Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2013 між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з серпня 2020 року з відповідачем спільно не проживають, син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Добровільну угоду з відповідачем щодо сплати аліментів не укладено. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.2013 між сторонами Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому будинку приміщенні/будинку осіб № 498 від 15.07.2020 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають разом заявник та її малолітній син [PERSON] , [INFO] . Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В п.17\~постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.\~2\~ст.\~182 СК\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України \~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що Відповідач, як батько [PERSON] , кошти на його утримання не надає, позов визнав, а також те, що Законом на одну дитину встановлено розмір аліментів у вигляді однієї чверті, то суд вважає за можливо задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягненню з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає також\~судовий збір\~на підставі\~ст.\~141 ЦПК України. На підставі ст. 84,\~180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved