Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що вона має у приватній власності будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На час реєстрації договору купівлі-продажу 19.09.2014 року в даному будинку не було зареєстровано жодної особи. 08.11.2014 року, позивач зареєструвала своє постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 27.10.2017 року з дозволу позивача в будинку за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована її донька [PERSON] та онуки - [PERSON] та [PERSON] . Під час переукладення договорів з ЖК службами позивач дізналася про реєстрацію за її адресою ще двох осіб [PERSON] , [PERSON] , які були попередніми власниками будинку та більше 10 років мешкають на території Російської Федерації. Будь-які особисті речі відповідачів в будинку відсутні. Реєстрація відповідачів порушує право позивача розпоряджатися майном на власний розсуд. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідачів до суду не надходили. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явилася. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. На позовних вимогах наполягає. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням та шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua/sud0819\~в розділі «Виклики до суду». Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.09.2014 року, посвідченим державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області Зайцевою А.С., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади Оріхівської міської ОТГ станом на 07.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Оріхівської міської ради від 27.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно акту №22 обстеження фактичного місця проживання [PERSON] , складеного комісією у складі депутата Оріхівської міської ради Хворостянова О.А. та сусідів [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] фактично проживають разом з [PERSON] її донька [PERSON] , [INFO] , та онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~та вказано, що: «збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.\~Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності». Так, відповідно до\~\~п.2 ч.1 ст.3,\~ст.321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не\~підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 року), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Відповідно до частини четвертої\~статті 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Разом із цим згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.\~\~ При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Оскільки позивачу належить на праві власності будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] за даною адресою зареєстровані, але не проживають, не сплачують будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не ведуть з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, не є членами сім`ї позивача ,суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за вищевказаною адресою, оскільки таке зберігання чинить перешкоди для реалізації прав власника.

Outcome: approved