Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи: [PERSON], про розірвання шлюбу під час вагітності та визнання батьківства зачатої дитини іншою особою, мотивуючи позовну заяву тим, що 12.08.2001 року вона зареєстрували шлюб з відповідачем у виконкомі Журавлівської с/ради Барського району Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №04. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обов'язки. Внаслідок чого з грудня 2017 року вони припинили подружні стосунки. Відповідач проживає окремо, дітьми не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає та матеріальної допомоги не надає. 14.01.2019 року позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. [PERSON] зазначає, що вона понад шість місяців проживає з іншим чоловіком - [PERSON] в цивільному шлюбі, від якого наразі вагітна. [PERSON] визнає себе батьком зачатої дитини. Таким чином, збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивача та її майбутньої дитини, тому вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Справу просила розглядати у її відсутність. Судовий збір - залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду нотаріально посвідчено заяву в якій зазначив, що з червня 2018 року спільно проживає однією сім'єю з [PERSON], [INFO]. Також зазначив, що він визнає себе батьком зачатої дитини [PERSON], яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 12.08.2001 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Журавлівської с/ради Барського району Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №04 (а.с. 8). Після укладення шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10). Як вбачається з обмінної карти пологового будинку, [PERSON] є вагітною (а.с. 32-34). Згідно УЗД обстеження від 16.01.2019 року, позивач вагітна, термін вагітності 17 тижнів + 3 дні (а.с. 35). Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обов'язки, внаслідок чого шлюб існує формально, а тому його збереження буде суперечити інтересам позивача. Частиною 3 ст. 110 СК України визначено, що чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. Щодо позовної вимоги про визнання батьківства зачатої дитини іншою особою, то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач з грудня 2017 року припинила подружні стосунки з відповідачем, а нещодавно почала проживати з іншим чоловіком - [PERSON], від якого наразі вона вагітна. Таким чином, в момент зачаття дитини з третьою особою позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Отже, після народження позивачем дитини її батьком буде записаний [PERSON], як колишній чоловік. Разом з тим, [PERSON] визнає своє батьківство зачатої з[PERSON], яка перебуває наразі в стані вагітності. Факт батьківства третьої особи відносно майбутньої дитини, підтверджується всіма учасниками справи. Згідно ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved