Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 лютого 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено актовий запис за №10. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між нею та відповідачем не склалися через те, що вони мають різні характери, погляди на сімейне життя , на побудову сімейних стосунків. Вказані причини призвели до втрати почуттів між ними, сімейно-шлюбні відносини вони припинили з лютого 2016 року. Позивачка зазначає, що їх сім'я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про розподіл майна відсутній, аліменти будуть стягнуті за окремим позовом, а дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.13), у судове засідання 15 березня 2016 року не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб та слухати справу за її відсутності (а.с.19). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.18), в судове засідання 15 березня 2016 року не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.20-22). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 лютого 2006 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №10 (а.с.6), в період якого у них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Спільне життя подружжя не склалося через те, що подружжя зрозуміло, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з лютого 2016 року. Спір про розподіл майна відсутній, а дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою, аліменти будуть стягуватися у судовому порядку. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з лютого 2016 року та до цього часу не поновили їх, не ведуть спільне господарство, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.20). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved