Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.12.2005р. укладеним між [PERSON] та [PERSON]. У даній квартирі проживає вона із своєю донькою [PERSON], [INFO]. До січня 2015р. за вказаною адресою зареєстрована була лише позивач, проте в січні 2015р., з невідомих для неї причин, в повідомлені про оплату житлово-комунальних послуг зазначено троє мешканців. 04.02.2015р. позивач зареєструвала у свою квартиру доньку [PERSON] та з цього часу оплачує комунальні послуги із розрахунку на чотирьох осіб. Лише у вересні 2015р. позивач звернула увагу на кількість мешканців, що зазначені в повідомлені про оплату житлово-комунальних послуг. З даного приводу позивач звернулась в ЛКП «Вулецьке», проте жодних пояснень не отримала. Позивач вважає, що згідно поквартирної карточки, облік якої проводився ЛКП «Вулецьке», попереднім власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] На думку позивача, між відповідачем та [PERSON] 05.03.2005р. укладено договір купівлі-продажу квартири. Таким чином право власності на житло набула [PERSON], яка 08.12.2005р. уклала із позивачкою договір купівлі-продажу цієї квартири. Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу квартири, продавець взяв на себе обов'язок повністю звільнити відчужувану квартиру для вільного і безперешкодного користування нею покупцем, знятися з реєстрації з неї разом з членами своєї родини до 29.12.2005р. Позивач припускає, що [PERSON] на час укладення договору із нею, не знала про те, що у даній квартирі ще була зареєстрована [PERSON], тому і не вчиняла жодних дій щодо зняття з реєстрації відповідача. [PERSON], відповідно до поквартирної карточки, зареєстрована у квартирі з 24.07.1985р. як тимчасова мешканка. Із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописи №345 від 25.09.2015р., виданої ЛКП «Вулецьке» вбачається, що у згаданій квартирі зареєстровано четверо осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] [INFO], яка також зареєстрована як тимчасова мешканка з 16.01.2006р. Згадані тимчасові мешканці [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі фактично не проживають з часу набуття позивачем права власності на квартиру, з грудня 2005 року по даний час. Для позивача залишається незрозумілим факт реєстрації 16.01.2006р. у її квартирі [PERSON], адже, як власник квартири, вона такого дозволу не давала і з такою особою не знайома. Крім цього, оскільки позивачу не відоме місце проживання відповідача, вона не зверталась до неї з проханням про добровільне зняття з реєстрації за адресою: м.Львів, вул. Лазаренка, 9/9. Також позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON], які не проживають за вказаною адресою, втратили право на користування квартирою внаслідок їх відсутності понад один рік, що підтверджується актом від 25.04.2016р. Просить позов задоволити та визнати [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідаіч в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. На підставі ч. 1ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи 08.12.2005р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказане також стверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №1844863 від 08.12.2005р. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.03.2006р, [PERSON], 03.12.2005р. уклала шлюб із [PERSON], та після одруження змінила прізвище на «[PERSON]». Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9538389 від 11.01.2006р. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №1783 від 25.04.2016р. виданої ЛКП «Вулецьке», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані чотири особи, а саме: власник - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], та тимчасові мешканці - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] Крім цього, з даної довідки вбачається, що тимчасовий мешканець [PERSON] зареєстрована у даній квартирі 16.01.2006 року, тобто після набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Із будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] є тимчасовим мешканцем у вказаній квартирі, зареєстрована 04.11.1987 року. В подальшому, [PERSON] придбала дану квартиру 05.03.2005р. відповідно до Витягу про власність №6736442 від 15.03.2005р. Наступним власником є [PERSON], зареєстрована за вказаною адресою з 09.12.2014р. Згідно Акту складеного комісією ЛКП «Вулецьке» від 25.04.2016р., [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] проте фактично за даною адресою не проживають з 2005 року по даний час. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.48 ЦК України Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом. Зі ст.316 цього Кодексу вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а зі ст.317 - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 2 ст. 7 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . Статтями 383 Цивільного кодексу України і 150 Житлового кодексу УРСР передбачено право власника використовувати житло для проживання власного, членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в належному йому будинку, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту зазначених правових норм свідчить, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом є лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. З припиненням права власності у власника припиняється і право проживати з ним. Передбачаючи право власника жилого будинку на відчуження цих об'єктів, законодавець не передбачив перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, у випадку зміни власника будинку. Частина 4 ст. 156 Житлового кодексу передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже після реєстрації права власності на спірне майно за позивачкою, зареєстровані у зазначеній квартирі тимчасові мешканці [PERSON] та [PERSON], які не є членами сім'ї попереднього власника квартири [ADDRESS], та позивачки, яка є теперішнім власником даної квартири, втратили право на користування вказаною квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги всі обставини, викладені позивачем в позовній заяві, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов задовольнити.

Outcome: approved