Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом 15 вересня 2015 року, неодноразово уточнюючи та доповнюючи свої позовні вимоги (а.с.1-3, 29-31, 37-39, 123-, 167) просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №78 від 12 серпня 2015 року про її звільнення з роботи, поновити її на роботі на посаді викладача по класу фортепіано КСМНЗ «Степногірської дитячої музичної школи» Василівської районної ради Запорізької області; стягнути на її користь заробіток за час вимушеного прогулу, який на день розгляду справи в суді становить 17535 грн.36 коп. та на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає своє звільнення за прогули незаконним, оскільки з 06 по 15 червня 2015 року вона у звязку з хворобою не могла працювати, приймала лікування на дому. З наказом директора школи від №30 від 08 червня 2015 року про зміну графіка роботи у канікулярний час вона ознайомлена не була, а 09 червня 2015 року зверталася до директора школи з заявою про давання їй відпустки без збереження заробітної плати на 11, 12 та 15 червня 2015 року, на підставі ст.25 Закону України «Про відпустки», що було причиною невиходу її на роботу. Крім того, у дні, які враховані як прогули, вона не повинна була виходити на роботу Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позові. Представник відповідача [PERSON] проти вимог позивачки заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні, мотивуючи це тим, що відповідачка фактично допустила прогули, не була на роботі без поважних причин, у звязку з чим була звільнена. До справи надала письмові заперечення проти позову (а.с.47-51) мотивовані тим, що посилання позивачки на поважність причин, з яких вона не вийшла на роботу, бо відповідно до графіка затвердженого розкладу занять її педагогічне навантаження складало 20 год. і вона працювала у понеділок, вівторок, четвер та пятницю по 5 год. - є безпідставними та суперечать п.5.1 «Правил внутрішнього розпорядку для працівників КСМНЗ «Степногірська ДМШ», яким встановлено для працівників шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість роботи педпрацівників щоденно визначається обсягом педагогічного навантаження, який затверджує керівник закладу за погодження з профспілковим комітетом з додержанням тривалості робочого тижня. Педнавантаження [PERSON] в червні 2015 року складало 20 год. на тиждень, але воно розподілялося пропорційно на шість робочих днів тижня, підтвердженням чого є наказ директора закладу від 01 вересня 2014 року №41, табель розрахунку заробітної плати за червень 2015 року, табель обліку робочого часу працівників школи за червень 2015 року. Відповідно до п.28 «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України», затверджених наказом Міносвіти і науки України 20 грудня 1993 року №455 зі змінами педагогічним працівникам забороняється змінювати на свій розсуд розклад занять і графік роботи. Тому посилання [PERSON] про те, що вона начебто працювала у понеділок, четвер і пятницю по 5 год. не відповідають вказаним нормативним актам та тільки підтверджує невихід її на роботу 10 червня 2015 року без поважних причин. Посилання позивачки про те, що вона не була ознайомлена з графіком роботи в канікулярний час також вважає безпідставними, оскільки на педагогічній раді 08 червня 2015 року директором школи було доведено до відома педагогічного колективу педнавантаження на наступний навчальний рік, відповідно до п.20 Типових правил, та було доведено до відома працівників про графік роботи викладачів на останні дні перед наданням чергової відпустки та вказано на необхідність в останні робочі дні привести документацію в належний стан для планової державної атестації школи у 2016 році, що відповідало положенням п.п.16, 25 Типових правил. За доведеним до відома викладачів графіку роботи, педагогічне навантаження [PERSON] на дні канікул становило 20 год. Проте позивач та викладач [PERSON] стали висловлювати своє невдоволення, та відмовилися розписатися в тому, що вони були ознайомлені з графіком роботи в канікулярний час, що підтверджуються протоколом педради від 08 червня 2016 року. Наступного дня, приблизно о 10 год., [PERSON] та [PERSON] голосно обурювалися тим, що вимагається їх робота в період відсутності занять з дітьми. Заява від [PERSON] про надання їй відпустки 09 червня 2015 року не подавалася директору школи, запис про це у журналі реєстрації заяв відсутній, наказ про відпустку не видавався та позивач з ним не ознайомлювалася. Таким чином, позивач 10, 11, 12, 13 та 15 червня 2015 року без поважних причин здійснила прогул, тобто була відсутня на роботі більше трьох годин без поважних причин, про причини неявки на роботу адміністрацію школи не повідомила. У звязку з неявкою [PERSON] на роботу з невідомих директору школи причин, 16 червня 2015 року за місцем проживання [PERSON] було направлено листа з вимогою надати письмові пояснення відсутності на роботі. Крім того, 15 червня 2015 року по телефону директор школи в присутності викладачів [PERSON] та [PERSON], вимагала від [PERSON] пояснень відсутності на роботі, але остання заявила, що знаходиться в гостях у дітей за межами Степногірська. 24 червня 2015 року о 10 год. до кабінету музично-теоретичних дисциплін прийшла позивач з письмовими поясненнями щодо причин відсутності на роботі, в яких було вказано, що10 червня 2015 року вона не вийшла на роботу оскільки не було ні усних , ні письмових розпоряджень щодо роботи в цей день, а з 11 червня 2015 року вона знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати, на надання якої вона писала заяву. З врахування особистості позивача, її поведінки під час проведення педагогічної ради та методи захисту своїх вчинків, ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставин, за яких проступок було вчинено, намагання здійснити протистояння колективу директору, на підставі ст.43-1 КЗпП директором школи було видано наказ №78 від 12 серпня 2015 року про звільнення [PERSON] за прогули, в той же день з нею було проведено розрахунок та видано трудову книжку. Порушень вимог ст.149 КЗпП України директор школи не визнала. Представник третьої особи відділу культури та туризму Василівської РДА Запорізької області [PERSON] також заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні. Суду надано письмові заперечення начальника цього відділу (а.с.40-42, 101-102), в яких вказано про те, що відповідачем у справі повинна бути директор школи [PERSON]; у задоволенні вимог позивача слід відмовити, оскільки [PERSON] навмисно і грубо порушила відомий їй, як колишньому директору цієї ж школи, порядок надання відпусток, вона не написала заяву з поясненням причин невідкладності відпустки, не узгодила час відпустки з директором, не отримала згоди директора на відпустку, оскільки повинна були узгодити період відпустки, так як не відноситься до категорій осіб, яким відпустка має надаватися з того дня, про який вони просять. Крім того, позивачка за період з 09 червня до 12 серпня 2015 року ніяких посилань на стан свого здоровя як на причину відпустки не робила. У звязку з подачею позивачкою скарг до органів прокуратури та проведенням службового розслідування відділом культури та туризму було встановлено, що у своїх скаргах позивачка не посилалася на стан свого здоровя як підставу для відпустки. Посилання позивачки на те, що [PERSON] надавала їй медичну допомогу та покази останньої з цього приводу, є неналежними доказами. Представник третьої особи Василівської районної ради Запорізької області у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи було повідомлено своєчасно та належним чином. Представник районної ради надавав письмі заперечення проти позову, викладеного в первісній редакції позивачем, мотивовані тим, що районна рада є неналежним відповідачем по цій справі. Суд вважає можливим розглянути справу без участі представника третьої особи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на педраді 08 червня 2015 року директор школи [PERSON] повідомляла усіх присутніх, в тому числі і [PERSON] про зміну графіка роботи школи в канікулярний час. Вона в кінці педради 08 червня 2015 року підписувалася про ознайомлення з наказом та графіком роботи. Вона була присутня під час телефонної розмови директора [PERSON] з [PERSON] 15 червня 2015 року з ввімкненим гучномовцем, коли директор просила позивачку прийти на роботу, на що остання відповіла, що перебуває у м.Запоріжжя, де буде кілька днів. Аналогічні пояснення дала свідок Лос`єва Н.А. а також пояснила, що 09 червня 2015 року чула гучний скандал у школі, коли позивачка висловлювала свою незгоду зі зміною графіка роботи у канікулярний період. Свідок [PERSON] суду також пояснила, що 08 червня 2015 року на педраді, де була присутня і позивачка, директор [PERSON] довела до відома працівників школи, що у звязку з виробничою необхідністю та проведенням у майбутньому атестації, встановлено новий графік роботи у канікулярний період , про що вона бачила наказ, розписалася про ознайомлення з ним та з графіком, відповідно до якого викладачі повинні були ходити на роботу щодня до тарифних відпусток. Свідок [PERSON] суду дав аналогічні пояснення, додатково пояснив, що про ознайомлення з наказом, який оголошувала директор на педраді 08 червня 2015 року про зміну графіка роботи, він розписався 09 червня 2015 року. 09 червня 2015 року він чув як [PERSON] та [PERSON] влаштували гучний скандал з приводу їх невдоволення зміною графіка роботи школи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона за освітою є медичною сестрою, зараз пенсіонерка. На прохання [PERSON] з 06 по 15 червня 2015 року вдома у останньої ставила їй крапельниці(а.с.104-105). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона як і [PERSON] була звільнена з роботи за прогул. 09 червня 2015 року вона та [PERSON] писали заяви директору школи [PERSON] про надання відпусток на 11, 12 та 15 червня. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представників відповідача та третьої особи, свідків, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені нею обставини. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк … може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, в тому числі передбачених п.4 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст.233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного … суду в місячний термін із дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Звертаючись до суду, незаконно звільнений працівник подає позовну заяву. Судом встановлено, що відповідно до витягу з ЄДРПОУ та виписки з нього - Комунальний спеціалізований мистецький навчальний заклад «Степногірська дитяча музична школа» Василівської районної ради Запорізької області (далі школа) зареєстровано як юридичну особу, її керівником є [PERSON] (а.с.16-18, 43, 65-67). Копія статуту школи; Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників закладу - є у справі (а.с.53-60, 61-64). Позивач [PERSON] з 02 вересня 2013 року працювала на посаді викладача по класу фортепіано Степногірській дитячій музичній школі та була звільнена з роботи у звязку з прогулом без поважних причини на підставі п.4 ст.40 КЗпП України 21 серпня 2015 року на підставі наказу №78, що підтверджено копією трудової книжки позивача (а.с.4). Розмір заробітної плати позивача на вказаній посаді підтверджено довідкою (а.с.6). З вказаних документів вбачається, що на роботу позивач була прийнята відділом культури і туризму Василівської РДА Запорізької області, яким видавалася довідка про розмір заробітної плати. Позивачка є пенсіонеркою за віком, що підтверджено її пенсійним посвідченням, копія якого є у справі (а.с.8). Доводи позивачки про її заохочення за сумлінну працю підтверджено грамотою начальника відділу культури і туризму Василівської РДА, копія якої є у справі (а.с.9), публікацією в газеті «Степногірський вісник» (а.с.108 зв.ст.). З протоколу №7 засідання педагогічної ради від 08 червня 2015 року, копія якого є у справі, а оригінал оглядався у судовому засіданні (а.с.85-86, 157-144) вбачається, що одним з питань, що розглядалося було питання про роботу школи в канікулярний період (п.5). З переліку осіб, що були присутні на педраді видно, що позивачка також була присутня на ньому. По пятому питанню на засіданні слухали директора школи [PERSON], яка оголосила наказ №30 від 08 червня 2015 року про роботу школи в канікулярний період та графік роботи працівників школи з 08 червня 2015 року по 15 червня 2015 року включно для приведення документації до вимог чинних нормативних актів та підготовки школи до державної атестації у новому навчальному 2015-2016 році. Педрада ухвалила з цього питання всім викладачам у канікулярний період працювати щоденно, враховуючи своє педнавантаження та згідно графіка, затвердженого наказом від 08 червня 2015 року. Копія наказу №30 від 08 червня 2015 року та копія з журналу реєстрації наказів, який оглядався судом - є у справі (а.с.121-122, 156, 158-159), в наказі є підписи про ознайомлення працівників школи, в тому числі допитаних в суді в якості свідків. Підпису позивачки про ознайомлення на наказі не має. Графік роботи викладачів школи з 08 по 15 червня 2015 року передбачав роботу 08, 09, 10, 11, 12, 13, 15 червня, в тому числі і [PERSON] (а.с.90). Наказом №29 від 02 червня 2015 року (а.с.157) працівникам школи, в тому числі і [PERSON] була надана чергова тарифна відпустка з 16 червня 2015 року на 56 календарних дні. Інших наказів про відпустку [PERSON] суду не надано. Невихід позивачки на роботу у дні, які враховані як прогули, нею не оспорювався. Листом від 15 червня 2015 року за підписом директора школи [PERSON] від позивачки вимагалося надання пояснень з приводу відсутності на роботі 10-12 та 15 червня 2015 року та попереджено про можливість звільнення з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, копія листа є у справі (а.с.7, 75). Відповідно до пояснювальної записки [PERSON] (а.с.76-77) 10 червня 2015 року вона була відсутня на роботі бо не отримувала жодних розпоряджень щодо зміни графіку роботи у канікулярний час, а 11, 12, та 15 червня 2015 року була відсутня на роботі у звязку з подачею заяви про відпустку без збереження заробітної плати на ці дні, надання такої відпустки для неї як пенсіонерки за віком є обовязковим. Разом з тим, в цій же пояснювальній записці [PERSON] визнала, що вона не дочекавшись наказу про надання їй відпустки, за станом здоровя , бо у школі було спекотно і у неї підвищився тиск, пішла з роботи. Аналогічні пояснення містяться в доповідній та пояснювальній записках (а.с.109-110). З журналу реєстрації заяв працівників школи (а.с.118-120) видно, що [PERSON] 08 червня 2015 року подавала заяву про надання чергової тарифної відпустки з 16 червня 2015 року, про що було видано наказ №29 02 червня 2015 року. Заяви про надання іншої відпустки без утримання у журналі не зареєстровано. Відповідно до актів від 10, 11, 12, 13, 15 червня 2015 року (а.с.70-72) було зафіксовано комісією, створеною наказом №31 від 10 червня 2015 року (а.с.160) відсутність на роботі [PERSON] протягом робочих днів у вказані дати. Позивач членом профспілкової організації на час звільнення не була, про що суду надано витяг з протоколу №3 проведення загальношкільних зборів членів профспілки працівників школи 30 вересня 2014 року (а.с.78). Наказом від 01 вересня 2014 року тижневе навантаження [PERSON] було затверджено (11+9) 20 год. (а.с.79). Фактичний вихід на роботу позивачки у червні 2015 року підтверджено табелем обліку робочого часу, табелем нарахування заробітної плати (а.с.80-84). Відповідно до наказу №78 від 12 серпня 2015 року директора КСМНЗ «Степногірська дитяча музична школа» [PERSON] у звязку з відсутністю без поважних причин на робочому місці 10-13 та 15 червня 2015 року [PERSON], яка була ознайомлена з графіком роботи на період з 08 по 15 червня 2015 року на засіданні педагогічної ради 08 червня 2015 року, остання була звільнена з посади викладача про класу фортепіано з 12 серпня 2015 року за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.68-69). Отже, з вказаних вище матеріалів справи, пояснень позивачки, та свідків, вбачається, що відсутність на роботі позивача [PERSON], з врахуванням зміненого режиму роботи школи про що було відомо позивачу, з 10 по 13 та 15 червня 2015 року не мала поважних причин для неявки на роботу, а тому [PERSON] фактично допустила порушення трудової дисципліни - прогул у вказані дні. Посилання [PERSON] на те, що вона перебувала у відпустці, була непрацездатною за станом здоровя - є необґрунтованими, оскільки доказів про її звернення з заявою про відпустку 09 червня 2015 року без збереження заробітної плати, надання такої відпустки, оформленого відповідним наказом, перебування на лікарняному (амбулаторному чи стаціонарному) суду не надано. Питання щодо права [PERSON] на відпустку без збереження заробітної плати, на що акцентувала увагу суду позивач, суд не розглядає та не вирішує, оскільки це не стосується суті спору. Разом з тим, враховуючи положення ст.ст.147, 148, 149 КЗпП України, відповідно до яких за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано два види дисциплінарних стягнень: догана або звільнення; а при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, суд вважає, що застосоване директором школи звільнення позивача [PERSON] було занадто суворим видом стягнення. У даному випадку, директором школи не було враховано вказаних обставин. З наданих суду доказів вбачається, що позивач вперше допустила порушення трудової дисципліни, оскільки відомостей про застосування стягнень до неї раніше, суду не надано. Доказів того, що внаслідок прогулу позивача заподіяна будь-яка шкода навчальному закладу або іншим особам суду не надано. Не враховано обставини, за яких вчинено прогул між позивачем та директором виник конфлікт, бо позивач була невдоволена зміненим графіком роботи школи у канікулярний період, а директор школи не погоджувалася з наданням відпустки позивачу що підтверджували свідки, допитані судом. Також директором школи не враховано попередню роботу [PERSON], про яку від директора школи робилася публікація в місцевій газеті, попередні заохочення у вигляді грамоти відділу культури та туризму Василівської РДА. Тому з вказаних вище причин, суд вважає звільнення позивача незаконним. Відповідно до ст. 235 КЗпП. яка передбачає, що поновленню на роботі піддягає працівник, який був звільнений без законної підстави, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про поновлення [PERSON] на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу… З врахуванням періоду вимушеного прогулу з 12 серпня 2015 року по день розгляду справи в суді 23 грудня 2015 року, за 86 робочих днів, положень ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, розміру заробітної плати позивача 175 грн. 76 коп. денна заробітна плата; з врахуванням надбавки за кваліфікацію 605 грн. на місяць, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17535 грн.36 коп. без утримання податків, обовязкових зборів і платежів. В силу ст. 237-1 КЗпП України підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач була незаконно звільнення, що спричиняло їй моральні страждання. Разом з тим, вирішуючи вимоги в цій частині, суд враховує те, що позивач фактично прогули допустила, що стало наслідком її поведінки та особистого конфлікту з директором школи, тому суд вважає необхідним стягнути на відшкодування моральної шкоди на користь позивача 500 грн., що буде достатнім для компенсації, завданої їй незаконним звільненням моральної шкоди. В іншій частині позову суд вважає необхідним відмовити. Суд не приймає як докази по цій справі: протокол загальних зборів педколективу (а.с.87-89) від 01 вересня 2015 року, оскільки він є неналежним доказом та не стосується звільнення позивачки; звернення (а.а.111-112) оскільки воно складалося після звільнення позивачки. Також суд не приймає як належні докази : повідомлення Степногірської лікарської амбулаторії (а.с.107); консультативні висновки, копія санаторно-курортної книжки, копію з амбулаторної картки (а.с.113-117), журнали обліку робочого часу відвідування та успішності, журнал предмета, розклад уроків (а.с.145-155) оскільки вони не підтверджують поважності причин невиходу на роботу позивачки у дні, які враховані як прогули, є неналежними доказами. Письмове пояснення суду [PERSON] (а.с.106) про те, що 09 червня 2015 року вона бачила в школі [PERSON] та [PERSON], які писали заяви про відпустку без утримання та між останніми і директором школи відбувалася розмова на підвищених тонах не є допустимим доказом того, що позивачка зверталася з заявою про надання відпустки та вона їй була надана, тому це пояснення суд до уваги не приймає.. Судові витрати суд покладає, відповідно до ст. ст. 79, 80, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial