Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вимоги за яким уточнила та остаточно просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, а також покласти усі судові витрати на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 15.10.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Нікополя Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. позивач самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити дитину, доглядати її та виховувати, а також виконувати усі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання неповнолітньої дитини. На теперішній час відповідач проживає окремо, має постійне місце роботи та дохід, відповіщається надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 липня 2017 року відкрито провадження по справі. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 15 жовтня 2011 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Нікополя Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії[NUMBER]. Відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження останнього серії [NUMBER], видане 01 жовтня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції,актовий запис № 2366 від 01.10.2014 р Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду справи, відповідачем не надано суду даних на підтвердження того, що він має інших дітей, непрацездатних дружину, батьків, дочку, сина, інших утриманців, що його стан здоров'я та/або матеріальне становище перешкоджають сплаті аліментів на утримання дитини, а також будь-які інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язаний її утримувати, але свої зобов'язання по утриманню дитини не виконує, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд також враховує, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини, неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає з позивачем, яка несе основний тягар щодо забезпечення утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved