Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вироком Білоцерківського міеькрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. При розгляді даної кримінальної справи судом було встановлено, що відповідач керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21110» д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух по вулиці Зарічна в напрямку вулиці Волі в м. Узин Білоцерківського району Київської області, порушив вимоги п.п.2.3, 10.1, 10.2 ПДР, здійснив зіткнення з мопедом «FADA» без д.н.з. яким керував водій [PERSON] , що перевозив пасажира [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до Білоцерківської МЛ №2. Відповідно до висновку СМЕ №498/д від 26.09.2018 року їй було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Внаслідок даної ДТП позивачу була спричинена шкода, вона зазнала майнових втрат в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в медичному закладі Білоцерківської міської лікарні, понесла витрати на лікування та післяопераційний реабілітаційний період в сумі 32 151, 97 грн., крім того позивачу була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінила в 200 000 грн. Крім того, на стадії досудового слідства та судового розгляду по вказаному кримінальному провадженню, була змушена скористатися правничою допомогою, загальна вартість послуг адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги становить суму витрат у розмірі 1000,00 грн. На момент звернення до суду відповідачем ні моральна, ні матеріальна шкода не відшкодована, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 32 151 грн.97 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача кошти в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 200 000 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. та банківські витрати в розмірі 122 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] , підтримали позов. Представник відповідача [PERSON] не визнала позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 року по кримінальному провадженню №357/11085/18 відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 09.01.2019 набрав законної сили. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21110» д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух по вулиці Зарічна в напрямку вул. Волі в місті Узин Білоцерківського району Київської області, порушив вимоги п.2.3(б) ПДР України, яким передбачено, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічнім станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; порушив вимоги п.10.1 ПДР України, зокрема, проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним» ; порушив вимоги п.10.2 ПДР України, зокрема, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не надав перевагу в русі мопеду «FADA» без д.н.з. під керуванням [PERSON] , позаду якого пасажиром перебувала позивач, які рухалися по вул. Зарічна та мали перевагу в русі, в результаті чого сталося зіткнення автомобіля «ВАЗ 21110» д.н.з. [NUMBER] з передньою правою боковою частиною мопеда «FADA». Вироком суду встановлено, що сукупність допущених відповідачем [PERSON] грубих порушень вимог п. п. 2.3(б), 10.1, 10.2 ПДР України, перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №498/д від 19.09.2018 року встановлено, що позивач [PERSON] отримала наступні тілесні ушкодження: закриті переломи обох кісток правої голінки, правої ліктьової кістки; садна на правому ліктьовому суглобі та правій гомілці, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення перелома необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Білоцерківській міській лікарні № 2 із 24.08.2018 року по 26.09.2018 року з діагнозом: закритий осколковий внутрішньосуглобовий перелом проксимального епіметафізу ліктьової кістки, вивих головки променевої кістки п/передпліччя, закритий осколковий перелом н/3 обох кісток п/гомілки з зміщенням. Дане підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, історія хвороби №9398. На лікування позивачем було затрачено грошові кошти у розмірі 32 151 грн. 97 коп., що підтверджено таблицею розрахунків, копіями фіскальних чеків на придбання медикаментів та ліків (а.с.17-34). Встановлено, що Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України позивачу було встановлено 3 групу інвалідності з 11.10.2019 року що підтверджується довідкою серії [NUMBER] та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1158 від 15.10.2019 року. Встановлено, що на час скоєння вказаної ДТП цивільна відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована, що підтверджено Договором добровільного страхування від 12.03.2018 року та Полісом №АК /8662172 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Представник позивача суду пояснив, що внаслідок злочинних дій відповідача, які перебувають у прямому причинному зв`язку із завданими позивачу тілесними ушкодженнями, [PERSON] тривалий час перебувала на лікуванні та, наразі, проходить курс післяопераційної реабілітації, буде мати місце демонтаж ЛСП - пластин із правої ліктьової кістки та правої великогомілкової кістки. На даний час лікарі не в змозі стверджувати про повне відновлення рухової діяльності позивача. На лікування та післяопераційний етап реабілітації позивач продовжує витрачати значні кошти. В зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] отримала направлення на планову госпіталізацію. За період лікування у стаціонарному травматологічному відділенні Білоцерківської МЛ № 2 та у післяопераційний реабілітаційний період позивачем були понесені значні матеріальні витрати на придбання необхідних лікарських засобів та матеріалів для підготовки до операції, придбання лікарських засобів знеболення, анестезії (ендотрахеального наркозу) та протизапальної терапії, підтримуючого харчування, придбання медичних ортопедичних товарів іноземного виробництва (сертифікованих в Україні) у спеціалізованих магазинах, засобів післяопераційного лікування, лікарських засобів перев`язки, анальгетиків, антибіотиків, протизапальних препаратів, засобів проти набрякової терапії, тощо. Загалом підтверджені документально витрати на лікування позивача складають суму в 32 151, 97 грн. Вказану суму позивач відносить на рахунок матеріальної шкоди та просить відповідача відшкодувати їй 32 151 грн. 98 коп. Також представник пояснив, що позивач зазнала значних моральних страждань в зв`язку з вказаною ДТП. Негативні наслідки впливу на стан здоров`я позивача, спричинені тілесними, ушкодженнями з вини відповідача не припиняються і після курсу лікування. За період перебування у лікувальному закладі позивач була позбавлена нормального, звичайного життя та спілкування із своїми рідними та друзями, втратила роботу, була позбавлена можливості рухатися, тривалий час була прикута до ліжка, внаслідок проведених операцій лікарями їй було встановлено металоконструкції в кістки, внаслідок чого вона відчувала сильний біль, значний дискомфорт, моральне пригнічення. Тривалий тупий біль в зламаних кістках дошкуляє їй і тепер, вона не може нормально спати, харчуватися, протягом шести місяців була прикута до інвалідного візка, потребувала постійної сторонньої допомоги. Наразі позивач дуже сильно переживає із-за свого зовнішнього (естетичного) вигляду та фізичного і фізіологічного стану, що вкрай негативно впливає на її психічне та психологічне становище. Позивач, з посиланням на ст..ст.22,23, 1166-1168 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача витрати на лікування в сумі 32151,97 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн., вирішити питання судових витрат. Представник відповідача заперечуючи позов, суду пояснила, що позивач посилається на вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 09.01.2019 року в якому зазначається, що потерпілою [PERSON] та її представником надано суду заяву про залишення без розгляду заявленого цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, по якому в якості відповідача виступало ПрАТ СК «Арсенал Страхування» . Позивачу відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу застрахована в СК «Арсенал Страхування», але при цьому позивач позивається до відповідача. Сторона позивача поза увагою залишили останню правову позицію Верховного суду в даних правовідносинах, яка визначена в постанові Великої Палати ВС по справі за № 755/18006/15-ц від 4.07.2018 року, в якій чітко зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Відповідач надав копію договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортного засобу та поліс АК /8662172 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. В даному випадку, встановленим є те, що цивільна відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», та зазначене було відомо позивачу. Позивач [PERSON] в рамках кримінального провадження позивалася саме до страхової компанії в якій була застрахована відповідальність [PERSON] , але в подальшому позивач змінила свою позицію. Відповідач повідомляв страховика про ДТП, яке сталося в період дії Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 12.03.2018року. Встановлено, що строк дії договору було визначено з 13.03.2018р. по 12.03.2019р., а ДТП відбулася 24.08.2018 року. Страхова сума за даним договором (ліміт відповідальності) 150 000 грн. Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Сторона позивача наполягала на стягненні матеріальної і моральної шкоди, спричиненої позивачу в наслідок ДТП, саме з винуватця ДТП, не бажаючи залучати страхову компанію до розгляду даної справи. Суд, на підставі ст. 12 ЦПК України, роз`яснював учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В даному випадку, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на [PERSON] , який є страхувальником, уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Суду не надано доказів того, що страхова компанія де застрахована цивільна відповідальність відповідача, відмовила, чи не визнала вказане ДТП страховим випадком, чи заперечила виплату позивачу, як потерпілій стороні витрати на лікування та моральну шкоду в розмірі, що передбачена Законом. Суб`єктом деліктної відповідальності є особа, яка завдала шкоди,- це може бути громадянин або юридична особа, але винятком із загального правила є те, коли безпосередній заподіювач шкоди та суб`єкт відповідальності не збігаються в одній особі. В даному випадку, деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, як власника ТЗ, і боржником (відповідачем) у такому зобов`язанні, в межах суми страхового відшкодування, виступає саме страховик заподіювача шкоди. Отже, даючи оцінку позиції сторін та наданим доказам, з урахуванням вказаних правових норм, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed