Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому уточнивши свої вимоги просить суд припинити право [PERSON] на 1/4 частку у спільній власності автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] , червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] ; визнати за позивачкою право власності на 1/4 частку власності автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , яка належить [PERSON] , згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. 05 березня 2019 р.; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачці. В обґрунтування зазначає, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.04.2015 р. За час перебування у шлюбі подружжям було придбано автомобіль марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] . Вказаний автомобіль був оформлений на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13.04.2011 р. Львівський відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ. 05 березня 2019 р. державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілова Т.М. видала позивачу свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на вищевказаний автомобіль, набутого позивачкою та чоловіком до шлюбу. Цього ж 05 березня 2019 р. державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілова Т.М. видала позивачці та відповідачу, яка є донькою чоловіка від першої дружини, свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/2 частці автомобіля. Таким чином, позивачці належить 3/4 частки автомобіля, а відповідачу 1/4 частка автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір. Незважаючи на те, що відповідачу належить на праві власності тільки 1/4 частка автомобіля, відповідач з дня смерті чоловіка по теперішній час незаконно передала автомобіль у користування своєму сину, який самовільно, без дозволу позивачки забрав автомобіль із гаража і переховує його в невідомому їй місці. Оскільки відповідач ігнорує врегулювання даного спору в добровільному порядку щодо автомобіля (але і щодо іншого спадкового майна), то позивачка вимушена вирішити даний спір в судовому порядку шляхом припинення права на частку у спільному майні. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2017 р. позивачка є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0027 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частки цієї земельної ділянки є відповідачка [PERSON] . З цього приводу зазначає, що земельна ділянка знаходиться під приватизованим позивачкою гаражем, що підтверджується витягом з Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2019 р. , а тому припинення 1/2 частки земельної ділянки у праві власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки оскільки спільне володіння і користування земельною ділянкою та гаражем є неможливим. Позивачка зазначає, що їй відомо, що автомобіль, який належить їй на праві спільної часткової власності разом із відповідачкою було пошкоджено сином відповідачки, внаслідок чого його вартість суттєво зменшилась. З метою усунення невизначеності щодо володіння і користування автомобілем та земельною ділянкою, позивач вважає доцільним припинити право відповідачки на частку у спільній власності на спірне майно. Компенсацію відповідачу вартості її часток у майні внесено на депозитний рахунок суду. Розмір відшкодування має визначити відповідна експертиза. 25.07.2019 року відкрито провадження у справі. 18.11.2019 року надійшла заява про збільшення позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України. Ухвалою від 28.09.2020 року справу передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, куди вона надійшла 15.01.2021 року. 20.01.2021 року справу прийнято до розгляд Пустомитівським районним судом Львівської області. 18.03.2021 року справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у позовній заяву та заяві в порядку ст. 49 ЦПК України від 18.11.2019 року, просять позов задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляд справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, клопотань про розгляд справи у відсутності чи відкладення розгляд справи на адресу суду не подала. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити позов слід задоволити з таких підстав. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії свідоцтва про право власності від 25.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-373, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т. М., копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-375, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т. М., вбачається, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 3/4 частки автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] . З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-375, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т. М., вбачається, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/4 частка автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] . З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 20.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-924, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М. О. та копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 189093830 від 18.11.2019 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності у 1.2 частці у власності на земельну ділянку кадастровий номер 4623686400:02:000:1200 площею 0,0027 га., що знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, Сокільницька сільська рада, цільове призначення для колективного гаражного будівництва. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.04.2019 року № 165125618, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить гаражний бокс (гараж) [NUMBER] , загальною площею 21,4 кв. м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] гаражний кооператив Франківського району м. Львова, гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч.1, ч.2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до висновку про вартість майна ПП Оціночна компанія «Апекс» ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] станом на 29.11.2019 року становить 15282,00 грн. Відповідно до звіту про експерту грошову оцінку 1/2 частки земельної ділянки, що знаходиться у приватній спільній частковій власності [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4623686400:02:000:1200 станом на 14.11.2019 року, ринкова вартість такої становить 10713,00 гривень. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відмовляючи у задоволенні позову в частині припинення права власності відповідача на частку у майні, а саме на 1/4 частка автомобіля марки ВАЗ 210740, легковий седан-В, випуску 2011 року, номерний знак [NUMBER] червоний колір, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , суд враховує наступне. Із наданої суду копії квитанції № 18, оригінал якої оглянутий у судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] здійснила 04.12.2019 року перерахування коштів у сумі 2320,00 грн. на рахунок отримувача Тернопільського управління Державної судової адміністрації України із зазначенням платежу [PERSON] . Суд критично оцінює надану суду копію квитанції та не вважає таку належним доказом внесення позивачем вартості 1/4 частки автомобіля, що належить [PERSON] на депозитний рахунок суду. Звертаючись до суду із позовом зокрема у частині позовної вимоги про припинення права власності відповідача на Ѕ частку земельної ділянки, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності у рівних частках по Ѕ кожній, позивач та представником позивача зазначають, що на спірній земельній ділянці знаходиться належний на праві власності лише позивачці гараж, на підтвердження чого надано суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.04.2019 року № 165125618. Таким чином, оскільки спільне користування земельною ділянкою неможливе, позивач просить визнати за нею право на 1/2 частку земельної ділянки, припинивши право власності на неї відповідача та компенсувати її вартість [PERSON] , зазначаючи що таке не завдасть шкоди інтересам відповідача. Із наданої суду копії квитанції № 74, оригінал якої оглянутий у судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] здійснила 18.11.2019 року перерахування коштів у сумі 10713,00 грн. на рахунок отримувача Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області із зазначенням призначення платежу: припинення права власності 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 4623686400:02:000:1200. Разом з тим відмовляючи в задоволенні позову суд звертає уваги на те, що адреса за якою розміщена спірна земельна ділянка площею 0,0027 га., а саме: [ADDRESS] , кадастровий номер 4623686400:02:000:1200, не співпадає із адресою належного на праві приватної власності [PERSON] гаражного боксу, який розміщений за адресою: (гараж) [NUMBER], загальною площею 21,4 кв. м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] гаражний кооператив Франківського району м. Львова, гараж [NUMBER] , адреса ГК: [ADDRESS] . Жодних доказів, для встановлення тотожності адреси розміщення спірної земельної ділянки та адреси належного позивачці гаража суду не представлено, клопотань про їх витребування суду не заявлялось. Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином у суду відсутні підстави для встановлення обставин, на які покликається позивач як на такі, що обґрунтовують її позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на 1/2 частку спірної земельної ділянки та визнання такого права за позивачкою з подальшою компенсацією вартості часки у майні відповідачці. Окрім того у ході розгляд справи позивачем не було ініційовано проведення у справі судових експертиз для визначення дійсної вартості спірного майна, яке перебуває у спільній частковій власності сторін, з метою визначення необхідних сум, які відповідно до ст. 365 ЦК України, слід було би перерахувати на депозитний рахунок суду з метою компенсації вартості часток у майні відповідача у випадку задоволення позову судом. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 15.03.2018 року в контексті справи №345/2723/17 досліджував питання щодо критеріїв припинення права на частку в спільному майні та вказав, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі №6-81цс11 та від 02.07.2014 у справі №6-68цс14. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. З вищенаведеного вбачається, що стороною позивача не доведено та не може бути встановлено судом, припинення права відповідача на частку у спільному майні, яким є транспортний засіб та земельна ділянка за вимогою іншого співвласника, не завдасть йому істотної шкоди та буде здійснено відповідно до вимог чинного цивільного законодавства зокрема щодо належної компенсації вартості таких часток відповідачу. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, враховуючи визначений позивачем об`єкт та предмет спору, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed