Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладену між нею та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 65,2 м2, житловою площею 50,6 м2 з верандою (літ. а), ганком №2, з господарськими будівлями сараєм (літ. Г), літньою кухнею (літ. Б), гаражем (літ. В), погребом з шиєю (літ. Д, д), вбиральнею (літ. Е), огорожею №1, розташований по вул. І. Мазепи,4 в с. Чернече Балтського району Одеської області, визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2013 га, кадастровий номер 5120689100:02:002:0053 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №366438, виданого на підставі рішення Чернеченської сільської ради Балтського району Одеської області від 30.10.2008 року №141-V, розташовану за вище вказаною адресою, які раніше на праві приватної власності належали відповідачу, стверджуючи, що 21.10.2015 року вона уклала з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку, земельної ділянки, згідно якої сплатила відповідачу гроші у сумі 10000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, державний акт на право власності на земельну ділянку, пообіцяла зявитися до нотаріуса для оформлення угоди купівлі-продажу, але, до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріуса не зявляється. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, земельною ділянкою, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і небажання оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу будинку від 29.09.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. І. Мазепи,4 в с. Чернече Балтського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2013 га, кадастровий номер 5120689100:02:002:0053, розташована за тією ж адресою, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку та земельної ділянки від 21.10.2015 року, згідно якого відповідач продала, а позивач придбала вище вказані житловий будинок із земельною ділянкою за 10000 грн. і по акту прийому-передачі від 21.10.2015 року відповідач передала, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями разом із земельною ділянкою, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосування до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 21.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved