Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 червня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано виконавчим комітетом Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №14. В період шлюбу у них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між ними не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почутті між ними та припинення сімейно шлюбних відноси з 2014 року, проживають окремо. Вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спір про поділ майна, утримання та місця проживання дитини відсутній. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 20 лютого 2017 року не з'явилася. Надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала розірвати шлюб, слухати справу за її відсутності та долучити до матеріалів справи довідку про склад сім'ї (а.с.24). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання 20 лютого 2017 року не з'явився, згідно письмової заяви позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Прохав звільнити його від сплати судового збору у зв'язку хворобою та у зв'язку з тим, що він не працює (а.с.19-20). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 червня 2014 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №14 (а.с.6). Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який згідно довідок Башмачанської сільської ради Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року №1989 та 14 лютого 2017 року №338 (а.с.8,24), проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2014 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна, місця проживання та утримання дитини відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2014 року та до цього часу не поновили їх, проживають окремо, крім того сторони надали заяви згідно яких не бажають відновити стосунки (а.с.19,23). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Відповідач доказів на підтвердження своєї хвороби та наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору згідно норм закону України «Про судовий збір» суду не надав. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved