Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON], а [INFO] помер дід [PERSON]. Після його смерті, у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, так як являється спадкоємицею за правом представлення. Від нотаріуса дізналася, що частина майна, яка належала дідусю, а саме житловий будинок в [ADDRESS] відчужено. Довідавшись про дату складання договору дарування житлового будинку, має підстави стверджувати, що обдарований [PERSON], скориставшись безпорадним станом, змусив [PERSON] скласти договір дарування житлового будинку по [ADDRESS] на свою користь і посвідчений 23.06.2014 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. В кінці квітня 2014 року [PERSON] переніс тяжкий інсульт та тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Оріхівської ЦРЛ. Наслідком перенесеного захворювання став його обмежений психічний стан, розлад мовних функцій та неадекватне сприйняття оточуючого світу. Позивач вважає, що договір дарування був укладений в той момент, коли [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому може бути визнаний судом недійсним. Прохає визнати договір дарування № 594 від 23.06.2014 року, житлового будинку [ADDRESS], укладений [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим Олександром Володимировичем недійсним з моменту його укладення, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач, її представник на позовних вимогах наполягають, прохають їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечує проти позовних вимог, прохає відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши сторони по справі, допитавши свідків, доводи третьої сторони, вивчивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] ( а.с.6), являється батьком позивача [PERSON] ( а.с.5), а [PERSON] дідусем, який помер [INFO] ( а.с.9, 10) Відповідно до договору дарування від 23.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Студенцовим О.В. [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 0,0614 га ( а.с.12-13). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 483 від 19.09.2017 року «Обласної клінічної психіатричної лікарні» Запорізької обласної ради, проведеного на підставі ухвали суду від 02.08.2017 року [PERSON], 1948 року народження на період укладання договору дарування 23.06.2014 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді не уточненого органічного розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку ( гіпертонічна хвороба, ішемічний інсульт), психоорганічний синдром з вираженою сенсорно-моторною афазією. Тому він не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними у період укладання договору дарування 23.06.2014 року( а.с 106-112). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача [PERSON], [PERSON], та [PERSON] підтверджували факт безпорадного стану [PERSON] на час укладання договору дарування. Свідки зі сторони відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] навпаки зазначали, що померлий [PERSON] на час вчинення правочину мав добре здоров»я, розмовляв та навіть їздив на велосипеді. В зв»язку з різними показами свідків судом було витребувані медичні карти стаціонарного та амбулаторного хворого [PERSON] та ухвалою суду призначена посмертна судова-психіатрична експертиза, висновки якої підтвердила в судовому засіданні лікар, судово-психіатричний експерт [PERSON], а саме, що померлий [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними у період укладання договору дарування 23.06.2014 року. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно до вимог ст. 216 ЦК України застосувати правові наслідки недійсності договору дарування від 23 червня 2014 року.

Outcome: approved