Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №436 від 12.10.2005 року їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Леніна) в м. Берегово, Закарпатської області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які являється її синами, значить зареєстрованими у вищевказаній квартирі, однак не проживають у вказаній квартирі більше року, так і по сьогоднішній день вони зареєстровані в [INFO] (Леніна) в м. Берегово, Закарпатської області. Сам факт реєстрації відповідачів за її адресою створює для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Вважає, що відповідачі втратили право на користування квартирою №1 в будинку № 58 по вул. Сечені Іштвана (Леніна) в м. Берегово, Закарпатської області, оскільки не проживають в даній квартирі більше року. Наявність формальної реєстрації відповідачів за вище вказаною адресою, де вони раніше проживали, створює для позивача незручності, порушує її право власності на нерухоме майно та тягне за собою збільшення розміру плати за комунальні послуги. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, згідно поданого листа просили суд розглянути справу без їх участі, на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, суд пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №436 від 12.10.2005 року, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (Леніна) в м. Берегово, Закарпатської області. З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №17/1427 від 27.06.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], значаться на реєстраційному обліку за адресою: м. Берегово, вул. Сечені, 58/1, Закарпатської області. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. При таких обставинах справи, суд вважає, що є правові підстави для визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №1 в будинку № 58 по вул. Сечені Іштвана (Леніна) в м. Берегово, Закарпатської області, оскільки останні мають тільки формальну реєстрацію у вказаній квартирі, але не проживають в ній більше року. Ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (Леніна) в м. Берегово, Закарпатської області. На підставі вищенаведених обставин у суду достатньо підстав для висновку, щоб визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, так як останні мають тільки формальну реєстрацію у вказаній квартирі, але не проживають в ній більше року. На підставі викладеного,

Outcome: approved