікти, під час яких ображає її нецензурними словами та піднімає руку. У них не має взаєморозуміння і поваги один до одного. Крім цього, відповідач спалив будинок, де вони проживали, тому з 2013 року вони проживають окремо. Подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб, оскільки такий існує лише формально. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала пояснення надала аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач жодного разу в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоч його явка судом була визнана обов'язковою, жодних клопотань про слухання справи у його відсутності суду не надіслав. Відповідно до п.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. В матеріалах справи, такі містяться (а.с.14,17). З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача та згідно ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечила позивач. Оцінивши пояснення позивача дані у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 27 червня 2001 року у Ясниськійсільській раді Яворівського району Львівської області, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво серії [NUMBER], актовий запис №5, даний факт підтверджується оригіналом свідоцтва. Від спільного подружнього життя з відповідачем у сторін народилося двоє дітей, доньки -[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Беручи до уваги п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, та те, що сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач повністю втратила почуття любові до відповідача, а тому спільне подружнє життя з відповідачем є не можливе. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved