Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 27 [INFO] , не склавши за життя заповіт, померла її свекруха - [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/3 частину житлової квартири [ADDRESS] , вартістю 13433 грн. Єдиним її спадкоємцем за законом був її син, чоловік позивачки [PERSON] , який спадщину прийняв фактично, оскільки на день смерті матері проживав разом з нею, але юридично її не оформив. Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні. Проте 27.11.2010 чоловік позивачки [PERSON] помер, заповіту за життя не склав. Позивачка є єдиним його спадкоємцем за законом, який бажає прийняти спадщину, син [PERSON] відмовився від спадщини на її користь. Остання, вважаючи, що спадщину прийняла фактично, оскільки проживала на день смерті разом із спадкодавцем, звернулася до приватного нотаріуса з метою юридичного оформлення. В зв`язку з відсутністю у неї документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно, і як наслідок, неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, остання звернулася до суду з даним позовом. Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в позові просили суд розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 10/2011, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 27 лютого 1994 року, не склавши за життя заповіт, померла свекруха позивачки - [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві спільної сумісної власності разом з позивачкою [PERSON] та онуком [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.10.1993. Вартість квартири становить 40300 крб, що еквівалентно 40300 грн. (а.с.13). Враховуючи, положення ч.2 ст.370 ЦК України, а саме, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, частка даної квартири, що належала спадкодавцю [PERSON] відповідно становить 1/3 її частини, а вартість 1433 грн. Згідно довідки виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області №5179 від 12.09.2016 вулиці «Кірова» в м. Тараща присвоєно назву вулиці «Липнева» (а.с.16). Єдиним її спадкоємцем за законом був її син, чоловік позивачки [PERSON] , який [INFO] помер, прийнявши за життя спадщину фактично, оскільки на день смерті матері проживав разом з нею, але юридично її не оформивши за життя. Інші спадкоємці за законом та заповітом були відсутні (а.с.15). Оскільки за життя чоловік позивачки [PERSON] заповіту не складав, позивачка та їх діти [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями за законом. Останні, відповідними заявами, поданим до органів нотаріату, відмовилися від спадщини на користь позивачки (матеріали спадкової справи). Інші спадкоємці відсутні. В силу\~ст. 1223 ЦК України позивач \~є єдиним спадкоємцем після свого чоловіка. Оскільки, позивачка проживала на день смерті разом із спадкодавцем, що стверджується відміткою про місце проживання у паспорті, а тому в розумінні ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. На частину спадщини, а саме на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ» позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом ще 17.06.2011, оскільки із заявою про прийняття спадщини позивачка звернулася до приватного нотаріуса 22.03.2011. Крім того, позивачка, бажаючи юридично оформити факт прийняття і іншої частини спадщини, а саме 1/3 частину вищезазначеної квартири, яку її чоловік прийняв у спадщину, але юридично не оформив свої спадкові права на неї, звернулася 15.05.2019 до приватного нотаріуса Таращанського нотаріального округу Київської області Якименко Л.П. із заявою про видачу відповідного свідоцтва (матеріали спадкової справи). Проте, у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену 1/3 частину квартири приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено у зв`язку з відсутністю у позивача документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно. Як зазначає приватний нотаріус позивачкою подано документи, що посвідчують право спільної сумісної власності матері спадкодавця на вищезазначену квартиру (частка якої не визначена) (а.с.19). За даними технічного паспорта\~на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) [ADDRESS] у будинку [ADDRESS] загальна площа приміщень квартири становить 80,60 кв.м., житлова 52,20 кв.м. (а.с.17-18). Відповідно до ч. 1\~ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. До першої черги спадкоємців за законом, за \~ст.1261 ЦК України,\~ належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Відповідно до\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Ч.ч. 3, 5 цієї статті визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов?язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі\~статтею 68 Закону України «Про нотаріат»\~та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~№ 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Беручи до уваги вищевикладене, та, виходячи з того, що відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. За бажанням позивача понесені судові витрати суд залишає за ним.

Outcome: approved