Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати договір довічного утримання, укладений 08 червня 2011 року між нею та її сином [PERSON] договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим номером 1-578. За даним договором [PERSON] передала у власність своєму синові [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований в місті Ізюм Харківської області, вулиця Цусимська, будинок 9 на земельній ділянці розміром 0.0879га, кадастровий номер 6310400000:61:002:0005. Син [PERSON] узяв на себе зобовязання довічно повністю утримувати позивача у справі, забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, доглядом та зберегти в її безкоштовному довічному користуванні одну жилу кімнату. Після укладання даного договору син не виконував свої зобовязання, проте [PERSON] не розривала цей договір. 14 вересня 2018 року [PERSON] раптово помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 645655 виданим Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 18 вересня 2018р. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] (з моменту його смерті 14.09.2018р.), то відповідно до ст. 757 ЦК України обовязки набувача за даним договором довічного утримання перейшли до неї. Проте відповідач у справі [PERSON] відмовляється від виконання обовязків набувача за Договором довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] 08.06.2011року за реєстровим номером 1-576. [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.(а.с.35). Згідно\~ст. 200 ч. ч. 3, 4 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 206 цього Кодексу. Суд, враховуючи позицію сторін по справі та визнання відповідачем позову, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок в місті Ізюм Харківської області, вулиця Цусимська, будинок 9 на земельній ділянці розміром 0.0879 га, кадастровий номер 6310400000:61:002:0005 належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 16 листопада 1988 року за реєстровим № 5081 та зареєстрованого в Ізюмському МЕТІ 07 грудня 1988 року за №7767, книга 45 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 16 листопада 1988 року за реєстровим № 5083 та зареєстрованого в Ізюмському МЕТІ 07 грудня 1988року за № 7767, книга 45. Ціна жилого будинку, була встановлена в сумі 89081 грн. 08 червня 2011 року між [PERSON] та її сином [PERSON] укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим номером 1-578.(а.с.9) 14 вересня 2018 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 645655 виданим Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації цивільного стану Г оловного територіального управління юстиції у Харківській області 18 вересня 2018р.(а.с.16). Підставою для звернення позивача до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором довічного утримання, укладеним 08.06.2011 року, який станом на теперішній час є чинним. Згідно ст.ст.525,\~526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в\~ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п.1 ч.1\~ст.755 Цивільного кодексу України\~договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. В силу ч.ч.2,3\~ст.653 ЦК\~України у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. \~Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК\~України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 08.06.2011\~року, а тому пред'явлений позивачем позов про розірвання договору підлягає задоволенню. Згідно з ч.1\~ст.756 Цивільного кодексу України\~у разі розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч.1\~ст.756 ЦК України\~правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов'язано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого\~ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна. Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації\~в розумінні\~ст.216 ЦК України\~як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених позовних вимог щодо визнання право власності на домоволодіння (жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами), яке розташоване в місті Ізюм Харківської області по вулиці Цусимській будинок 9.

Outcome: approved