Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 28.04.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , народження [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Це призвело до припинення шлюбних відносин, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно у сторін немає. Зазначає, що за таких обставин примирення з відповідачем неможливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, судові витрати стягти з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, викладене у позовній заяві підтримує у повному обсязі і просить її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Сторони однією сім`єю не проживають, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, що призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 764,80 грн.

Outcome: approved