Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить суд: заборонити виселяти [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з будинку розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, 3-а; визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, 3-а, серією НАП №028496, зареєстрований в реєстрі №2472, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 420392220 від 10.08.2015; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (присадибна ділянка), розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, земельна ділянка 3-а, серією НАП №028497, зареєстрований в реєстрі №2473, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 42039584 від 10.08.2015; судові витрати по справі покласти на відповідачів в солідарному порядку (т.1 а.с. 9). 16 листопада 2015 року позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог по справі (т. 1 а.с. 67-74), в якій вона просила суд: заборонити виселяти [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з будинку розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, 3-а; визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, 3-а, серією НАП №028496, зареєстрований в реєстрі №2472, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 420392220 від 10.08.2015; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (присадибна ділянка), розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, земельна ділянка 3-а, серією НАП №028497, зареєстрований в реєстрі №2473, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 42039584 від 10.08.2015; перевести на неї права і обовязки покупця за договором купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, 3-а, серією НАП №028496, зареєстрований в реєстрі №2472, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 420392220 від 10.08.2015; перевести на неї права і обовязки покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (присадибна ділянка), розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, земельна ділянка 3-а, серією НАП №028497, зареєстрований в реєстрі №2473, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 42039584 від 10.08.2015; судові витрати покласти на відповідачів у солідарному порядку. 14 квітня 2016 року надано до суду уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. 229-233)в якій представник позивача просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих на земельній ділянці площею 0,0647 га, за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, земельна ділянка 3-а, укладений 10.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0647 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Комарова, земельна ділянка 3-а, кадастровий номер 5121085200:02:002:0637, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 644643551210. укладений 10.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON]; судові витрати по справі покласти на відповідачів в солідарному порядку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] в порушення норм ч. 2 ст. 822 ЦК України не запропонував придбати будинок позивачу, яка мале переважена право покупця в силу ст. 156 ЖК України. Позивач посилається, на те що [PERSON] знаходиться у шлюбних відносинах з [PERSON], а [PERSON] є донькою [PERSON], тобто вони є однією сімєю. Вважає, що правочини вчинені внаслідок зловмисної домовленості сторін. Позивач у судовому засіданні уточненні позовні вимоги, заявлені 16 листопада 2015 року, підтримала. Пояснила суду, що їй вказаний будинок потрібен виключно для проживання дитини, а тому вона має намір сплатити його вартість відповідачу. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги посилаючись на обґрунтування викладенні у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову. Пояснив суду, що вказаний будинок та земельна ділянка були його приватною власністю, тому він продав їх. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила суду, що купила у відповідача будинок та земельну ділянку за що сплатила грошові кошти. Третя особа приватний нотаріус у судовому засіданні пояснив, що при укладені вказаних договорів купівлі-продажу ним було відповідно до норм чинного законодавства, встановлено що малолітніх дітей або інших осіб не зареєстровано у будинку, жодних договорів найму з [PERSON] не укладалося. Отже договори були укладені на законних підставах та позовні вимоги не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі продажу будинку та купівлі-продажу земельної ділянки (т. 1 а.с. 11-19). [PERSON] стала власником будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, с. Усатове, Біляївський р-н, вул. Комарова, 3-«А» та земельної ділянки площею 0,0109 га, що знаходиться за вищевказаною адресою. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що є наймачем житлового будинку. Також підтвердила, що письмового договору найму житлового приміщення з власником будинку не укладала. [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що так як [PERSON] є його донькою та просилася він її пустив до будинку проживати із її сімєю, зазначеної обставини позивач не спростовувала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] накопичувала кошти певний час та придбала у [PERSON] будинок, та земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Цим правом закріплена недоторканість житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне), так і на наймача житла (рішення у справі «Ларкос проти [PERSON]» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ч. 2 ст. 822 ЦК України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право на користування жилим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 05 листопада 2014 року. Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Положеннями ст.ст. 156, 157 ЖК УРСР переважне право члена сімї власника на придбання житлового будинку - не передбачено, а тому норми ст.822 ЦК України на яку посилається позивач не підлягає застосуванню. З уточненої позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що позивач не укладала з власником вказаного будинку жодного договору найму та а ні вона а ні її чоловік, син не були зареєстровані у вказаному будинку. Позивач в позовній заяві, як підставу визнання вказаних договорів недійсними, посилається на норми ст.232 ЦК України. Відповідно до ст.232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у звязку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК\~\~необхідним\~\~є\~\~встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною\~\~і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості\~\~яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивачкою та її представником не було надано суду жодних доказів у розумінні ст.58 ЦПК України на підтвердження того, що оспорюванні договори були укладені внаслідок зловмисної домовленості відповідачів або їх представників. Із змісту спірних договорів вбачається, що кошти [PERSON] отримав до підписання правочину, що сторони підтвердили у судовому засіданні. Доказів, які б спростовували вказані обставини, позивачем та її представником надано не було. Щодо позовної вимоги про заборону відповідачу [PERSON] виселяти [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд зазначає, що вона є не вмотивованою, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджуються жодним доказом. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed