Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 18 листопада 2016 року був укладений договір щодо проектування, виготовлення, доставки та установки меблів. Відповідно до умов договору, позивач сплатила грошові кошти в розмірі 45 800,00 грн., а відповідач в свою чергу зобов'язався виконати доставку та збір меблів в строки та на умовах передбачених договором. Проте, всупереч умовам договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, крім того відмовляється повернути кошти позивачу, які були сплачені останньою відповідно до зобов'язань. В зв'язку з чим позивач звернулася з даним позовом з метою захисту свого права та стягнення сплачених коштів, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18 листопада 2016 року між сторонами було укладено договір № 1 про виконання робіт та послуг, пов'язаних із виготовленням індивідуальних корпусних меблів (а.с. 4). Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов'язується спроектувати, виготовити та встановити замовнику меблі, а згідно п. 1.2 замовник зобов'язується утвердити проект, підготовлений виконавцем та викладений в додатку до даного договору, прийняти та сплатити суму за меблі, а також відповідно до п. 1.3 виконавець натомість зобов'язується доставити, зібрати та встановити меблі за адресою, вказаною замовником. Ціна та сума замовлення відповідно до п. 2.1 цього Договору складає 61 700,00 грн. Згідно з п. 3.1 договору, виконавець зобов'язується поставити замовнику продукцію (меблі) до 10 грудня 2016 року, с дня внесення передоплати, а замовник відповідно до п. 3.2 графіку платежів зобов'язується протягом 3-х банківських днів з дня підписання даного договору сплатити 70 % від суми Договору. У відповідності до п. 7.2 договору, в разі затримки виконання виконавцем п. 3.1 на строк, який перевищує 7 днів, виконавець виплачує замовнику пеню в розмірі подвійної учетної ставки НБУ на день оплати від суми Договору за кожень день прострочки, але не більше 10 % від суми договору, що не звільняє виконавця від виконання своїх зобов'язань, вказаних в цьому Договорі. Відповідно до умов договору відповідач отримав у позивача завдаток в розмірі 45 800 грн., що підтверджується квитанціями від 15 листопада 2016 року, 16 листопада 2016 року, 18 листопада 2016 року, 28 листопада 2016 року (а.с. 6-9), однак, своїх зобов'язань за договором не виконав, та в подальшому від їх виконання відмовився. 02 червня 2017 року позивачем направлена на адресу відповідача претензія, щодо відшкодування збитків та пені за прострочення виконання умов договору (а.с. 11). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, о звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно зі ст. 10 вище вказаного Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved