Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 1994 року вона є власником 9/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . 25.06.2003 року між позивачем та співвласниками будинку було укладено договір конкретного користування жилим будинком, в якому також визначено порядок користування господарськими спорудами, огорожею та земельними ділянками. Згідно зведеного плану суміжних земельних ділянок розмір належної позивачу земельної ділянки становить 0,0042 га. Восени 2018 року позивач звернулася до своїх сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з проханням надати дозвіл на приватизацію належної їй земельної ділянки, але згоди не отримала. Законних підстав та пояснень щодо відмови підписати акт погодження меж земельної ділянки, співвласники будинку не надали. Позивач звернулася до Білоцерківської міської ради за дозволом приватизувати земельну ділянку без згоди співвласників будинку, але її було проінформовано, що на вказаній земельній ділянці здійснено позивачем самочинне будівництво, а тому прийняли рішення про відмову в погодженні межі земельної ділянки без згоди співвласників житлового будинку, хоча позивачем було надано довідку КП КОР «Південне БТІ» про те, що самочинне будівництво та перепланування на земельній ділянці відсутнє. Позивач вказує, що відсутність акта погодження меж не свідчить про незаконність наданого нею проекту землеустрою і неможливість отримати земельну ділянку у власність. А тому, позивач просила суд визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із іншими співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов. Відповідачі не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву, заяв, клопотань суду не подавали. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та його представник, в судовому засіданні позов не визнали, подали відзив на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день ат час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань не подав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, отримавши консультацію спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що по [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, власниками якого є : [PERSON] (8\\10 частин будинку згідно договору купівлі-продажу №2-274 від 19.01.1987 року), квартира [ADDRESS] ; [PERSON] (9\\10 частин будинку на підставі договору дарування №2-3551 від 23.09.1994 року) квартира [ADDRESS] ; [PERSON] (27\\100 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу №1-1024 від 04.02.1976 року), квартира [ADDRESS] ; [PERSON] (56\\100 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу №1-2319 від 02.07.2003 року), квартира [ADDRESS] . Наведене підтверджено зібраними матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі. Встановлено, що 25.06.2003 року між позивачем та співвласниками будинку було укладено договір конкретного користування жилим будинком, в якому також визначено порядок користування господарськими спорудами, огорожею, замощення (а.с.20). Згідно висновку Управління містобудування та архітектури № 1251 «Про наявні обмеження на використання земельної ділянки» від 24.12.2007 року було підтверджено, що в спільному користуванні співвласників будинку [ADDRESS] перебуває земельна ділянка площею 0,0025 га під спільним дворовим проходом мешканців квартир [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] (а.с.70). Встановлено, що всі співмешканці вказаного домоволодіння, окрім позивача, приватизували частини земельної ділянки, що перебували в їх користуванні. Позивачем надано до справи копію Технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : [ADDRESS] (а.с.114-123). Суд звертає увагу, що згідно наданої тех.документації із землеустрою, що була виготовлена на замовлення позивача [PERSON] не визначено розмір земельної ділянки спільної власності (на кадастровому плані від точки Д до А) (а.с.119-120). Матеріали справи містять декілька Зведених планів ділянки по [ADDRESS], квартири [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] , де визначено розмір земельних ділянок, що перебувають в користуванні співвласників домоволодіння, зокрема, зазначено, що [PERSON] має в користуванні 0,0043 га., а розмір землі спільного користування (прохід) становить 0,0025 га. (а.с.58,73,119). При цьому, сформовані раніше, Зведені плани ділянок (а.с.58,73) були погоджені особисто позивачем та іншими співвласниками де було визначено розмір землі спільного користування 0,0025 га, а в Зведеному плані суміжних земельних ділянок 2019 року, що надала позивач, розмір земельної ділянки спільного користування не вказано. Треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] , заперечуючи позовні вимоги, вказують, що позивач здійснила добудову до своєї частини будинку на земельній ділянці спільного користування, тобто на проході. Крім того, дана добудова вчинена самовільно, а тому співвласники будинку не погоджують межі земельної ділянки, оскільки позивач бажає приватизувати частину земельної ділянки, що перебуває в спільному користуванні. Встановлено, що 06.08.2018 року, [PERSON] та [PERSON] зверталися до відділу державного архітектурно - будівельного контролю Білоцерківської міської ради із заявою про перевірку самочинного будівництва, що вчинила позивач. 21.02.2019 року на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] було здійснено виїзд представників відділу архітектурно-будівельного контролю. За результатами виїзду на черговому засіданні комісії відділу ДАБК було констатовано, що на вказаній земельній ділянці позивачем здійснено самочинне будівництво. Згідно інформаційної довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», станом на 14.01.2019 року співвласником домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] було проведено реконструкцію прибудови літ. «а3» до житлового будинку, а саме збільшено розміри з 2,67 х 1,36м. на 4,74 х 1,70 м., дозвільних документів до КП КОЛР «Південне БТІ» не надходило. (а.с.135). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1,2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.1 ст. 88 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно п. «г», п. «е» ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю, а саме те, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч. 1 ст. 128 цього Кодексу. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, вказаною статтею встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Встановлено, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради неодноразово розглядав заяву позивача [PERSON] з приводу погодження межі земельної ділянки без згоди співвласників житлового будинку за адресою : [ADDRESS] (а.с.21,22,23). В зв`язку з розглядом звернення позивача, було здійснено виїзд на місце представників постійної комісії з питань земельних відносин та 19.03.2019 року позивачу повідомили, що за результатами виїзду на вказану земельну ділянку 21.02.2019 року, було встановлено, що на зазначеній земельній ділянці вчинено самочинне будівництво, тобто позивачем порушено ст. 96 ЗК України. За результатами голосування постійна комісія прийняла рішення відмовити в погодженні межі земельної ділянки без згоди співвласників житлового будинку за адресою : [ADDRESS] (а.с.24). Позивачем в підтвердженні її вимог, надано довідку КП Київської обласної ради «Південне БТІ» від 12.02.2019 року №236 з якої слідує, що станом на дату технічної інвентаризації 14.01.2019 року загальна площа будинку становить - 260,30 кв.м., житлова - 173,40кв.м., Самочинне будівництво та перепланування відсутнє. (а.с.25). З даного приводу, стосовно наданої протилежної інформації, суд викликав в судове засідання в якості спеціаліста головного інженера КП КОР «Південне МБТІ» [PERSON], який роз`яснив, що довідка, яка була надана позивачу їхньою організацією 12.02.2019 р. за № 236 - є помилковою. В подальшому було з`ясовано, що житловий будинок був збільшений без дозвільних документів, тобто існує самочинне будівництво, збільшено розмір прибудови позивача, внаслідок чого зовнішній розмір земельної ділянки зменшився, перейшовши під внутрішній (прибудову). Як було зазначено вище, треті особи, які є суміжними землевласниками, та користувачами, разом з позивачем, земельною ділянкою спільного користування , відмовилися підписувати Акт встановлення та погодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землекористування, оскільки довели, що позивач самочинно вчинила перебудову свого приміщення, збільшивши розміри, вчинила самовільне будівництво в сторону земельної ділянки спільного користування (проходу). Наведене, третя особа по справі [PERSON] , підтвердив : Актом обстеження об`єкта, що склали представники ТОВ «Білоцерківвода», де зазначено, що каналізаційна мережа від його квартири знаходиться під капітальною прибудовою, що належить позивачу; довідкою КП КОР «Південне БТІ» з якої слідує, що позивачем [PERSON] проведено реконструкцію житлового будинку та збільшено розміри з 2,67 х 1,36м. на 4,74 х 1,70 м., (а.с.133-135) Отже, між сторонами існує спір щодо меж користування земельною ділянкою спільного користування під спільний дворовий прохід до квартир [ADDRESS], загальною площею 0,0025 га. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України). Отже, суд встановив, що існує спір між співвласниками вказаного домоволодіння щодо користування земельною ділянкою для проходу. Та в даному випадку позивач безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 681/1039/15-ц, де зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. Однак, в даному випадку, встановленим є те, що мотивом відмови в погодженні позивачу меж співвласниками будинку [ADDRESS] , - є перешкоди в користуванні земельною ділянкою для дворового проходу, що перебуває в спільному користуванні співвласників будинку, а не неприязні стосунки співвласників цього домоволодіння. Встановлено, що виконавчий комітет Білоцерківської міської ради відмовив позивачу в затвердженні технічної документації не з підстав відсутності погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, а за наявності спору та неправомірних дій позивача, яка порушила вимоги п. г ст. 96 ЗК України, вчинила самочинне будівництво. Таким чином, задоволення позову, в даному випадку, призведене до зміни порядку користування земельною ділянкою спільного користування площею 0,0025 га під спільний дворовий прохід, порушить права власників квартир [ADDRESS] на спільне користування земельною ділянкою під дворовий прохід, порушить встановлені обмеження на використання земельної ділянки по [ADDRESS] , а тому суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed