Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісно нажитого майна поружжя, вказуючи, що під час шлюбу з відповідачем вони придбали 1/2 частину трикімнатної квартири, розташованої по [ADDRESS] на підставі договору міни, який за рішенням суду від 16 вересня 2011 року визнано дійсним. Право власності на зазначене вище нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем. Позивач, посилаючись на ст.ст. 60, 70 СК України, вважає зазначену вище 1/2 частину квартири спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Зважаючи на небажання відповідача здійснити поділ квартири у добровільному порядку, позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом. Позивач, її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін по справі суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 1998 року позивач уклала шлюб з вiдповiдачем. 6 червня 2012 року рiшенням Бiлгород-Днiстровського мiськрайонного суду шлюб мiж сторонами було розiрвано. Вiд шлюбу сторони мають двох малолітніх дiтей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Пiд час шлюбу із позивачем, на пiдставi договору мiни від 23 серпня 2011 року, [PERSON] було набуто у власнiсть 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2011 року договір міни нерухомого майна, укладений 23 серпня 2011 року було визнано дійсним. Зважаючи на те, що спірна 1/2 частина вищевказаної квартири була придбана відповідачем в період шлюбу із позивачем, остання, посилаючись на ст. 60,70 СК України наголошує, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках. Суд в свою чергу критично ставиться до вказаних доводів позивача з огляду на наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач вже раніше зверталася до суду із позовною заявою про поділ сумісного майна подружжя. Предметом позовних вимог було здійснення поділу 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] шляхом виплати відповідачем на користь позивача грошової суми еквівалентної вартості 1/4 частини спірної квартири; об'єктом - 1/2 частина спірної трикімнатної квартири. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2013 року по справі №1505/5045/2012 було встановлено, що 1/2частина трикімнатної квартири [ADDRESS] не належить до спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки набута відповідачем на підставі договору міни, шляхом передачі другій стороні у власність належного [PERSON] нерухомого майна, набутого ним в порядку спадкування, тому розподілу не підлягає. В зв'язку з викладеним позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової суми еквівалентної вартості 1/4 частини спірної квартири визнані необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про розподіл 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] як сумісно нажитого майна поружжя є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року по справі №1505/5045/2012 вже було встановлено, що зазначене нерухоме майно не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між ними. Рішення суду від 18 грудня 2013 року сторонами по справі оскаржено не було, набрало законної сили, а отже у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлені судовим рішенням обставини не підлягають повторному доказуванню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed