Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2011 року, що був зареєстрований Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 357. Вказала, що від даного шлюбу спільних дітей не мають. Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали у [INFO]. У 2012 році відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності і з того часу вони разом не проживають. У 2015 році [PERSON] було звільнено з місць позбавлення волі, на її прохання розірвати шлюб, він відмовлявся. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та залишити їй прізвище «Кишинська» Позивач та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином, проте надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 грудня 2011 року, що був зареєстрований Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 357. Від даного шлюбусторони спільних дітей не мають. У 2012 році відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності і з того часу вони разом не проживають. У 2015 році [PERSON] було звільнено з місць позбавлення волі, та на прохання позивача розірвати шлюб, відповідач відмовлявся. Таким чином, сторони фактично з 2012 року не проживають разом, шлюбні відносини припинені, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними немає взаємного порозуміння. Спору про розподіл спільного сумісного майна між позивачем та відповідачем немає. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved