Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2002 між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.02.2017 у справі № 367/7706/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Син, за рішенням суду залишений проживати з Позивачем. На підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області № 367/8934/17 від 03.10.2018 Відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно починаючи з 29.12.2017. На підставі вищезазначеного рішення Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист, а Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження, згідно постанови про відкриття провадження ВП № 57731364 від 02.11.2018. Внаслідок не виконання Відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 29.12.2017 по 01.06.2019 в сумі 51 090,00 грн. станом на 01.06.2019. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з Відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 29.12.2017 по 01.06.2019 у розмірі 51 090,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає, проти задоволення не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.09.2002 Виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпінь Київської області, Україна між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.02.2017 у справі № 367/7706/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Син, за рішенням суду залишений проживати з Позивачем. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2018 у справі № 367/8934/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання сина у розмірі 3 000,00 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення. Рішення суду у справі № 367/8934/17 набрало законної сили 13 листопада 2018 року. На примусове виконання вищевказаного рішення суду позивачу було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Бучанського ВДВС ГТУЮ у Київській області від 20.11.2018 відкрито виконавче провадження № 57731364 щодо примусового виконання виконавчого листа № 367/8934/17 виданого Ірпінським міським судом Київської області 15.11.2018. Однак, боржником зобов`язання не виконувалось, що спричинило утоврення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа № 367/8934/17 від 15.11.2018 заборгованість Відповідача по сплаті аліментів складає за період з грудня 2017 року по травень 2019 року 51 090,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів. Згідно роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37цс18, а тому повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно наданого Позивачем розрахунку пені за прострочення сплати [PERSON] аліментів, останній повинен сплатити пеню за весь період прострочення з 29.12.2017 по 01.06.2019 у розмірі 51 090,00 грн. У свою чергу, Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано, жодних заперечень щодо визначеної Позивачкою суми пені не висловлено. Враховуючи те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини Відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Суд, погоджується з способом обрахунку пені проведеним Позивачем та вважає його таким, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду по справі № 572/1762/15-ц. Позивач вимагає стягнути неустойку (пеню) за період з 29.12.2017 по 01.06.2019. Отже, всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вище вказаний Позивачем період складає - 51 090,00 грн. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що Відповідач, як батько [PERSON] , кошти на його утримання надає періодично, позов визнав, то суд вважає за можливо задовольнити позов та стягнути з Відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 29.12.2017 по 01.06.2019 у розмірі 51 090,00 грн. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає також судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 84, 180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved