Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, в якому вказала, що з відповідачем перебували у шлюбі з 27 жовтня 2012 року, 20 квітня 2015 року шлюб розірвано. Мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивач утримує та піклується за дитиною, натомість відповідач з грудня 2006 року участі у вихованні та утриманні не приймає. Оскільки донька часто хворіє, їй необхідне оздоровлення на морі, а відповідач не надає такої згоди на виїзд дитини за кордон, то позивач просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття до країн ближнього та дальнього зарубіжжя та дозвіл на виготовлення документів для виїзду без згоди батька. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги зменшив, просив надати дозвіл на 3 роки, а саме до 1 вересня 2018 року, для виїзду закордон без згоди батька до Російської Федерації та надати дозвіл на виготовлення документів без згоди батька. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі, з постановленням заочного рішення. 31 серпня 2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 20.04.2015 року (а.с. 9,10). З відповідача стягнуто аліменти на користь позивача (а.с. 11). Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789 -ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до п.2 ч.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-XІІ від 21 січня 1994 року зі змінами, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З вищевикладеного суд вбачає, що [PERSON] потребує лікування та оздоровлення, мати [PERSON] може забезпечити це через виїзд за кордон до Російської Федерації, позивач та відповідач зареєстровані на окупованій території, відповідач не надає нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон. Є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі для повноцінного забезпечення прав та інтересів дитини. А тому позов підлягає повному задоволенню та [PERSON] необхідно надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] до 1 вересня 2018 року до Російської Федерації та дозвіл на виготовлення проїзних документів. На підставі викладеного, ст. 154 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини, п.2 ч.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України» ,

Outcome: approved