Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 84,8 кв. м., що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, селище Глеваха, вулиця Карпенків 16. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вказаний житловий будинок набутий нею спільно із відповідачем за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства, яке діяло станом на дату створення даного нерухомого майна, він є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і має бути розділений на рівні частини між нею і відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку передбаченому статтями 74 і 76 ЦПК України шляхом отримання судової повістки про виклик, в судове засідання не прибув. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не зявивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Із наявного в паспорті позивача штампу уповноваженого органу та Свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] ІІ-БК № 455133 від 18 червня 1986 року вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період часу з 15 серпня 1978 року по 01 лютого 1983 року (а.с. 7, 8). Згідно із даними технічного паспорту на житловий будинок, будинкової книги за відповідною адресою та Акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 29 жовтня 1998 року, житловий будинок № 16 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області було закінчено будівництвом у 1981 році (а.с. 9 13, 14 17, 18). Отже, нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 16 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області набуто сторонами в період їх шлюбу. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969 року, який дія і був чинний на час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, на підставі наведеної норми сімейного законодавства, спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 16 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, належить сторонам на праві спільної сумісної власності та є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, згідно із статтею 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частина перша статті 70 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Одночасно, при розгляді даної справи суд врахував наступні положення законодавства. Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обовязковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові омплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спірний житловий будинок (домоволодіння), його було побудовано у 1976 1981 роках. Тобто, на момент виникнення у подружжя прав на спірне нерухоме майно 1981 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~18.07.1963\~року, положення якого не передбачали обовязкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права сторін на нерухоме майно у вигляді житлового будинку 16 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Крім того, пункт перший Інструкції про порядок\~реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що діяла станом на час набуття спадкодавцем домоволодіння, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. На копії технічного паспорта на житловий будинок № 16 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, що міститься в матеріалах справи, є відмітка про його реєстрацію у Фастівському міському бюро технічної документації 20.07.1987 року. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про існування підстав для здійснення поділу майна подружжя та визнання за сторонами права власності на дане нерухоме майно в рівних частках, чим буде припинено право їх спільної сумісної власності. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved