Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла її баба [PERSON], після смерті якої позивач є спадкоємцем за заповітом . [PERSON] звернулася в установлений час до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, але нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,8940 га, оскільки державний акт, що підтверджує право власності на цю земельну ділянку пройшов державну реєстрацію після смерті спадкодавця. Позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,8940 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Макіївської сільської ради Білоцерківського району та посвідченої державним актом Сеії ЯИ № 413967. Позивач в судовому засіданні підтримала позов . Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду спарви були повідомлені належно, подали лист де просили розглядати спарви без участі їх представника. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали даної справи, матеріали спадкової справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть , Серія [NUMBER](а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, в якому розпорядилася всім своїм майном на користь [PERSON] (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 28.01.2009 року за №62 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 2,8940 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Про зазначене було виготовлено Державний акт на право власності, Серії ЯИ № 413967, присвоєно кадастровий номер даній земельній ділянці, але з невідомих причин зазначений акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на прво постійного користування землею, договорів оренди землі, - 19.08.2009 року та видано даний правоустановчий документ 30.11.2009 року (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що 15.10.2014 року державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме в зв»язку з тим, що державний акт серії ЯИ № 413967 на земельну ділянку площею 2,8940 на території Макіївської сільської ради пройшов державну реєстрацію після смерті [PERSON], а тому є недійсним, а отже, з зазначених підстав було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на хзеимельну ділянку ( а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належно прийняла спадщину та оформила свої спадкові права післі смерті [PERSON] на будинок с . Макіївка, земельну ділянку біля будинку, але не має змоги успадкувати земельну ділянку розміром 2,8940 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва. При вирішенні даної спарви суд виходив з наступного. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Дійсно, спадкодавець не здійснив за життя державної реєстрації свого права власності на вказану земельну ділянку, але дане не може бути підставою для втрати його спадкоємцем права на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, вимоги позивача про визнання за нею права власності на зазначену вище земельну ділянку, право власності на яку посвідчено Державним актом Серії ЯИ №413967, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved