Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований її син [PERSON] , відповідач по справі, який, фактично, в будинку не проживає, витрат по утриманню будинку не несе, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Факт реєстрації відповідача створює ряд незручностей для позивача та є перешкодою в належному користуванні власним житлом, а тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала, на розгляд справи 05.05.2020 року не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, відзиву, письмових заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. А тому, на підставі ст.280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.03.2004 року та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2004 року, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . (а.с.4,5). Згідно довідки, наданої Глушківською сільською радою Білоцерківського району №25 від 24.01.2020 року в будинку будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивач, яка є власником будинку, її дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Позивач суду пояснила, що її син [PERSON] зареєстрований в будинку, що належить позивачу, але більше 20 років не проживає в ньому, не спілкуються з позивачем, не з`являється, не допомагає, зловживає спиртними напоями. Відповідач проживає в с.Глушках зі своєю родиною. Востаннє позивач бачила свого сина в 2019 році. Позивач вказує, що проживає в своєму будинку зі своєю дочкою [PERSON] , яка є інвалідом, а через реєстрацію відповідача в будинку, позивач вимушена нести додаткові витрати, не має змоги отримати субсидію. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка приходиться дочкою позивача, суду показала, що, її брат добровільно не бажає виписатися з будинку їх матері, хоча має власний будинок, де проживає зі своєю сім`єю, матері нічим не допомагає, зловживає спиртним, більше 20 років в батьківському будинку в с.Глушках не проживає. При вирішенні даної спрви суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] більше 20 років, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає, позовні вимоги не заперечив. Проаналізувавши всі надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач, дійсно, втратив право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Враховуючи наведене та

Outcome: approved