Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 27.01.2015 року зареєстрували шлюб з відповідачем, який є батьком [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо з січня 2019 року, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Відповідач працює та має постійних дохід, а позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4частини від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивачка не з`явилася, в позові просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області 21 липня 2014 року, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 27 квітня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №1 (а.с.2). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач записаний батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.3), який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 8). З довідки № 24 від 22.01.2019 року, виданої ПРАТ «Діанівської птахофабрики» вбачається, що [PERSON] з 08.08.2017 року по теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З позовної заяви вбачається, що відповідач працездатний, має постійний дохід, може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини та дружини, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь відповідачки аліменти утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 3 років. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Держбюджету України судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved