Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 23.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 58. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені. Батько дітей з сім`єю не проживає, допомоги на утримання дітей не надає, тому позивачка вимушена звернутись за допомогою до суду і просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, на примирення з відповідачем не згодна та просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає, на примирення з позивачем не згоден та просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 58. (а.с.7) Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 30.01.2007 року виконкомом Молоянисольської сільської ради Володарського району Донецької області та серії [NUMBER] , виданого 122.08.2011 року виконкомом Молоянисольської сільської ради Володарського району Донецької області, сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно (а.с.10,11) Відповідно до копії довідки про склад сім`ї № 989 від 22.10.2019 року, виданої Малоянсольською сільською радою Нікольського району Донецької області встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають разом з матір`ю за одною адресою. (а.с.12) Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя разом не проживає, відповідач не прийняв заходів для збереження сім`ї, на примирення сторони не згодні, тому суд вважає за можливе розірвати шлюб. Проаналізувавши надані докази та норми сімейного законодавства, які встановлюють обов`язок батьків по утриманню дитини та порядок і умови стягнення аліментів, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає задоволенню в повному обсязі, тому що судом встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю, домовленості між батьками щодо способу виконання матір`ю дітей обов`язку по їх утриманню між сторонами не досягнуто, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до повноліття дітей. Заявлений позивачем розмір стягуваних аліментів відповідає мінімальному розміру аліментів на одну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а також, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Також, враховуючи, що відповідачем визнаний позов до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно зменшити на 50%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 384,20 грн. сплаченого судового збору, що є 50% встановленої ставки судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу та вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету решти судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved