Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 03 березня 2014 року і просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею і знаходиться на ії утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В теперішній час шлюбні відносини вони припинили. Сторони до залу судового засідання не з'явились, але надали суду заяву, кожний окремо, просять розглядати справу у їх відсутності, позивачка наполягає на заявлених позовних вимогах, відповідач позовні вимоги визнає частково та вважає вказану позивачем суму аліментів завищену та просить зменшити її. Дослідивши матеріали справи, суд вважає - позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбних відносинах з 05.10.2011 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. Від спільного життя у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. З копій свідоцтва про народження дитини, виданої Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції від 06.03.2012 року вбачається, що в графі «Батьки» батьком значиться [PERSON], тобто відповідач по справі, позивач - матір'ю. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні про що свідчить довідка про склад сім»ї видана ТОВ «Управляюча компанія - ЛІДЕР». Шлюбні відносини припинили 15 січня 2014 року. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З наданих сторонами доказів убачається, що відповідач на даний час не працевлаштований, знаходиться на лікуванні КМУ «КРБ» з переломом двох ніг. Проте [PERSON] не є інвалідом, проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. Виходячи з наведеного аналізу матеріального становища сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., що відповідає положенням ч. 3 ст. 181 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивачем заявлене клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, які [PERSON] зазнала при складанні позовної заяви, вартість яких склала 180 грн. Що стосується зазначених вимог суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката, який бере участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат у судових засіданнях участі не брав. Позивачем не надано жодного доказу, окрім квитанції, щодо надання правової допомоги. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні витрат на правову допомогу. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 183, 184 СК України, ст.ст.60, 213-215, 218 ЦПК України суд, -

Outcome: approved