Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі Ѕ частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки та конфлікти, різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство ними не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені. Син залишається жити з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює водієм і отримує заробітну плату, аліменти нікому не платить. Ухвалою судді від 26 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем були усунені. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що вони з відповідачем вже шість років живуть кожен сам по собі. Інколи примиряються, але здебільшого не спілкуються або сваряться. Подружніх стосунків не підтримують більше півроку. Наміру поновлювати спільне сімейне життя не має та наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач матеріально сім`ю не забезпечує, коштів на утримання сина не надає. Просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав повністю. Заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки позивач відмовляється добровільно виселитися з кімнати, яку він придбав за власні кошти. Визнав, що не підтримує подружніх стосунків з позивачем. Відмовляється сплачувати аліменти на користь позивача, бо вона їх буде витрачати на свої потреби. Син проживає з ним у кімнаті і він дає йому гроші за необхідності. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 8 лютого 2004 року Крилівською сільською радою Корецького району Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . З пояснень сторін встановлено, що позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Наміру поновлювати спільне сімейне життя сторони не мають. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірвання шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Від подружнього життя сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 6 березня 2005 року). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років в розмірі 2218 грн. При визначенні розміру аліментів судом враховуються передбачені ст.182 СК України обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В порушення вимог ч.3 ст.12 ЦПК України позивачем не надано суду доказів про розмір заробітної плати (доходу) відповідача, наявності в останнього на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна, про стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зі слів відповідача він отримує заробітну плату близько 10000 грн та надає сину матеріальну допомогу на його прохання, купує продукти харчування та речі домашнього вжитку, однак, докази цього у суду відсутні. Разом з тим, відповідач не заперечує, що позивач також несе витрати на утримання дитини. За таких обставин та враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення, та визначає аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовна вимога про розірвання шлюбу задоволена, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного та

Outcome: partial