Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати кредитний договір №ML-0AU/2065/2006 від 10 жовтня 2006 року недійсним. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 10.10.2006 між АКБ «Райффайзенбанк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-0AU/2065/2006, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 35700 доларів США для купівлі нерухомого майна зі сплатою відсотків за користування ним за фіксованою ставкою в розмірі 5,99% на рік. Вважає, що договір є таким, що суттєво порушує її права та норми чинною законодавства України. Згідно з п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій форм і про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення: в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; та ін. Банк такої інформації не надавав, жодного листа від банку вона не отримувала. Вважає, що банк ввів її в оману, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надав або надав у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Що тягне за собою порушення вимог ЦК України. Також вважає, що банк порушив вимоги Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»: 2.4. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Вважає пункт кредитного договору 1.4.1.5 «у випадку порушення Позичальником своїх зобовязань встановлених з підпунктів п.2.3.7., чи/та п.1.3.1.5., чи/та п.1.3.2.3. цього договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток підвищується на 4% річних за кожні 12 місяців невиконання чи неналежного виконання будь-якого з підпунктів п.2.3.7., чи/та п. 1.3.1.5., чи/та п.1.3.2.3. цього договору», що свідчить про дискримінації стосовно споживача зміни відсоткової ставки. Також в кредитному договорі відсутній розрахунок сукупної вартості кредиту. Що є грубим порушенням Постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168. Крім того банком було надано кредит в іноземній валюті, коли єдиним законним платіжним засобом на території України є гривня. Надання кредиту в іноземній валюті призвело до того, що позивач перебуває у дискримінаційному становищі відносно відповідача. На день укладення кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 долар США = 5,05 грн., та на сьогоднішній день становить 1 долар США = 23,487 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання її зобов'язання за кредитним Договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу, яку їй необхідно сплачувати значно зросла, в звязку із чим значно погіршився її фінансовий стан. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Хоче звернути увагу суду, що в кредитному договорі зазначено, що розмір її щомісячного платежу становили 468,04 доларів США. Виникає питання, як банк міг встановиш фіксований розмір щомісячного платежу, якщо для розрахунку процентів за користування кредитом буде плаваюча процентна ставка. На її думку, вказані умови кредитного договору суперечать положенням ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а отже є протиправними, тому кредитний договір підлягає визнанню недійсними в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що у справі є поштові повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved