Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що є власником вищезазначеного домоволодіння. Відповідач, яка є її донькою, зареєстрована за вищезазначеною адресою з 13 травня 2014 року. З 2017 року відповідач у будинку не проживає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг не приймає. Будь-яких домовленостей між сторони щодо порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування, не укладалося. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Чирка П.Г. позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач пояснила, що з донькою в них склалися непрості відносини, і вона не проживає за місцем реєстрації три роки, її місце проживання невідоме. Будь-яких домовленостей з нею щодо збереження місця реєстрації немає. Судовий збір просить не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена у встановленому ЦПК України порядку шляхом оголошення на сайті судової влади, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не направила. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 16 жовтня 2008 року(а.с.6). Зміна прізвища позивача підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 25 травня 2018 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, відповідно до якого вона змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до довідки Переяславського старостинського округу № 75 від 25 лютого 2020 року [PERSON] у 2019 році здійснила обмін паспорта в зв`язку із зміною прізвища. Попереднє прізвище - [PERSON] . Із довідки Переяславського старостинського округу № 542 від 17 грудня 2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.7). Згідно акту обстеження від 16 грудня 2019 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але фактично не проживає з 2017 року (а.с.8). Фак не проживання відповідача за місцем реєстрації підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що є подругою позивача близько 30 років, постійно спілкується з нею, буває у неї вдома. Відповідачку не бачила в будинку позивача із 2016 року, її речі в будинку відсутні, утримувати будинок [PERSON] вона не допомагає. Свідок [PERSON] показала, що донька позивачки в кінці 2016 року поїхала вступати до вузу. З 2017 року вона її за місцем реєстрації не бачила. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 цього Кодексу, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї власника будинку, відсутня в будинку більше трьох років, покинула житло за місцем реєстрації добровільно. Доказів наявності поважних причин не проживання відповідача в даному будинку чи перешкоджання позивачем відповідачу саме в проживанні в будинку в судовому засіданні не здобуто. Наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлено. Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування житловим будинком, оскільки не проживає в ньому без поважних причин більше року, що створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. На підставі ст. ст. 319,321, 383, 391, 405 України,

Outcome: approved