Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №92 «8 Марта», третя особа: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування позову зазначивши, що на підставі ордеру №24 від 30.04.1976, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся квартира [ADDRESS] була видана [PERSON] на склад сім'ї з трьох чоловік, а саме: [PERSON] - дружина [PERSON], [PERSON] - мати [PERSON] З цього часу вони вселилися та стали проживати в зазначеній квартирі. [PERSON] за спільні кошти подружжя, повністю сплатив вартість вищезазначеної кооперативної квартири. 19.08.1982 [PERSON] було виписано з даної квартири. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартира [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала та була зареєстрована в квартирі. [INFO] року [PERSON] померла. 20.05.2004 [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповідала доньці [PERSON] все своє майно. В травні 2015 позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 28.05.2015 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проведена не була. Тобто, право власності на вищезазначену квартиру у спадкодавця відсутнє. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 30,95 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні первісного позову наполягала. В судове засідання представник відповідача [PERSON] кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №92 «8 Марта» не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник 3-ї особи Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Дана норма права кореспондується з положеннями ст.19-1 Закону України «Про кооперацію». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що: б) при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Судом встановлено, що на підставі ордеру №24 від 30.04.1976, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся квартира [ADDRESS] була видана [PERSON] на склад сім'ї з трьох чоловік, а саме: [PERSON] - дружина [PERSON], [PERSON] - мати [PERSON] 19.08.1982 [PERSON] було виписано з даної квартири, що підтверджується довідкою від 05 листопада 2015 року (а.с.8). За довідкою [PERSON] кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №92 «8 Марта» вартість кооперативної квартири [ADDRESS] сплачена у повному обсязі (а.с.9). Оскільки пай було виплачено в період шлюбу, то квартира [ADDRESS], відповідно до ст. 22 КпШС (в редакції 1969 року), є спільною власністю подружжя та належить їм по ? частині кожному. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті в м.Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис №2673 від 31.03.2003 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року, тобто до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна [PERSON] застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. У відповідності до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги після померлого [INFO] року [PERSON] є його дружина [PERSON] [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. За змістом ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції , актовий запис № 1978 (а.с.13). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала усе належні їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належать на день смерті, і на що вона за законом матиме право [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем згідно з заповітом є [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] нотаріус відмовив, оскільки реєстрацію права власності на вказану квартиру не проведено. Тобто, право власності на у спадкодавця відсутнє. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, а тому слід визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 30,95 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON]. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: approved