Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Пояснила, що 04.06.2010 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, але сімейне життя у сторін не склалося, тому заочним рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 26.02.2016 шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначила, що 05.03.2012 відповідач написав заяву, якою підтвердив, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана позивачем, за її особисті кошти, а також те, що у відповідача немає жодних матеріальних претензій до позивача. Пояснила, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі з вересня 2015 року, жодні перешкоди у користуванні житлом йому не чинились. Позивач вказала, що відповідач не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні квартири, не отримує кореспонденції за даною адресою, особистих речей в квартирі не має. У зв'язку з наведеним вище, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити. Ухвалою судді від 12.03.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.09.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 04.06.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, заочним рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 26.02.2016 шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та реєстровано в реєстрі за № 1190, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою. У матеріалах справи міститься Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.03.2018, складений майстром технічної дільниці та мешканцями будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» житлово-експлуатаційна дільниця № 903, яким підтверджується, що [PERSON] протягом 2,5 років не проживає за адресою: [ADDRESS] За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалися, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved