Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні відповідача з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], у спосіб - один раз на тиждень, у вихідний день, неділю з 16 до 18 години, за попередньою домовленістю з нею та в її присутності, за місцем її проживання: [ADDRESS], або в місцях нейтральної території (дитяче кафе, дитячі розважальні центри, будинки культури, в літній час - дитячі майданчики в парках і скверах, тощо). Свої вимоги обгрунтувала тим, що з 2011 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано рішенням суду від 13.09.2013. Від спільного життя мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Фактично подружні стосунки між ними припинились у січні 2013 року. З цього часу вона разом з дочкою проживає у будинку своїх батьків, за адресою: [ADDRESS], а відповідач у примусовому порядку сплачує на утримання дитини аліменти. Між ними виникли неприязні стосунки, які унеможливлюють в мирному порядку вирішити питання щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою, яка є немовлям та ніколи не залишалася без материнського піклування. Вказала, що відповідач звертався до органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування з дочкою. За результатами розгляду його заяви, виконавчим комітетом Знам'янської міської ради 28.03.2013 прийнято рішення, яким визначено порядок спілкування батька з малолітньою дочкою, а саме один раз на тиждень, у вихідний день, неділю з 9 до 14 години за попередньою домовленістю з матір'ю, за місцем проживання батька: [ADDRESS]. Зазначене рішення вона вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте воно з порушенням вимог закону та без урахування інтересів дитини. Зазначає, що спілкування батька з малолітньою дитиною за місцем його проживання за відсутності матері, може не тільки негативно вплинути на духовний розвиток дитини, але і на її фізичний стан, який в силу її віку потребує специфічного догляду та є неможливим без присутності матері. [PERSON] не має жодного життєвого досвіду у догляді за дитиною такого віку як дочка, у зв'язку з чим у неї виникають побоювання щодо збереження як фізіологічного, так і психологічного здоров'я дочки. Позивач та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 28.03.2013, яким визначено порядок його спілкування з малолітньою дочкою є законним та обгрунтованим. При цьому, він не заперечує проти спілкування з дитиною в присутності матері, однак тільки не за місцем її проживання, де вона мешкає у будинку своїх батьків разом з ними, оскільки у нього з останніми склалися неприязні стосунки. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, інші докази, встановив наступне. Відповідно до ст.10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони з 21.09.2011 знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.09.2013 (а.с.6а, 85-87). Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.88). Від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.7). Згідно з довідкою квартального комітету №12 міста Знам'янка, позивач проживає по [ADDRESS], разом з дочкою [PERSON] (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 28.03.2013 за заявою [PERSON], надано можливість батьку спілкуватися з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], один раз на тиждень, у вихідний день, неділю з 9 до 14 години, за попередньою домовленістю з матір'ю, за місцем проживання заявника: [ADDRESS] (а.с.8, 49, 53, 102). Відповідно до характеристик та довідки Знам'янської центральної районної лікарні, [PERSON] позитивно характеризується, проживає в будинку своїх батьків, який розташований по вулиці [ADDRESS], разом з нею проживає і знаходиться на її утриманні малолітня дочка [PERSON] Умови проживання в будинку задовільні. Батько дитини проживає окремо, спілкується з нею в присутності матері на подвір'ї за місцем проживання (а.с. 11, 12, 13). Довідки з місця роботи відповідача свідчать про те, що з нього стягуються аліменти, розмір яких за період лютий - грудень 2013 року складає 30322 грн. 87 коп. (а.с.92, 93). Відповідно до довідки Знам'янського МВ УМВС України в Кіровоградської області, протягом березня - листопада 2013 року заяви відповідача з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною до відділу міліції не надходили (а.с.108). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що 05.01.2014 вони були свідками того, як матір позивачки у грубій формі відмовила [PERSON] у побаченні з його донькою, коли вони разом з позивачем та його двоюрідним братом приїхали до місця проживання [PERSON] з метою побачити дитину та передати подарунки. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1, 2 ст.155 СК України). Виходячи зі змісту ч.6 ст.7 та ст.141 Сімейного кодексу України права та обов'язки щодо дитини у її батьків є рівними. Рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не припиняється у разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 158 Сімейного кодексу України зазначає, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч.2 ст.19 Сімейного кодексу України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Позивач, звернувшись з вимогою про визначення порядку спілкування батька з малолітньою дитиною, як на підставу своїх вимог посилається на ст.159 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тобто, данна норма встановлює судовий порядок захисту прав того з батьків, який проживає окремо від дитини і якому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиню. Позивач не являється такою особою, а тому суд вважає, що підстави для звернення її до суду саме з такими вимогами у неї відсутні. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволені її позовних вимог про визначення порядку спілкування батька з малолітньою дитиною. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст.19, 141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed