Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки недійсним. В позовній заяві зазначила, що 24 березня 2008 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про іпотечний кредит № 2316 із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Згідно умов кредитного договору їй були надані грошові кошти у розмірі 158415 доларів США, строком погашення не пізніше 24 березня 2028 року зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами. Окрім того, між нею та відповідачем укладено Іпотечний договір № 3496 від 24 березня 2008 року житлового будинку загальною площею 240,60 кв. метри за адресою: [ADDRESS]. Але, кредитний договір було укладено з порушеннями законодавства, оскільки, відповідачем при укладенні договору були порушені норми п. п. 2,4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Всупереч п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не повідомив позивача про найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати продукція - кредит. Крім того відповідач не виконав інших норм законодавства, не надавши позивачу перед укладення договору всієї інформації згідно п. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринку фінансових послуг». Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач був зобов'язаний зазначити в кредитному договорі загальну (сукупну) вартість кредиту, шляхом зазначення реальної відсоткової ставки (у відсотках річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Отже, оскільки, вище вказані обов'язкові відомості не були встановлені та розкриті відповідачем в кредитному договорі є підстави вважати, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавством. Просила визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 2316, укладений між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» та договір іпотеки № 3496 укладений між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» житлового будинку загальною площею 240,60 кв. метри за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І., зареєстровано в реєстрі № 1222. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» - Щербак Н.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року [PERSON] звернулася до ВАТ «Державний Ощадний банк України» шляхом подання кредитної заявки на отримання кредиту у розмірі 158 415 доларів США на придбання об'єкту нерухомості строком на 240 місяців із щомісячним погашенням. Відповідно до розділу 4. Застереження кредитної заявки від 12.03.2008 року [PERSON] інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання кредиту отримала в банку в письмовій формі, з умовами кредитування ознайомлена і визнає їх прийнятними для себе, про що наявний її підпис. 24.03.2008 року [PERSON] уклала договір про іпотечний кредит № 2316 з Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і отримала грошові кошти в сумі 158 415 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних в порядку, на умовах, строки, визначені договором. Згідно додатку № 1 до кредитного договору визначено сукупну вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 24.03.2008 року. Згідно додатку № 2 до кредитного договору визначено вид та предмет супутніх послуг та обґрунтування їх вартості. Згідно додатку № 3 до кредитного договору визначено послуги при кредитуванні клієнтів та тарифи, що діють в установах ГУ. 24.03.2008 року [PERSON] уклала з Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» іпотечний договір № 3496, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею - 240,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка 0,0370 га., що знаходиться в [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І., зареєстровано в реєстрі за номером 1223. Тобто, банком дотримано вимоги ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів в якій зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається в письмовій формі, один з оригіналів передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються; сума кредиту (п. 1.1 кредитного договору); детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача (додаток № 1 кредитного договору); дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту (п. 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору); право дострокового повернення кредиту ( п. 3.1 кредитного договору); річна відсоткова ставка за кредитом ( п.1.1 кредитного договору); інші умови, визначені законодавством. 10 грудня 2009 року [PERSON] уклала додатковий договір № 2 до договору по іпотечний кредит № 2316 від 24 березня 2008 року з Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» щодо реструктуризації простроченої заборгованості по кредиту та зміни графіку погашення кредиту. Згідно вище зазначених договорів вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов оспорюваних договорів, договори укладено у письмовій формі, а іпотечний договір № 3496 засвідчений нотаріально, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваних договорів позивач не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню вищевказаних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачкою, та в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої зобов'язання відповідачем виконано належним чином. Позивачкою підписано договір про іпотечний кредит № 2316 від 24 березня 2008 року, іпотечний договір № 3496 від 24 березня 2008 року та додатковий договір № 2 до договору про іпотечний кредит № 2316 від 24 березня 2008 року на їх умови вона погодилася та виконувала. Згідно свідоцтва серія [NUMBER] про зміну імені [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] Крім того, згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 09.02.2011 року позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Голосіївського відділення № 5398 до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 2316 від 24.03.2008 року задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Голосіївського відділення № 5398 заборгованість за кредитним договором в розмірі 1274211 (один мільйон двісті сімдесят чотири тисячі одинадцять) гривень 52 копійки , судові витрати в розмірі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень, а всього 1276031 (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч тридцять одну) гривню 52 копійки. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. А відтак, суд не погоджується з доводами позивачки в позові та з поясненнями її представників в судовому засіданні щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, як і не може погодитися з посиланнями, як на підставу визнання договору про надання споживчого кредитку, а саме те, що кредитором не надано (на розкрито) позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації, про істотні умови кредиту, перед укладенням та під час укладення спірного договору; відсутня згода позичальника за всіма істотними умовами спірного кредитного договору, відповідач не здійснив детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, оскільки, такі твердження спростовані наявними в матеріалах справи доказами, та не є підставою визнання правочину недійсним. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених в судовому засіданні обставин, а також враховуючи положення договорів, та вище перераховані норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. З огляду на вище викладене,

Outcome: dismissed