Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 16.09.2009 року по 21.06.2011 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], згідно виконавчого листа від 22.07.2010 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів свого заробітку /доходу/ щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але від сплати аліментів відповідач ухиляється. На підставі ст.196 СК України позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку /пеню/ за прострочення сплати аліментів в сумі 25 945 грн.80 коп. за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року. В судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача неустойку /пеню/ за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року включно в сумі 34 304 грн.75 коп. Відповідач позов визнав частково, не оспорював суму заборгованості по аліментах, але просив зменшити розмір пені з врахуванням його матеріального становища, оскільки він за місцем роботи отримував мінімальну заробітну плату, наймає житло, власного житла не має, на даний час офіційно не працевлаштований, а тому погашення заборгованості по аліментах та сплата пені поставить його в скрутне матеріальне становище. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.09.2009 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2011 року, яке набрало законної сили 12.07.2011 року, що стверджується копією паспорта позивачки з відміткою органу РАЦС про реєстрацію та розірвання шлюбу /а.с.5/, випискою з рішення суду /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини /а.с.8/. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їхньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2010 року до повноліття дитини, рішення набрало законної сили 02.08.2010 року, 13.09.2010 року позивач отримала виконавчий лист по даній справі. Наведене стверджується копією виконавчого листа по справі № 2-10898/2010 /а.с.9/. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 21.05.2015 року відділу ДВС Хмільницького МРУЮ Вінницької області за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року включно /а.с.12/ та від 29.06.2015 року відділу ДВС Васильківського МРУЮ Київської області за період з травня 2015 року по червень 2016 року включно /а.с.28/, за весь цей період аліменти відповідачем не сплачувалися, заборгованість по сплаті аліментів становить 12 728 грн.75 коп., що стверджується відповідними довідками. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно норм цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України , а суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». За ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Як вказано вище, аліменти на користь позивача на утримання доньки сторін [PERSON] стягнуті з відповідача за рішенням суду, на підставі якого судом виписано виконавчий лист, який позивач подала до відділу ДВС для примусового виконання, державним виконавцем нараховано суму заборгованості по аліментах, позивач та відповідач цю суму не оспорювали. При вирішенні спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ухиляється від виконання обовязку по утриманню своєї доньки, аліментів не сплачував. Верховним Судом України в ухвалі від 15.06.2011 року викладено правову позицію, відповідно до якої нормами СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітніх дочку, сина на період навчання за певних умов, у ст. 196 СК закріплено відповідальність за прострочення сплати аліментів, визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобовязань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. А тому суд вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Саме в такому порядку позивачем проведено вірно нарахування пені в розмірі одного відсотка виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо та кількості днів прострочення з жовтня 2014 року по червень 2016 року включно, згідно розрахунку сума пені складає 34 304 грн.75 коп. /а.с.29-30/. Як вказано вище, за приписами ст.196 СК України суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що позивач не працює, є інвалідом другої групи від захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС, та потерпілою категорії 1 від наслідків Чорнобильської катастрофи, що вбачається з копій довідок МСЕК /а.с.16, 31/ та посвідчення серії А № 117936 с від 01.06.2011 року /а.с.13/. Позивач перебуває на обліку в УПФУ у м. Білій Церкві та одержує пенсію по інвалідності , розмір якої на даний час становить 1130 грн. /а.с.47/. Згідно довідки виконавчого комітету Скаржинецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 15.07.2016 року /а.с.51/, [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO], але на території Скаржинецької сільської ради не працює. Згідно записів в трудовій книжці відповідача, копія якої є в матеріалах справи /а.с.52-53/, відповідач працював з 13.07.2012 року по 19.09.2014 року, з 20.05.2015 року по 31.03.2016 року, з 05.04.2016 року по 01.07.2016 року охоронником, підсобним робітником, звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, на даний час не працює. Позивач не заперечувала в суді тих обставин, що відповідач під час роботи на зазначених посадах отримував мінімальну заробітну плату. За ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. А тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки /пені/ за прострочення сплати аліментів, яка має стягуватися з відповідача на користь позивача, до рівня заборгованості по аліментах, а саме: до 12 000 грн., врахувавши матеріальне становище відповідача. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави як потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалід другої групи. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Outcome: partial