Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 19.05.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі, 26.12.2007 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. Квартира була зареєстрована на відповідача. Відповідач в добровільному порядку не бажає поділити їх квартиру. Позивачвважає, що вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та просить визнати право власності на 1/2 його частину. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, де зазначив, що предмет спору - квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку банку з метою забезпечення виконання за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] Датою повернення кредиту є 26 грудня 2022 року, отже відсутні підстави для зняття обмеження з нерухомого майна. Визнання права власності за іншою особою суперечить меті передачі в іпотеку майна. Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 травня 2007 року сторони уклали шлюб. 26 грудня 2007 року відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Відповідно до ст. 60 СК України придбана під час подружнього життя за кредитні кошти квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача, а саме визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного майна, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1065 грн. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника третьої особи щодо неможливості визнання за позивачем права власності на вказану квартиру з тих підстав, що вона є предметом договору іпотеки № РМL-307/011/2007 від 26.12.2007 року, оскільки знаходження спільної сумісної власності сторін в іпотеці не позбавляє права сторін на поділ вказаного майна. Крім того, відповідно до ч. 3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. А отже суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, що накладені ухвалою суду від 10.12.2015 року, а саме скасувати арешт зі спірної квартири, оскільки відпала необхідність в забезпеченні позову, та вказані заходи забезпечення позову будуть перешкоджати позивачу зареєструвати своє право власності в установленому законом порядку.

Outcome: approved