Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., в розмірі 45% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, до досягнення ними повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що в період з 02 серпня 1997 року до 15 жовтня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільний побут та господарство, діти залишилися проживати з нею та повністю перебувають на її вихованні та утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає, хоча працює в ПАТ «Іскра», отримує заробітну плату. Вона ж потребує матеріальної допомоги, яку змушена просити у своїх батьків, які являються пенсіонерами, їй тяжко забезпечити навіть першочергові потреби неповнолітніх дітей. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні до змісту позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, пояснив суду, що твердження позивача про те, що він не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей є надуманими. Ствердив, що офіційно працює у ПАТ «Іскра», в залежності від виробітку отримує заробітну плату та по можливості надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Однак, якщо позивач бажає офіційно отримувати аліменти, то він не заперечує, та не в такому розмірі, як просить позивач. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що в період з 02 серпня 1997 року по 15 жовтня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Як вбачається з пояснень сторін, діти залишились з позивачем, та в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в Публічному акціонерному товаристві «Іскра», щомісячно отримує заробітну плату, у нього задовільній стан здоров'я, інших утриманців немає та стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що інших утриманців у відповідача немає, стягнення за виконавчими листами не проводиться, діти сторін проживають та перебувають на утриманні позивача, нормальний стан здоров'я відповідача, його вік та матеріальне становище (працює). Як вбачається з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що можливість для відповідача сплачувати аліменти в розмірі 45% з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, позивачем не доведена. А тому, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином з відповідача потрібно стягнути 243,60грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial