Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу в Запорізькій області [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належала 2-х кімнатна квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі вона мешкала разом з сином [PERSON], який помер 03.04.2015р. Смерть сина для неї була тяжкою втратою, так як напередодні помер її чоловік, всі ці втрати відобразились на стані її здоровя. Після смерті чоловіка, який помер в 2010 році і сина, який помер в 2015р., залишившись без сторонньої допомоги ( матеріальної та моральної), вона знаходилась в тяжкому психологічному стані, у неї погіршився стан здоровя, у звязку з чим, у квітні 2016р. вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ішемічний інсульт, цукровий діабет 2 типу, гіпертонічна хвороба. Пенсійний вік, мінімальний розмір пенсії, інвалідність 2 групи, втрати близьких їй людей негативно вплинули на стан її здоровя. Після виписки з лікарні 26.04.2016р., розуміючи безвихідність самостіной пересуватися, придбати ліки, продукти харчування, у неї, як одинокої людини виникла гостра потреба у спілкуванні, потреба сторонньої допомоги, турботи та уваги. Після смерті її сина [PERSON], відповідачка по справі [PERSON], онука позивачки, постійно мешкала в квартирі № 118, бул.Центральний, 123 в м. Запоріжжі та періодично, по 1-2 місяці мешкала у спірній квартирі. Після виписки з лікарні 26.04.2016р., відповідачка запропонувала їй свою допомогу по догляду за нею за умови переоформлення квартири на імя відповідачки за договором купівлі-продажу. Нерозуміючі різниці між договором купівлі-продажу та договором дарування чи договором довічного утримання, під впливом тяжких для неї життєвих обставин, розуміючи свою потребу у постійному догляді, і не маючи іншого виходу зі сформованої ситуації, вона змушена була погодитися на пропозиції відповідачки. 31.05.2016р. між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу в п.2.1 якого вказано, що до укладення договору, вона отримала від відповідачки готівкою 129871 грн., що звичайно не відповідало дійсності. Оскільки у відповідачки ніколи таких грошей не було, то вказану суму від неї вона не вимагала та не отримувала, так як сподівалась на її обіцянки, замість цих грошей отримати родинні відносини, належний догляд, матеріальну допомогу, оплату за квартиру та інші комунальні послуги. Неотримання грошових коштів за договором купівлі-продажу підтверджує удаваний характер угоди. Однак, після продажу квартири відповідачка різко змінила шанобливе відношення до неї, стала грубою та конфліктною. У червні 2016р. відповідачка без її відома забрала документи на квартиру та разом з цим викрала її паспорт та речі, які належали останній, які для неї мали конкретну цінність. У звязку з цим, залишившись без паспорта, вона була вимушена звернутися до поліції із заявою про крадіжку. За даним фактом порушено кримінальне провадження. Після скоєного відповідачка у квартирі більше не зявлялась, обіцяний догляд не проводить. До теперішнього часу вона, позивачка, проживає в спірній квартирі одна, ніякої допомоги від відповідачки не отримує, інформацію про неї не має. Вимушена самостійно оплачувати за квартиру, та не має можливості оформити субсидію. Так як формально єдине житло, належить відповідачці. Станом на 30.03.2017р. заборгованість по квартирі становить 8000 грн., що становить для неї непомірною сумою, яку не має можливості погасити з урахуванням своєї мінімальної пенсії. Внаслідок укладання договору купівлі-продажу на умовах відповідачки, вона фактично залишилась без власного житла та не може за рахунок розпорядження квартирою забезпечити собі сторонній догляд, придбання ліків та продуктів, мати нормальне існування. Відповідачка періодично лякає її виселенням, у звязку з чим, вона постійно знаходиться в пригніченому психологічному стані. Таким чином, вона вимушена була укласти вказаний договір купівлі-продажу квартири на умовах відповідачки під впливом тяжких для неї обставин, що сформувало її волю на вчинення правочину. Вона вимушена була здійснити угоду в край невигідних для себе умовах, що було очевидно, тобто помилилась відносно обставин, маючих істотне значення, відносно природи угоди, прав та обовязків сторін. Помилка була істотною, так як укладаючи дану угоду, вона не розраховувала залишитись без власного житла. Позивачка просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 31.05.2016р., укладений між нею та [PERSON], зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], за реєстраційним номером 1577- недійсним. Відмінити державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], проведеної відповідно договору купівлі-продажу від 31.05.2016р. зареєстрованої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], за реєстраційним номером 1577. Відновити реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачкою відповідно до довідки ЖСК «Будівник-9» від 20.05.1992р. за № 150, зареєстрованої в ТОВ « Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 31.08.1992р. в реєстраційній книзі № 228 за номерним записом 36083. 26 вересня 2017 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі ( а.с.67-70). Представником відповідачки 04.10.2017р. надана заява про перегляд заочного рішення. 02 листопада 2017р. Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, розглянувши заяву відповідача, виніс Ухвалу про скасування заочного рішення та призначив розгляд справи в загальному порядку (а.с. 98). У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги, на підставах викладених в позові, підтримала, просить позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала (а.с.134). Представник відповідача проти позову заперечує, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала відзив на позов (а.с. 124-128), в якому зазначає, що 31.05.2016р. між сторонами було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким позивачка передала відповідачу у власність спірну квартиру, а остання прийняла її і сплатила за неї визначену сторона грошову суму. Вказаний договір підписаний сторонами, посвідчений нотаріально, зареєстрований в реєстрі. Право власності на спірну квартиру зареєстровано в день укладення договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Посилаючись на норми законодавства, зазначає, що позивачем не доведено існування тяжких обставин і вкрай невигідних умов укладення угоди. Спірний договір купівлі-продажу відплатний, спірну квартиру продано за ту ж суму, яка вказана у договорі як її ринкова вартість. За умовами договору факт повного розрахунку підтверджується підписами продавця та покупця під цим договором, договір підписано, отже розрахунок проведено. Посилання позивача на те, що у неї залишилася у користуванні спірна квартира не свідчить про недійсність договору, а стосується його виконання. Необґрунтованим вважає також посилання в позові на введення позивача в оману щодо істотних обставин, як природа правочину. Просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. В призначений судом час, а саме на 15.20 годину 16.01.2018 року відповідач та його представник будучи належним чином повідомлені не зявились без поважних причин (а.с.120). Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу в Запорізькій області [PERSON] у судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що продавець квартири за договором [PERSON] до підписання договору ознайомилася з його проектом, при цьому не висловлювала жодних заперечень щодо його змісту, була ознайомлена з приписами чинного законодавства щодо наслідків укладення договору купівлі-продажу. Що стосується розрахунків за договором, то сторони повідомили її, що вони між ними вже здійснені і претензій одна до одної сторони не мають, що також підтверджується підписами сторін у договорі ( а.с.39). У відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів без участі належним чином повідомлених сторін. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено наступні обставини та правовідносини. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належала 2-х кімнатна квартира [ADDRESS],на підставі довідки ЖСК « Будівник-9» від 20.05.1992р. за № 150, зареєстрованій в ТОВ «ЗМБТІ» 31.08.1992р. в реєстровій книзі за № 36083. Позивач зареєстрована в спірній квартирі з 16.04.1980р.( а.с. 18) та продовжує проживати за зазначеною адресою, що підтверджується довідкою виданою ЖСК «Будівельник-9» від 19.08.2016р. № 40 ( а.с.21). 01.02.2010р. помер [PERSON] чоловік позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 166308 ( а.с.23), а 03.04.2015 р. помер [PERSON] син позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 319905 ( а.с.11). Позивач, відповідно до довідки МСЕК серії АД № 004529 від 04.11.2004р. є інвалідом 2 групи ( а.с.24) та пенсіонером за віком ( а.с.22). Згідно до виписного епікризу з історії хвороби № 1234, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені 2-ї міської лікарні з 13.04.2016р. по 25.04.2016р. з діагнозом: ішемічний інсульт в мосту головного мозку, в ВББ, правосторонній гемипарез. Дисциркулярна енцефалопатія ІІІ сочетанного ґенеза з множинними кистозно-глиозними змінами в обох гемисферах головного мозку, вестибуло-атактичний, церебрастентичний синдром, УКН. Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Сахарний діабет ІІ типу ( а.с. 12,16). 31.05.2016р. сторони уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстраційний номер 1577 (а.с.6-10). Відповідно до п.п. 1.1,2.1 даного договору позивач [PERSON] передала у власність відповідачу [PERSON] спірну квартиру, а остання прийняла її і сплатила за неї визначену сторонами грошову суму у розмірі 129871 грн. ( а.с.6-10). Пунктом 3.2 зазначеного договору передбачено, що продавець зобовязана в день нотаріального посвідчення договору передати відчужувану квартиру покупцю, передати ключі до квартири та технічну документацію. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін, свідка [PERSON], позивач продовжує проживати в спірній квартирі, а відповідач мешкає за іншою адресою. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача і зі слів позивача знає, що та переоформила квартиру на онуку, ніяких грошей від онуки не отримувала. За переоформлення квартири, відповідачка обіцяла позивачці матеріально допомагати, тобто довічно її утримувати. Після укладення договору купівлі-продажу, відповідач зникла та не допомагає позивачу. В спірній квартирі не мешкає більше ніж півроку. На теперішній час опікуються позивачем її старший син з невісткою. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2016р. ( а.с. 63-64). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину передбаченою ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частинами 1 3 ст. статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст.627 ЦК України). Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В ході судового слухання справи судом встановлено, що предмет договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS], не був переданий позивачем в користування відповідачу. Позивач продовжує проживати та користуватися спірною квартирою, відповідач зареєструвавши право вдласності на зазначену квартиру, в квартирі не проживає, не зареєєстрована. Доказів про сплату комунальних платежів та утримання будинку, суду не надала. Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до розяснень, наданих в п.23 цієї Постанови «правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах». Судом встановлено, що позивач є особою похилого віку. На час укладання оспорюваного правочину їй було 77 років. Договір було укладено через місяць після тяжкої хвороби. Вона в 2010р. втратила чоловіка, а в 2015 р. сина. Всі ці обставини суд вважає дійсно тяжкими для позивача. Спірне житло є її єдиним місцем проживання, в якому вона проживає з квітня 1980р., іншого місця проживання в разі відчуження житла не має. Матеріальне становище позивача, яка є пенсіонером та інвалідом 2 групи, скрутне. Вона потребує сторонього догляду, матеріальної та моральної підтримки. За відсутності тяжких обставин вона взагалі не укладала би такий договір, який укладено на вкрай невигідних для неї умовах. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи всі обставини по справі, вік позивача, стан її здоровя, надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати якого позивач була звільнена при предявлені позову. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного і

Outcome: approved