Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 05.05.1990 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з відповідачем поступово перестало складатися, почало погіршуватися, а весною 2016 року вона дізналася про те, що відповідач, перебуваючи в шлюбі з нею, має іншу сім'ю (тобто одночасно проживає і ще з однією жінкою, від якої має двох дітей). Вказані обставини в результаті призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, та як не змогла пробачити зраду чоловіка. Вважає, що примирення та збереження сім'ї з відповідачем не має, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В судове засідання позивач не з'явилася, вона та її адвокат надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Зазначили, що строк на примирення не потрібен. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, щодо розірвання шлюбу не заперечував. Зазначив, що строк на примирення не потрібен. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.05.1990 року. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Останнім часом між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Відповідач має іншу жінку, від якої у нього є двоє дітей. Примиритися, зберегти сім'ю сторони не бажають, просять розірвати їх шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved