Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку, окрім позивача та членів її сім`ї зареєстровано [PERSON], як особу, яка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з донькою позивача та який з березня 2016 року в належному позивачу на праві власності житловому приміщенні не проживає, означеним житловим приміщенням не користується, не приймає участі в утриманні житла, чим порушує права позивача. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач надала суду заяву, згідно з якою просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач, треті особи кожен окремо у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що на підставі Договору обміну від 14 серпня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за № 2-3261, зареєстрованого в КП «Новомосковське МБТІ» 19 вересня 2001 року позивач набула право власності на 23/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Раї Підріз, 51 у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Також у відповідності до відомостей ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області вбачається, що за вказаною адресою з 07 грудня 2012 року зареєстровано [PERSON], [INFO]. Водночас, як вбачається з Акту голови квартального комітету № 5 м. Новомосковська, складеному в присутності мешканців будинків № 51, 49 та 36 по вул. Раї Підріз в м. Новомосковську, [PERSON], [INFO] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул. Раї Підріз, 51 прим.1 у м. Новомосковську Дніпропетровської області прописаний, однак не проживає в ньому з березня 2016 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у житловому приміщенні за адресою: вул. Раї Підріз, 51 у м. Новомосковську Дніпропетровської області відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідачів щодо користування житловим приміщенням, належним позивачу, матеріали справи свідчать про відсутність відповідачів у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. При цьому, враховуючи те, що згідно з позовними вимогами позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 1 в будинку 51 по вул. Раї Підріз у м. Новомосковську Дніпропетровської області, матеріали справи свідчать, що житловий будинок, який на праві спільної часткової власності належить позивачу, не має відокремлених, виділених в порядку норм житлового чи цивільного законодавства житлових приміщень або квартир, докази надані суду свідчать про не проживання відповідача в будинку, в якому останній зареєстрований, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнавши відповідача таким, що втратив право користування будинком в цілому. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640,00 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial