Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], 06.02.2008року народження. Позивач вказує на те, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, до повноліття дитини. Рішення суду знаходиться на виконанні в Білоцерківському районному відділі ДВС ГТУЮ, проте відповідач неналежним чином виконує свої зобовязанння щодо сплати аліментів, а тому виникла заборгованість по аліментах в сумі 9 576 грн.02 коп. станом на 15.07.2015р. Дана заборгованість виникла з вини відповідача, який не переймається належним утриманням сина, всі витрати щодо утримання дитини покладені на позивача, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 75 842 грн. 74 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, суд вважає, за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітнього Максима, [INFO] являються сторони по справі. Відповідно до рішення Білоцерківського міського суду по справі №357/2634/13-ц 2/357/1511/13 з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Суду було надано довідку-розрахунок, де відображено заборгованість відповідача по аліментах за період з 24.11.2014р. по 31.12.2016р., в розмірі 9 576 грн.02 коп. Відповідно до даної довідки представником позивача було зроблено власний розрахунок неустойки в розмірі 75 842 грн. 74 коп. за вказаний період. В судовому засіданні встановлено, що вищевказана заборгованість по аліментам виникла через несистематичні і неповні проплати відповідачем суми аліментів. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненнянею повноліття. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно норм цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України , а суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. За ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліметами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбаченаст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. З встановлених судом обставин вбачається, що відповідач був обізнаний про порядок, спосіб стягнення з нього аліментів, знав про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів за виконавчим листом, також, відповідачу відомо про наявність заборгованості по аліментах, але відповідачем не було вжито заходів для зменшення розміру заборгованості по аліментах. Так, згідно довідки Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції за №85 від 27.01.2017 року станом на 15.07.2015 року заборгованість по аліментам [PERSON] за вищевказаним рішенням суду становить 9 576 грн.02 коп. Верховним Судом України в ухвалі від 15.06.2011 року викладено правову позицію, відповідно до якої нормами СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітніх дочку, сина на період навчання за певних умов, у ст. 196 СК закріплено відповідальність за прострочення сплати аліментів, і що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов'язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Крім того, як було зазначено вище в рішенні, факт наявності такої заборгованості по аліментах та її розмір відповідач не оспорював. А тому, суд вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 наведено правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Аналізуючи обставини справи, не вбачається злісного ухилення боржника від виконання своїх обовязків по утриманню дитини. Суд вважає, що відповідно до положень ст. 196 СК України, з урахуванням обставин справи, можливо зменшити розмір вищевказаної неустойки (пені) до суми 10 000 грн., тобто до розміру самої заборгованості по аліментах, яка має місце на час розгляду даної справи судом. При цьому суд враховує, що в 2014 році та в 2015 році відповідач частково, по 400 грн. провів три оплати в рахунок аліментів, а позивач нарахувала пеню без урахування цих оплат. Крім того, суд враховує і те, що розмір нарахованої позивачем неустойки (пені) в розмірі 75 842,72 грн. явно не співмірний із розміром самої заборгованості по сплаті аліментах, а тому, суд враховує, також, і вимоги добросовісності, розумності та справедливості та зменшує розмір пені за прострочення сплати аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 9576 грн. 02 коп. та пеня в сумі 10 000 грн. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 640, 00 грн. На підставі ст. ст.180,194,195 ,196 СК України,

Outcome: partial