Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Тернівський міський сектор ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить будинок № 2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області, але за даною адресою залишається зареєстрованим її батько [PERSON], [INFO], який є відповідачем по справі. Реєстрація місця проживання відповідача за даною адресою заважає їй вільно розпоряджатися своїм майном, яке належить їй на праві приватної власності, оскільки потенційні покупці відмовляються купити будинок, у якому зареєстрована стороння людина. Відповідач з квітня 2015 року і на даний час мешкає в квартирі [ADDRESS], 1/2 частина якої належить йому на праві спільної приватної власності. В звязку з чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку з будинку №2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області, стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати зі сплати судового збору. Відповідач надав суду заперечення відповідно до змісту якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не визнає повністю та просить відмовити у задоволені позовних вимог Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за її відсутності, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи Тернівського міського сектору ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надала до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності. У зв»язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В судовому засіданні встановлено, що будинок № 2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області належить на праві приватної власності [PERSON], де 1/2 частина зазначено будинку належить їй на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 22 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, а інша 1/2 частина зазначено будинку належить їй на підставі договору дарування 1/2 частки житлового будинку від 24 червня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори (а.с. 12-13,18-19). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 07.07.2007 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 07 липня 2007 року, актовий запис № 104, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.16). Згідно домової книги, в будинку № 2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області зареєстрований відповідач з 2008 року (а.с.17). Згідно акту від 15 червня 2015 року, складеного головою квартального комітету [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], не проживає за адресою [INFO] з 2012 року (а.с.21). Згідно акту від 12 червня 2015 року, складеного начальником ЖРЄУ-9 КП «ТЖКП» [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації за адресою м. Тернівка бул. [PERSON] буд.1 кв.26 з квітня 2015 року (а.с.22). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] є власником будинку № 2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області, а відповідач до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованим, але не проживає в ній понад один рік, та у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачеві вільно розпоряджатися своїм майном, позов підлягає повному задоволенню, а відповідач [PERSON] може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, а саме з будинку № 2 по вул. Папаніна в м. Тернівка Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved