Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських та побутових будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті своєї матері вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак, нотаріусом було відмовлено в оформленні права власності на дану частину житлового будинку, оскільки право власності на дану частину нерухомого майна не було зареєстровано у встановлений законом спосіб. Позивач і її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач і її представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги та надали суду заяву у якій не заперечили щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін і їх представників та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За договором дарування частини житлового будинку від 28.01.2003 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських та побутових будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 16.06.2015 року (а.с. 6). Спадкоємцями померлої є її діти [PERSON] і [PERSON], які за укладеним між ними договором від 29 лютого 2016 року здійснили поділ спадкового майна, відповідно до якого останній виділено у власність по спадщині за законом також і 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських та побутових будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22 - 23). Про факт спадкоємства позивача після померлої матері також свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.02.2016 року (а.с. 27 - 28). Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Постановою державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] Вих. № 591/02-31 від 29.02.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину житлового будинку з тих підстав, що право власності на дану частину нерухомого майна не було зареєстровано згідно з чинного законодавства (а.с. 32). Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов'язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як встановлено судом, спадкодавець набула прав на вказану частину житлового будинку на підставі договору дарування від 28.01.2003 року. Тобто, на момент виникнення у померлої [PERSON] прав на спірну частину нерухомого майна - 2003 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обов'язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Зокрема частина перша статті 128 ЦК УРСР пов'язувала момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, суд приходить до висновку, що майнові права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських та побутових будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] - були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п'ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встигла оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату її смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встигла оформити право власності на вказану частину житлового будинку належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті її матері. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з відповідними надвірними господарськими спорудами. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved