Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 05.01.2013 в Помічнянській міській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що вчинено актовий запис № 1. Від сумісного проживання вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання взаємовідносини між подружжям не склалися, оскільки вони мають різні погляди на життя, а тому не підтримують сімейних відносин. За таких обставин [PERSON] вважає, що їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення подав заяву, в якій позов визнає повністю та не заперечує щодо ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у зв`язку з визнанням ним позову. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення у справі . Згідно з ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.01.2013, виданого Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 січня 2013 року, про що вчинено актовий запис № 01 ( а.с.6 ). Від сумісного проживання подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 травня 2013 року, виданого Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с. 7). З пояснень позивачки, які викладені в позовній заяві, встановлено, що причиною її звернення до суду з відповідним позовом стали ті обставини, що під час спільного проживання взаємовідносини між подружжям не склалися, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, а тому не підтримують сімейних відносин. Зі змісту поданої позивачкою позовної заяви з`ясовано, що остання не бажає примиритися з відповідачем, а також відсутні шлюбні відносини, взаєморозуміння та довіра. Наведені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з вимогами ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд доходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 384 ( триста вісімдесят чотири ) гривні 20 копійок. Крім того, судовий збір в сумі 384,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved