Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування позову зазначено: Позивач та відповідач зареєстрували шлюб 26.04.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 26.04.2008 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 38. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2021 року. Тому, вважає, що примирення між ними не можливе, просить суд не надавати їхньому подружжю строк для примирення. Спору про поділ спільного майна не мають. Також позивач зазначила, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Самостійно утримувати дітей позивачу складно, вона вважає, що батько зобов`язаний також приймати участь у вихованні та утриманні дітей. Тому, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 26.04.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 38. Стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Стягнути з[PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утриманнядітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму длякожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання двох дітей в розмірі ј частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму длякожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2021 року і до досягнення дітьми повноліття - наполягала. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON] просила не змінювати. Також зазначила, що стягувати з відповідача судовий збір в сумі 908 грн., який вона сплатила під час звернення до суду на даний час вона не бажає, тому від даної вимоги вона відмовилася. Дане питання вони вирішили в добровільному порядку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що він згоден на розірвання шлюбу, оскільки також вважає, що примирення між ними не можливе, тому просив суд не надавати строк для примирення. Також згоден на сплату аліментів на утримання дітей в розмірі ј частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму длякожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначив, що на даний час він офіційно не працевлаштований, отримує пенсію, інших доходів не має, тому сплачувати аліменти у більшому розмірі матеріальна можливість відсутня. Згоден на розмір аліментів визначений позивачем. Приймаючи до уваги пояснення обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 26.04.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.04.2008 року. Актовий запис № 38. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, через різні погляди на життя та непорозуміння. Як позивач так і відповідач наполягали на розірванню шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернувся до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей. Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей судом встановлено наступне: Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.12.2009 року, видане відділом РАЦС Генічеського районного управління юстиції Херсонської області - [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.10.2008 року, видане відділом РАЦС Генічеського районного управління юстиції Херсонської області - [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що відповідач не заперечував проти обраного позивачкою способу стягнення аліментів, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб стягнення аліментів в частці від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей, суд враховує положення статті 182 СК України, позицію сторін та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивач на даний час офіційне не працевлаштований, отримує пенсію по інвалідності, інших доходів не має. Відповідач в судовому засіданні погодився сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Відповідно до статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; а також положення статті 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, відповідно до положень статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: approved