Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2021, яке вона отримала після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Проте, у зазначеному будинку зареєстрована, однак не проживає відповідач [PERSON] , яка жодних родинних стосунків з померлим не мала, після його смерті відповідач залишила місце своєї ресєтрації та виїхала у невідомому напрямку, на даний час місце її знаходження невідоме. На даний час позивач має намір розпорядитися своїм житловим будинком, однак факт реєстрації місця проживання відповідача в будинку перешкоджають їй, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому вона\~вимушена звернутися до\~суду з\~даним позовом Ухвалою суду від 25.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в\~судове засідання не з`явилася, однак її представник подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, клопотання про розгляд справи з її участю суду не надала. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2021, посвідченого державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Гаврилюком П.П., зареєстрованого в реєстрі за №87, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №245405116 від 22.02.2021, позивач являється власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належав батькові позивача [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконавчого комітету Суботцівської сільської Ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області 13.02.1992, зареєстрованого в реєстрі за №108 та записаного в реєстрову книгу за №4 під реєстровим номером 343. Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.06.2021, довідки, виданої виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за №1196 від 13.09.2021, та наданої суду інформації органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи від 23.06.2021 за №01-16/1131, відповідач [PERSON] з 18.05.2001 зареєстрована у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , але за зазначеною адресою не проживає з 01.12.2020. Місце її фактичного проживання невідоме. Статтею 41 Конституції України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.150 ЖК Української\~РСР\~ громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.316 ЦК України правом\~власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1\~статті 383 ЦК України\~визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням має власник майна, і з припиненням права власності особи втрачається і його право користування жилим приміщенням. За змістом ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Частиною 2 статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, позивач є власником житлового будинку, відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язана, взаємних прав та обов`язків вони не мають, однак реєстрація місця проживання відповідача, яка не є членом сім`ї позивача, у її будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном, при цьому відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені на користування житлом. Права відповідача, яка не є власницею спірного житлового будинку, на користування ним були похідними від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідача. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що право відповідача, яка не пов`язана з позивачем спільними побутом, на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України, а тому пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений позивачем при поданні даного позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved