Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі договору-дарування вона є власником 1 / 4 частки квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована [PERSON] - мати позивача, відповідач у справі, яка більше року не проживає у зазначеному житловому приміщенні, не сплачує за комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, не з`являється за місцем своєї реєстрації. Факт реєстрації відповідача створює ряд незручностей для позивача та інших співвласників житла, а тому позивач просить суд визнати відповідача, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вказаної квартири. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини квартири від 28.12.2016 року ( 1 / 4 частини), витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2016 року. (а.с.8,9). Згідно договору дарування від 28.12.2016 року 1 / 4 частка квартири належить [PERSON] - брату позивача. Згідно Свідоцтва про право валсності /38140 від 10.11.2005 року/ співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] (по 1/4 частині, кожна). Отже, сестри позивача [PERSON] і [PERSON] є співвласниками вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності в наслідок приватизації квартири, а позивач та її брат [PERSON] набули у власність по 1/4 частині даної квартири на підставі Договорів дарування частки квартири. Всі чотири співвласники квартири приходяться дітьми відповідача. Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади м.Біла Церква № 15.2-03/12336 від 22.09.2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа: [PERSON] , відповідач по справі (а.с.10). На підставі заяви позивача, юристом КП БМР ЖЕК №7 Недужко Ю.В. було складено акт №80 від 28.09.2020 року в присутності позивача та сусідів, які проживають в будинку під [ADDRESS] , за підписом юриста КП БМР ЖЕК №7 Недужко Ю.В., з даного Акту вбачається, що відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає з січня 2019 року і по теперішній час. (а.с.4). Позивач суду пояснила, що спірна квартира була приватизована на сім`ю із 4-ох осіб. В подальшому її мати подарувала позивачу свою частку у праві власності даної квартири [ADDRESS] , а іншу 1 / 4 частини квартири покійний батько [PERSON] подарував , брату позивача - [PERSON] . Відповідач по справі [PERSON] не користується вказаною квартирою і не дає можливість користуватися й розпоряджатися іншим даним житлом. Відповідач більше 2 років живе у свого співмешканця, комунальні послуги не сплачує, восени 2020 року відповідач вивезла меблі з квартири, газову плиту, а тому неможливо, навіть, здати житло в оренду. Позивач та інші діти умовляли матір продати квартиру, розрахуватися з боргами і придбати відповідачу кімнату, але відповідач все заперечує, змінює свою думку. Наразі в квартирі квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає, квартира пуста, позивач не має змоги здати квартиру в оренду. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, не приймає жодної участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг і її реєстрація в помешканні спричиняє незручності позивачу, додаткові витрати. Відповідач суду пояснила, що дійсно зареєстрована, але не проживає півтора року в квартирі [ADDRESS] , оскільки діти хотіли отруїти її, а тому була вимушена піти проживати до співмешканця. Останній раз була у спірній кватирі місяць тому, забрала речі, меблі, газову плиту. Не заперечує щодо визнання її втратившою право користуватися спірною квартирою, розуміє, що не є власником, але потребує реєстрації свого місця проживання будь-де. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , який проживає по-сусідству з позивачем з 2003 року, суду показав, що на даний час в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає. Свідку відомо, що пів року тому відповідач [PERSON] вивезла з квартири свої речі, меблі. Свідок [PERSON] , суду показала, що знає сім`ю позивача з 1990 року. Свідку відомо, що у позивача та інших дітей з матір`ю існує конфлікт, оскільки [PERSON] не сплачувала за комунальні послуги за квартиру, не впускала дочок прибрати квартиру. Зі слів позивача, свідку відомо, що наразі в квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає близько 2- років, забрала свої речі, вивезла меблі. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] більше року, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає, добровільно виселилася та змінила місце свого проживання. Проаналізувавши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач, втратила право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, суду не надано, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача такою, що втратила право на користування зазначеним житлом. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: approved