Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Лисогірська, 3 м. Тараща Київської області на підставі записів з будинкової книги, рішення суду від 08.10.2010 року та Витягу про державну реєстрацію прав. У належному їй будинку крім неї зареєстровані син [PERSON] та син [PERSON] (відповідач). На протязі тривалого часу, з червня 2009 року відповідач виїхав на заробітки на територію Російської Федерації, комунальні платежі не сплачує та не несе витрат по обслуговуванню зазначеного будинку. Відсутність проживання відповідача у будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 21.06.2016 року. Відповідач в добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку. В звязку з чим, вона позбавлена можливості повно і незаперечно здійснювати свої права володіння користування і розпорядження своїм майном та змушена була звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, судом зазначається наступне. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Лисогірська, 3 м. Тараща Київської області на підставі записів з будинкової книги, рішення Таращанського районного суду Київської області від 08.10.2010 року (справа 2-4148/2010 року) та Витягу про державну реєстрацію прав №28159596 від 28.11.2010 року. Депутатом Таращанської міської ради Київської області 21.06.2016 року було складено акт обстеження житлового приміщення за адресою: вул. Лисогірська, 3 м.Тараща Київської області. У вказаному акті зазначається про те, що за даною адресою зареєстровано: [PERSON] (позивач), [PERSON] (син позивача) та [PERSON] (син позивача, відповідач в справі), але відповідач за даною адресою фактично не проживає, а з 2009 року постійно працює та проживає в м. Дмитров Російська Федерація, про що підтвердили свідки. Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що відповідач відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: вул. Лисогірська, 3 м.Тараща Київської області, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, тому суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Судові витрати суд за проханням позивача залишає за нею. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 197, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд , -

Outcome: approved