Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою 09.08.2019, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстровано 02.11.2017 Тернівським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 333 від 02.11.2017. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вони з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. З 01.05.2019 сімейні стосунки погіршилися, вони проживають окремо один від одного. Причиною цьому вказувала різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Спір щодо місця проживання дитини між ними відсутній. Вказувала, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення між ними неможливе. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с. 18). Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував (а.с. 19). У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.11.2017 Тернівським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 333 від 02.11.2017 (а.с. 8). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2017 вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач не змінювала прізвище та залишилася іменуватися прізвищем « [PERSON] » (а.с.8). Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем (а.с. 5-6). Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують з 01.05.2019 року, проживають окремо, єдиного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що шлюб між подружжям існує лише формально, сторони проживають окремо, шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував, тому суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 02.11.2017 Тернівським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 333 від 02.11.2017 - розірвати. Після розірвання шлюбу позивач продовжує іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 384,20 грн. Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених нею при подачі позову (а.с.1), що складає 384,20 грн.

Outcome: approved