Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 04.09.2014 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть проживати з нею.\~ Зазначає, що їх спільне життя не склалося, так як між ними стали погіршуватись стосунки через постійні конфлікти та суперечки. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З вересня 2015 року проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як відповідач проживає з іншою жінкою. Спору щодо місця проживання дітей немає.\~ Позивач та відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; представник відповідача також подав заяву, де вказав, що проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справи без участі відповідача та його представника. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). Від\~ спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 3, 4), які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними виникли непорозуміння через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до того, що з вересня 2015 року вони припинили спільне проживання та проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Представник відповідача подав заяву, де вказав, що проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечує, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати, зазначаючи, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як відповідач проживає з іншою жінкою. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини з вересня 2015 року, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Відповідно до п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому суд стягує з відповідача на користь держави стягує судовий збір у сумі 551,2 грн.

Outcome: approved