Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 53,2 кв. м. з надвірними господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак, нотаріусом було відмовлено в оформленні права власності на даний житловий будинок, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника та не заперечив щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із змісту Витягу з рішення виконкому Малосолтанівської сільської ради від 20 грудня 1988 року (Протокол № 67) та Рішення Васильківської міської ради від 17.01.1989 року встановлено, що на ім'я [PERSON] було оформлено право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, 18). З копії технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) [ADDRESS], зареєстрованого у Фастівському міському бюро технічної документації 08.10.1987 року, вбачається, що вказаний житловий будинок загальною площею 53,2 кв. м. з надвірними господарськими спорудами належав [PERSON] (а.с. 10 - 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 23.03.2015 року (а.с. 14). Спадкоємцем померлого [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] про що свідчить копія свідоцтво про одруження [NUMBER] від 19.08.1963 року (а.с. 15). Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого чоловіка. Постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Смоліної Л.В. від 18.09.2015 року № 1861/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з тих підстав, що немає документу, який підтверджує право власності спадкодавц на дане нерухоме майно (а.с. 16). Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов'язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові омплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічого паспорту на спірний житловий будинок (домоволодіння), його було побудовано у 1960 - 1965 році (а.с. 10 - 13, 21). Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON] прав на спірне нерухоме майно - 1965 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обов'язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді житлового будинку (домоволодіння), розташованого за адресою: [ADDRESS] - були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Також, суд враховує, що згідно із архівної довідки КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 21.01.2015 року № 305, нерухоме майно, а саме ціле домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві власності на ім'я [PERSON] (а.с. 19). Крім того, пункт перший Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що діяла станом на час набуття спадкодавцем домоволодіння, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. На копії технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) [ADDRESS], що міститься в матеріалах справи, є відмітка про його реєстрацію у Фастівському міському бюро технічної документації 08.10.1987 року (а.с. 10 - 13). До складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п'ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті її чоловіка. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок (домоволодіння). За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved