Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації права власності на квартиру. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у серпні 1991 року позивач придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Позивач постійно проживає та зареєстрована у вказаній квартирі. У вересні 2016 року невідомі особи замінили замки на вхідних дверях її квартири. Після чого вона звернулася до приватного нотаріуса КМНО Тодорович О.Л., де дізналась, що згідно відомостей з реєстру її квартира уже декілька раз була перепродана. На даний час власником квартири є відповідач [PERSON], який придбав її на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Парфеньонок Т.Є. Позивач вказує, що свою квартиру вона ніколи і нікому не продала. По факту шахрайського заволодіння квартирою Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві порушено кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.08.2017, в порядку ст.ст. 203, 215, 216, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 26.07.2016 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Парфеньонок Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 122, та скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити (т.1, а.с.228). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача, в якій він просив розглядати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову повністю (т.1, а.с.33). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, будь-яких заяв, клопотань, або заперечень суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявних у справі доказах. Третя особа приватний нотаріус КМНО Парфеньонок Т.Є. у судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду лист, в якому просила розглядати справу без її участі за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 07.08.1991 позивачем [PERSON] набута у власність квартира [ADDRESS]. Підставою для набуття права власності на квартиру є договір від 07.08.1991, укладений між ЖЕК №1211 Мінського району м. Києва та [PERSON] Право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] у Київському міському БТІ (т.1, а.с. 3-4). У вересні 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що належна їй на праві власності квартира без її відома декілька разів була перепродана. Так, як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. (т.1, а.с.47) Договір купівлі-продажу квартири укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченком В.Ф. Продаж спірної квартири був здійснений за ціною 47500,00 грн. 26.07.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого відповідач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с. 6-7). Договір укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Парфеньонок Т.Є., реєстровий № 1221. Станом на час розгляду справи за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За приписами ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом Оболонського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100050009658 від 22.09.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. З документів, наданих управлінням поліції, вбачається, що під час укладення оспорюваного договору від 26.07.2016 відповідач [PERSON] надав копію договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2008, укладеного між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченком В.Ф. за реєстровим № 2245, копію довідки за формою № 3 № 75/842, згідно з якою він проживав у спірній квартирі, зареєстрованих осіб у квартирі не було, довідка видана 26.07.2016 Комунальним концерном «Центр комунального сервісу». Крім того, відповідач [PERSON] надав інформаційну довідку № 1140, видану 29.02.2016 Київським МБТІ, згідно з якою квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (т.1, а.с.106-109). Однак при перевірці вказаних обставин шляхом витребування інформації та документів від Київського державного нотаріального архіву, Київського МБТІ, Комунального концерну «Центр комунального сервісу», факт набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірну квартиру не підтвердився з огляду на наступне. Відповідно до листа Київського державного нотаріального архіву від 17.10.2016 № 1502/01-21, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік за № 2245 міститься запис про засвідчення вірності двох копій диплому спеціаліста, запис про посвідчення 18.09.2008 приватним нотаріусом КМНО Шевченком В.Ф. договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] у реєстрі відсутній. Згідно з листом Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 19.10.2016 № 02/1272, 26.07.2016 у працівників концерну, які мали доступ до печатки був не прийомний день, а тому видати довідку за формою №3 в цей день концерн не міг, до того ж згідно журналів реєстрації довідок в сервісних центрах Дніпровського та Оболонського районів за вихідним № 75/842 довідок не існує. Також відповідно до листа Київського МБТІ від 04.10.2016 № 12815 згідно з даними бюро квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.08.1991. Замовлення та виготовлення інформаційної довідки № 1140 від 29.02.2016 до бюро не надходило. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку, що станом на 26.07.2016 відповідач [PERSON] не був власником спірної квартири, документи, надані ним під час посвідчення приватним нотаріусом КМНО Парфеньонок Т.Є. оспорюваного правочину, не відповідали дійсності. Таким чином, спірна квартира вибула із володіння позивача поза її волею. Згідно зі ст. 330 ЦК, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК. Норма ч. 1 ст. 216 зазначеного Кодексу не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Враховуючи те, що позивач не є стороною правочину, на підставі якого відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру, [PERSON] позбавлена можливості заявити вимоги про визнання даного правочину недійсним в порядку, передбаченому ст. 215 ЦК України. Оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про скасування реєстрації права власності відповідача на квартиру, виходячи із взаємопов'язаності таких вимог з вимогами про визнання вищевказаного правочину недійсним. З викладеного,

Outcome: dismissed