Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 09 жовтня 2009 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені через непорозуміння, втрати почуттів та поваги один до одного. З січня 2015 року сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. У звязку з чим, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач надала до суду заяву, у якій підтримала позов у повному обсязі, та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. До суду надійшло поштове відправлення із судовою повісткою у звязку із закінченням терміну зберігання За письмовою згодою позивача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 09 жовтня 2009 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 061499, актовий запис № 1871. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрати почуттів та поваги один до одного, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved