Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у звязку з її переїздом на інше місце проживання, просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №29, розташованою за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Свято-Миколаївська (колишня вул. [PERSON]), буд. 8, у звязку зі зміною постійного місця проживання. Позивач у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій вказує, що зявитися на призначену дату та час не має можливості через зайнятість на роботі, тому просить розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити у повному обсязі, а в разі неявки у судове засідання відповідача [PERSON], не заперечує проти заочного розгулу справи (а.с. 36). Відповідач у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій вказує, що дійсно у зазначеній квартирі не проживає з 2004 року та не має наміру цього робити, оскільки мешкає з сином та чоловіком за межами міста Лозова, а тому не заперечує проти задоволення позову. Її син [PERSON], дійсно, ніколи навіть не приїздив до міста Лозова і не жив у спірній квартирі. Просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 46). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій повідомляє, що зявитися на призначену дату та час не має можливості, у звязку з тим, що 09 листопада 2016 року виїжджає до відрядження за межі міста Лозова, тому просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Окрім цього зазначив, що його донька [PERSON], не проживає з ним та його дружиною у [ADDRESS], з 2004 року, саме тоді вона вступила до вищого навчального закладу та переїхала жити до міста Харкова. Після закінчення навчання донька залишилася жити у Харкові, а після того, як у 2008 році вийшла заміж, остання переїхала жити до свого чоловіка до міста Валки. Його онук, [PERSON], взагалі ніколи не приїжджав до міста Лозова, а тим паче не жив ніколи за спірною адресою (а.с. 47). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON], являється власником квартири №29, яка розташована за адресою: Харківська обл.., м. Лозова, вул.. Свято-Миколаївська, буд. 8, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 18 листопада 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №1-763 (а.с. 10). Право власності на зазначену квартиру також підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11). У спірній квартирі вона була зареєстрована у 1986 році і з того часу до теперішнього дня проживає в ній. Окрім неї у зазначеній квартирі зареєстровані також її чоловік [PERSON], а також її донька [PERSON], зі своїм сином, онуком позивача [PERSON], що підтверджується довідкою б/н від 03.10.2016 року, яка видана Житлово-будівельним кооперативом ім. 50-річчя Радянської армії (а.с. 21). Відповідач по справі була прописана у спірній квартирі зі свого народження, тобто з 1987 року і до того часу, поки не завершила своє навчання у школі, тобто до 2004 року. У 2004 році остання вступила до навчального закладу, який знаходиться у м. Харкові, і з 2004 року по 2008 рік вона проживала та була зареєстрована у місті Харкові за місцезнаходженням гуртожитку. Після завершення навчання, її було виписано з гуртожитку, проте донька залишилася мешкати у Харкові, де винаймала квартиру, а оскільки зареєструватися їй не було де у Харкові, вона знову прописалась у належній квартирі. Згодом, проживаючи фактично у м. Харкові, донька вийшла там заміж, а оскільки її чоловік народився та проживав у [INFO], вона переїхала жити до нього, до зазначеного населеного пункту, де в них народився син [PERSON]. Після народження дитини, у звязку з тим, що донька залишилася бути зареєстрованою у належній позивачу квартирі, онук також був прописаний у спірне помешкання, проти чого позивач не заперечувала. Отже, фактично донька позивача [PERSON] не проживає у спірній квартирі №29, яка розташована за адресою: Харківська обл.., м. Лозова, вул.. Свято-Миколаївська, буд. 8, з 2004 року, а онук [PERSON], взагалі ніколи фактично не проживав у квартирі. Позивачу відомо, що донька зі своїм чоловіком та з онуком постійно проживають у [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач добровільно покинула квартиру, в якій до цього часу залишається зареєстрованою, перевезла всі особисті речі, ніхто перешкоди у їх проживанні не чинив і не чинить, вхід у квартиру для відповідача є вільним, але вона не виявляє бажання повертатися, витрати по утриманню житла не несе, комунальні платежі не сплачує. Той факт, що відповідач з 2004 року відсутня та не зявляється за місцем своєї реєстрації у звязку з добровільним переїздом на інше місце проживання, а її син [PERSON], взагалі ніколи не проживав у спірній квартирі, підтверджується актом про не проживання від 06 жовтня 2016 року, актом обстеження житлово-побутових умов від 04 жовтня 2016 року, довідкою від 06 жовтня 2016 року, виданою головою житлово-будівельного кооперативу, а також довідкою, виданою відділом освіти Лозівської міської ради від 04 жовтня 2016 року, про те що дитина [PERSON], у закладах освіти міста Лозова не значиться. Окрім вищенаведеного, достовірність зазначених у позові відомостей щодо відсутності [PERSON] та [PERSON] підтвердили у своїх письмових поясненнях свідки [PERSON] (а.с. 37) та [PERSON] (а.с. 41). У звязку з вищевикладеним та у звязку з тим, що позивач має намір здійснити відчуження квартири і майже знайшла покупця на неї, проте здійснити реалізацію наданих їй, як власнику нерухомого майна, прав не надається можливим через наявність зареєстрованих у ній відповідача та її дитини. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивачів обмежені. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved