Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по 20.05.2009 року, від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо, сплачує тільки мінімальні аліменти на утримання сина, участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його навчанням, успіхами, здоров'ям, розвитком, однак безпідставно відмовляє їй у нотаріальному посвідчення дозволу на виїзд їхнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення, при цьому свою відмову відповідач нічим не обґрунтовує. В інтересах дитини позивач просила суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон [PERSON] [INFO] без дозволу /згоди/ батька [PERSON] протягом одного року; дозволити їй або її офіційному представникові без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу їхнього сина за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя протягом одного року. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд надати дозвіл на виїзд за кордон -до Польщі без згоди та супроводу батька [PERSON] [INFO] на період з липня 2017 року по липень 2018 року включно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи 3-я особа повідомлена належним чином, до суду надіслано клопотання Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради щодо розгляду справи без участі їх представника та вирішення спору з врахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20.05.2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 328, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що після розлучення сторін їхній син [PERSON] проживає з позивачем [ADDRESS], що вбачається з довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС УДМС України в Київській області, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2011 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «Фещенко», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. Позивач не має змоги оформити документи для виїзду за кордон сина [PERSON], оскільки на це вона не може одержати згоду батька дитини - відповідача по справі, який щодо цього заперечував. Позивач пояснила, що у їхній сім'ї є можливість направити сина [PERSON] на навчання до коледжу в м. Кракові, є кошти для оплати за навчання, він туди поїде разом з групою дітей в складі 20 осіб та педагогом спочатку на три місяці, [PERSON] добре навчається і виявив бажання навчатися за кордоном, але відповідач відмовився надати згоду на виїзд сина за кордон. Вона зверталася за допомогою у вирішенні цього питання до Служби у справах дітей, куди запрошували також відповідача, він не зміг пояснити свою відмову, але вказав на те, що син погано навчається і має погану поведінку, що не відповідає дійсності. На підтвердження своїх пояснень позивач надала характеристику на сина з Білоцерківської гімназії № 2 м. Білої Церкви, де [PERSON] навчається в 3 /7/-А військово-гімназійному класі з 2014 року, до якого вступив за конкурсним випробуванням, характеристика позитивна. Також згідно довідки Білоцерківської гімназії № 2, в період навчання [PERSON] в гімназії з 01.09.2014 року по даний час батько учня не приймав участі у вихованні дитини, не відвідував батьківські збори, не цікавився життям сина, що вбачається з копії цієї довідки в матеріалах справи. При вирішенні цього спору суд виходить з наступного. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: в т.ч. проїзний документ дитини /п.2/. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідачем надано до суду письмову заяву про визнання позову, що враховується судом при вирішенні спору. Крім того, судом вирішується питання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Отже, суд вважає за можливе надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Польщі малолітньому сину сторін по справі [PERSON] без згоди та супроводу відповідача як батька дитини на період з липня 2017 року по липень 2018 року включно, оскільки доказів того, що це суперечить інтересам дитини, суду не надано.

Outcome: approved