Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, вимоги за яким уточнила та остаточно просить стягнути з ГУНП в Харківській області на свою користь суму матеріальної шкоди в розмірі 3000,00 гривень та суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 31 січня 2020 року вона звернулася до ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій та просила розпочати досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України); направити запит до ПриватБанку. Вказана заява була зареєстрована у Журналі єдиного обліку Київського ВП за № 3112 від 31 січня 2020 року. Листом від 18 червня 2020 року [PERSON] повідомлено про припинення розгляду провадження за її заявою, у зв`язку з тим, що встановити осіб, які вчинили шахрайські дії не виявилося можливим, фізична особа-підприємець [PERSON] на обліку в територіальних управліннях не перебуває. На думку позивача, відмова ГУНП в Харківській області розпочати досудове розслідування кримінального правопорушення за її заявою є незаконною такою, що завдає істотної шкоди її охоронюваним законом правам, свободам та інтересам. ГУНП в Харківській області не вчинено належних процесуальних дій для встановлення осіб, які вчинили шахрайські дії у відношенні [PERSON] . Внаслідок незаконної бездіяльності відповідача позивач позбавлена можливості повернути кошти за ненадані їй послуги, що завдало позивачу матеріальну шкоду в розмірі 3000,00 гривень. Також незаконна бездіяльність відповідача завдала позивачу моральну шкоду, яку [PERSON] оцінила в 10000,00 гривень, оскільки позивач позбавлена законної можливості поновити свої порушені права; протягом майже двох років не може повернути грошові кошти за ненадані послуги; позивач має нагальну потребу в цих коштах і змушена суттєво змінювати своє життя через їх неотримання. При цьому, внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, позивач повністю зневірилась в правоохоронній системі України; відчуває біль і обурення через те, що Національна поліція, яка фінансується з державного бюджету України за рахунок податків, що сплачуються останньою, не вживає жодних заходів для припинення протиправних дій у відношенні неї та не поновлює її права; вказана ситуація значною мірою вплинула на психічний стан позивача і змусила її почуватися пригніченою, беззахисною невпевненою, незахищеною, що також погіршило її життєві зв`язки та якість життя в цілому. За вказаних обставин, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року відкрито провадження по справі. 15 вересня 2020 року представник Головного управління Національної поліції в Харківській області подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив залишити вимоги позивача без задоволення, посилаючись на те, що матеріалами позовної заяви не встановлено незаконності дій чи бездіяльності з боку відповідача при розгляді заяви [PERSON] . Крім того, позивачем не надано доказів порушення її особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди її здоров`ю та душевних страждань, не доведено причинного зв`язку такого порушення з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, а отже внаслідок дій чи бездіяльності відповідача позивачу заподіяна моральна шкода. Поряд з тим, незгода позивача з рішенням Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області під час розгляду заяви від 31 березня 2020 року не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди. Також представник Головного управління Національної поліції в Харківській області подав суду клопотання про залишення без руху позовної заяви [PERSON] до ГУ Національної поліції в Харківській області. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник ГУ НП в Харківській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши заяву позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 31 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України), в якій просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за її заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (ч.\~1\~ст.\~192\~КК України) та невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства; направити запит до ПриватБанку про встановлення особи власника карткового рахунку № [NUMBER] , на який позивач сплатила грошові кошти в розмірі 3000,00 гривень; визнати [PERSON] потерпілою від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (ч. 1 ст. 192 КК України), вручити пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого; надати можливість дати додаткові свідчення; повідомити заявника письмово, у встановленому законом порядку і строки, про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування. Заява [PERSON] щодо шахрайських дій невідомої особи на ім`я [PERSON] , зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) ГУНП в Харківській області за № 102 від 31 січня 2020 року та направлена для прийняття рішення до Київського ВП ГУНП в Харківській області . Відомості за\~заявою [PERSON] від 31 січня 2020 року внесені до Журналі єдиного обліку Київського ВП за № 3112 від 31 січня 2020 року. Листом Головного управління Національної поліції в Харківській області № К-342/119/03/14-2020 від 18 червня 2020 року [PERSON] повідомлено про те що за наслідками розгляду звернення останньої на адресу Президента України щодо неналежного реагування працівників поліції Київського ВП ГУНП в Харківській області на повідомлення за фактом вчинення правопорушення у відношенні заявника з боку невідомої особи, встановлено, що особи, які вчинили шахрайські дії у відношенні [PERSON] не виявлені, оскільки за даними ГУ ДПС області фізична особа-підприємець [PERSON] на обліку в територіальних управліннях не перебуває та 28 лютого 2020 року припинено розгляд вищевказаного матеріалу. Порушень вимог чинного законодавства з боку працівників кримінальної поліції при розгляді звернення [PERSON] не встановлено. Також суду надано: копія квитанції ТS206574 від 07 грудня 2018 року; копія конверту. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, майнова шкода, підлягає відшкодовуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, крім випадків, передбачених законом. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала, у визначених цією нормою випадках, який не є вичерпним, оскільки пункт 3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом. Отже, з аналізу наведених положень закону вбачається, що для визначення наявності підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно довести факт заподіяння такої шкоди, незаконність дій (бездіяльності) посадових осіб органу досудового розслідування, які призвели до заподіяння шкоди, та наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями (бездіяльністю) та завданням шкоди. Позивач обґрунтувала свої вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди незаконною бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягала у невнесенні відомостей за її заявою до ЄРДР та не здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення шахрайських дій у відношенні неї з боку невідомої особи, в результаті чого позивач не може повернути сплачені нею 3000,00 гривень на користь останньої, що завдає істотної шкоди її охоронюваним законом правам, свободам та інтересам. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до пунктів першого, п`ятого частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можу бути оскаржені бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування завданої шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналізуючи норми діючого законодавства, надані позивачем докази, суд, вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають за їх недоведеністю та безпідставністю, при цьому виходить з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй шкоди внаслідок невнесення відповідачем відомостей про вчинення кримінального правопорушення за її заявою, існування негативних наслідків та причинний зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків, на які вона посилається, при цьому суд, звертає увагу позивача на те, що вищевказана бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування; в той же час, реалізація позивачкою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав останньої. За викладених обставин, суд повністю відмовляє в задоволенні позову та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем при поданні позову, відшкодуванню відповідачами не підлягають.

Outcome: dismissed