Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власницею ? частини квартири [ADDRESS], яку вона набула у власність в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2015 року. Інша ? частина квартири належить її матері - третій особі по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за [NUMBER] від 04.04.2007 року. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є дітьми [PERSON] - відповідача по справі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2013 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Дане рішення залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.03.2014 р. На виконання судового рішення [PERSON] було знято з реєстрації за адресою [ADDRESS]. Незважаючи на те, що відповідача знято з реєстрації за наведеною адресою і вона із своїми неповнолітніми дітьми проживає в іншому місці, діти відповідача залишаються бути зареєстрованими за адресою [ADDRESS], а тому позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до суду не з'явились, про час та день розгляду справи була повідомлена належно, було розміщено оголошення про її виклик до суду в ЗМІ (газета «Час Київщини»), заяв про відкладення розгляду справи чи клопотань до суду не надходило. Третя особа [PERSON] до суду не з'явились, про час та день розгляду справи була повідомлена належно, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань чи заперечень суду не подала. На підставі ст. 224 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником ? частини квартири [ADDRESS], яку вона набула у власність в порядку спадкування, після померлого батька - [PERSON], 1938 р.н., який помер [INFO]. Дане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2015р. (а.с.7) Інша ? частина цієї квартири належить матері позивача - третій особі по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за [NUMBER] від 04.04.2007 р.(а.с.6). Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім»ї, наданої Управлінням адміністративних послуг БМР 21.11.2016 року в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] з 22.10.1975р., [PERSON] з 04.09.2010 р. та [PERSON] з 04.09.2010 р. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2013 р. [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. (а.с.12-16) Дане рішення залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Київської області від 04.03.2014 р. (а.с. 17-20). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Представник позивача суду пояснив, що на виконання судового рішення відповідачку- Пивоварову Д.Ю. було знято з реєстрації за адресою [ADDRESS]. Незважаючи на те, що [PERSON] знято з реєстрації за наведеною адресою і вона із своїми неповнолітніми дітьми проживає в іншому місці, діти зареєстровані за адресою [ADDRESS], що підтверджується актами ЖЕК №1 від 03.02.2015 р. та 26.05.2016 р. Відповідач приходиться онукою [PERSON] та ні відповідач ні її діти не проживають в спірній квартирі з дати реєстрації в цій квартирі. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Стаття 160 Сімейного кодексу України закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини: «Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків». Та вказана норма містить лише загальне положення щодо права батьків. А порядок і нюанси реалізації цього права визначені цивільним законодавством. Так, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частина 3 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. По справі встановлено, що відповідач - [PERSON] разом з дітьми не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, що дає підстави зробити висновок про втрату інтересу відповідача до вказаного житла, а також діти повинні проживати з батьками або одного з них. Доказів того, що відповідачу і її дітям чинилися перешкоди в користуванні спірною квартирою, суду не надано, а тому суд вважає за можливе визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування зазначеним житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved