Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22 травня 2003 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти в розмірі 18000,00 грн. в якості повної оплати належного йому житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Іларіонове, вул.М.Горького,38, про що склав розписку. Також [PERSON] зобовязався посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку в строк до 22 грудня 2004 року. З того часу [PERSON] передав позивачеві в користування вказаний житловий будинок і правовстановлюючі документи на нього. В подальшому [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору і виїхав на постійне проживання до Російської Федерації. Позивач просить суд визнати дійсними договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку та визнати за ним право власності на будинок. Позивач до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Проти задоволенні позовних вимог не заперечує. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності спірного житлового будинку [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18 жовтня 1995 року, а також копією технічного паспорту на вказаний житловий будинок станом на 25 січня 1995 року. З розписки, складеної [PERSON] травня 2003 року, а також з умов укладеного між ним та [PERSON] попереднього договору вбачається, що [PERSON] дійсно отримав від позивача обумовлену за житловий будинок грошову суму та зобовязався посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку в строк до 22 грудня 2004 року. Отже, із зазначених документів суд вбачає, що фактично договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами був укладений і виконаний, але внаслідок винної поведінки відповідача в нотаріальному порядку договір не був посвідчений. Зазначений договір був укладений між сторонами до 01 січня 2004 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із цього випливає, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений і фактично виконаний сторонами у 2003 році, тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, нових цивільних правовідносин між сторонами не виникало, у звязку з чим до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року. Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Отже, недійсним визнається такий договір при умові недодержання вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а у разі такого посвідчення, такий договір є дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом було встановлено, що фактично договір купівлі-продажу між сторонами був укладений і виконаний, відповідач отримав обумовлену грошову суму та зобовязався в строк до 22 грудня 2004 року посвідчити договір в нотаріальному порядку, однак ухилився від взятих на себе зобовязань в частині нотаріального посвідчення договору, у звязку з чим суд вважає можливим визнати зазначений договір дійсним. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved