Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 23.04.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 25.05.2009 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від спільного проживання у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. за час спільного проживання подружжя набуте майно, а саме: на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2005 року, квартиру [ADDRESS]; легковий автомобіль марки Honda Accord 2.0, червоного кольору, 1998 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] ,легковий автомобіль марки АУДІ А-6, зеленого кольору, 1997 року випуску, д.н. [NUMBER]. Позивач під час розгляду справи, вимоги позову уточнювала, та остаточно відповідно до заяви від 20.05.2014 року (а.с.150 том2) про зміну предмета позову просила визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а за [PERSON] - право власності на 1/3 її частини, залишивши таку у спільній частковій власності сторін. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на: пральну машину ЕЛ ДЖІ ЕЛЕКТРОНІКС, модель ЕЛ 6101160 САП; холодильник IНДЕЗІТ, модель РА32 ДЖІ; газову плиту ГЕФЕСТ, модель 3100-06: телевізор САМСУНГ, модель ЛЕ 32С81 БК; цифровий супутниковий приймач СРН 0807-004254 (СРН 0807-003959) з супутниковою антеною; домашній кінотеатр САМСУНГ, модель ХТ-ДС 700. Присудити [PERSON] та визнати за ним право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки ХОНДА АККОРД 2.0, червоного кольору, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та легковий автомобіль марки АУДІ А6 2.8, зеленого кольору, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити з викладених підстав у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, вважає, що спірна квартира [ADDRESS] має бути поділена по ? частині кожному з подружжя, оскільки підстав для збільшення частки у позивача у спільному майні подружжя немає, заперечив, що телевізор, цифровий супутниковий приймач та домашній кінотеатр були придбані подружжям та є спільною власністю подружжя, тому просить пральну машину залишити у власності позивача, а холодильник - у відповідача, та визнати право власності на автомобілі по ?? частині кожному з подружжя. Третя особа у судове засіданні свого представника не направила, надіславши на адресу суду лист про слухання справи без її представника. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами 23.04.2003 року зареєстрований шлюб, який 25.05.2009 року розірвано, що підтверджується копією рішення Вишгородського районного суду від 25.05.2009 року. Від спільного проживання подружжя мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.03.2010 року видане відділом РАЦС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві. Встановлено, що за час шлюбу сторонами по справі було набуте майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2005 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 3425 (кредитний договір № К3МОGK15003664 від 23.08.2005 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Печерської філії та відповідачем); легковий автомобіль марки ХОНДА АККОРД 2.0, червоного кольору, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (біржова угода АТ-033575 від 28.11.2003 року); легковий автомобіль марки АУДІ А6 2.8, зеленого кольору, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (біржова угода № В20071124092 від 24.11.2007 року); побутову техніку: пральну машину ЕЛ ДЖІ ЕЛЕКТРОНІКС, модель ЕЛ 6101160 САП (товарний чек від 03.02.2007 року); холодильник ІНДЕЗІТ, модель РА32 ДЖІ та газову плиту ГЕФЕСТ, модель 3100-06 (копія товарного чеку № 18 від 23.03.2006 року); цифровий супутниковий приймач CPН 0807-004254 (СРН 0807-003959) з супутниковою антеною, домашній кінотеатр САМСУНГ, модель ХТ-ДС 700 (фіскальний чек 08.03.2005 року); телевізор САМСУНГ, модель ЛЕ 32С81 БК, придбаний у кредит (кредитний договір № 400610281 від 01.03.2008 року укладений між позивачкою та ЗАТ «Альфа-Банк»). Відповідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Пунктом 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною 3 статті 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхньої фізичного духовного розвитку та лікування. Спираючись на пояснення представника позивача, відповідача та матеріали справи, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана позивачем та відповідачем за час перебування ним у шлюбі, що свідчить про віднесення даного майна до спільної сумісної власності подружжя. Посилання представника позивача на те, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина в розмірі, який не є достатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, що є підставою для збільшення частки позивача у спільному майні подружжя є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідач [PERSON] сплачує аліменти у розмірі на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2010 року яким стягнуто аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому згідно довідки ТОВ «Іспакім» від 18.03.2014 року №5 з доходів [PERSON] утримуються аліменти відповідно до його доходу, а згідно квитанцій про переказ коштів [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] в сумі 359.10 грн. Крім того, судом встановлено, що позивач не зверталася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання сина. А наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів, відповідно до довідки відділу ДВС Деснянського РУЮ м.Києва від 19.05.2014 року не є підставою для відступлення рівності часток подружжя у спільному майні у відповідності до ст.70 СК України. Посилання представника позивача на те, що відповідач намагався витратити спільне майно на шкоду інтересам сім»ї , продавши спільний автомобіль без згоди позивача також не заслуговують на увагу суду, оскільки даний транспортний засіб за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08.04.2013 року залишено без змін було повернуто у власність бувшого подружжя. Таким чином, суд вважає, що підстав для відступу судом від засад рівності часток кожного із подружжя в судовому засіданні не встановлено, оскільки позивачем суду не подано жодних доказів про те, що відповідач не надає належну допомогу, а також про те, що він сплачує аліменти на утримання сина в розмірі, який не є достатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що частки майна дружини та чоловіка мають бути рівними, а тому заявлені позивачем [PERSON] вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме визнання права власності за кожним із подружжя на 1/2 частину вказаної квартири. Твердження представника відповідача на те, що побутова техніка, а саме: телевізор, цифровий супутниковий приймач та домашній кінотеатр не були придбані подружжям та не є спільним майном подружжя є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Що стосується визнання права особистої власності на автомобілі подружжя за [PERSON], суд погоджується з доводами позивача, що вказані автомобілі знаходяться у користуванні відповідача, за ним зареєстровані, у позивача відсутнє посвідчення водія та намір на користування вказаних автомобілів, що не спростовано відповідачем , а тому вважає дані позовні вимоги обґрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial