Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись, що 23.10.2004 між нею та її синами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області за реєстровим № 4850 та зареєстрований 09.11.2004 у Білоцерківському МБТІ, номер витягу 5372791. Зазначає, що відповідно до умов укладеного договору вона передала синам у власність належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами в смт.Рокитне Київської області по вул. Гайова, 29. У свою чергу відповідачі зобовязалися довічно повністю утримувати її, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігши при цьому в її безоплатному користуванні вказаний житловий будинок. Вартість матеріального забезпечення була визначена ними в сумі 140.00 грн. щомісяця. На разі, відповідачі протягом останніх декількох років не виконують умов договору і вона змушена самостійно забезпечувати себе продуктами харчування, одягом, лікарськими засобами. Просить розірвати договір довічного утримання, укладений 23.10.2004 між нею та [PERSON], [PERSON], посвідчений 23.10.2004 приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий запис № 4850. Сторони, будучи належним чином повідомленими, у попереднє судове засідання не зявилися та подали заяви, якими позивач позов підтримала, а відповідачі позов визнали та просили розглянути справу за їх відсутності. За викладеного суд ухвалює провести розгляд спору по суті у попередньому судовому засіданні у відсутності сторін, що узгоджується із положеннями ч.4 ст.130, ст.169 ЦПК України та за вимогами\~ частини\~ другої\~ статті 197 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 319, 744-746, 755 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм власним майном на власний розсуд і при цьому має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Одним з видів розпорядження власним майном, законодавство визначає відчуження майна за договором довічного утримання, визначається положеннями ст.ст. 744-746 ЦК України. Зокрема, положення статті 744 згаданого Кодексу визначають, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом вічно. Такий договір укладається у письмові формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а відчужувачем за ним може бути будь-яка фізична особа незалежно від її віку та стану здоров»я (ст.ст. 745, 746 ЦК України). Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На переконання суду визнання відповідачем пред»явленого позову не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається, а позов таким чином підлягає задоволенню. Судові витрати у справі у відповідності до вимог ст.ст. 84, 88 ЦПК України мають бути віднесені на відповідачів та підлягають стягненню з останніх на користь позивача.

Outcome: approved