Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 08.07.2014 виконавчим комітетом Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №07. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 08.07.2014 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка за їх спільною згодою після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Позивач посилається на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Позивач зазначає, що вони не ведуть спільне господарство, спору про поділ спільного майна подружжя між ними не має. Позивач вказує, що подальше подружнє життя суперечить її інтересам, у зв`язку з чим вона звертається до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 27.01.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті з викликом сторін в порядку спрощеного позовного провадження на 26.02.2021. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав і згоден на розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Суд встановив, що починаючи з 08 липня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 07. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 08.07.2014. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 10.12.2014. Згідно з позовною заявою, спору про місце проживання малолітньої доньки між сторонами не має. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Позивач після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, отримане після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за вимоги про розірвання шлюбу у сумі 908,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн, понесений нею при зверненні до суду.

Outcome: approved