Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 25 січня 1986 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозумінні та поваги один до одного, що призводить до сварок, зясування стосунків. З квітня 2018 року шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує формально, тому просила розірвати його. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подав. У судове засідання позивач не зявилась, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, від позову не відмовилася. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не зявився до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 січня 1986 року. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ФР № 364657, виданим Палацом одружень міста Сургут Тюменської області Російської Федерації 25 січня 1986 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З квітня 2018 року шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного господарства не мають. Сімейні відносини між подружжям розладились через різні погляди на подружні обовязки, різні звички та характери. Сторони не змогли створити в сімї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Відсутність взаєморозуміння та постійні суперечки призвели до втрати почуття поваги та любові між подружжям. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сімя розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За встановлених обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Вказані обставини вказують на можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. При подачі позову позивачем було сплачено 704 гривні 80 копійок судового збору. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.\~105,\~110,\~112,\~160\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: approved