Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним та скасування державної реєстрації додаткової угоди № 435 від 09 грудня 2010 року до договору оренди земельної ділянки № 435 від 22 червня 2010 року та про зобовязання відповідача повернути власнику спірну земельну ділянку площею 10,1100 га, яка належить їй згідно Державного акта на право власності на землю серії ЯК №301763, виданого Солонянською районною державною адміністрацією 27 травня 2010 року, кадастровий номер 1225084500:01:013:0008, розташовану на території Новомар?ївської сільської ради Дніпропетровської області. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22 червня 2010 року вона уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Мрія -Сервіс» строком на пять років, який 30 червня 2010 року було зареєстровано у виконкомі Новомарївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та 06 грудня 2010 року у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис за 3041013201578. 15 лютого 2016 року вона звернулася з заявою до відповідача про повернення їй земельної ділянки у звязку із закінченням терміну дії договору оренди, та отримала лист-відповідь №8 від 23 лютого 2016 року, згідно якого відповідач повідомив про те, що він уклав додаткову угоду №435 від 09 грудня 2010 року, згідно якої сторонами було змінено п.9.1, та п.8 щодо продовження строку дії договору до 31 грудня 2022 року. Позивач зазначає, що ТОВ «Мрія-Сервіс» після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 22 червня 2010 року, самостійно без її згоди розробив проект додаткової угоди, яку вона не підписувала та згоди на її укладення відповідачеві не надавала, у звязку з чим є недійсною та підлягає скасуванню, оскільки суперечить її вільному переконанню та внутрішній волі, тому з посиланням на ст. 203 ЦК України просить визнати його недійсним. Крім того, зазначила, що про порушення свого права дізналася лише в лютому 2016 року, після отримання листа відповідача та копії додаткової угоди укладеної невідомою особою, тому у неї і не було підстав захищати свої права в суді, бо вважала їх непорушними внаслідок обману з боку відповідача, тому прохала поновити їй пропущений строк позовної давності за даним позовом, визнавши поважною причину його пропуску в порядку ч.5 ст.267 ЦК України. В судовому засіданні 07 вересня 2016 року [PERSON] пояснила, що не підписувала додаткову угоду до договору оренди від 09 грудня 2010 року, а тому вважає її недійсною. В судовому засіданні 07 вересня 2016 року представником позивача [PERSON] який діє на підставі довіреності від 30 червня 2016 року (а.с.48-49) було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, а ухвалою від 07 вересня 2016 року судом було задоволено клопотання та призначено почеркознавчу експертизу (а.с.93-94). В судове засідання 20 березня 2017 року позивач [PERSON], яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.131) не зявилася, причин неявки суду не повідомила, у звязку з чим, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача. Представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03 березня 2017 року, в судовому засідання позовні вимоги підтримав, та прохав їх задовольнити. Представник відповідача, який про час та місце розгляду був повідомлений належним чином (а.с.133), в судове засідання 20 березня 2017 року не зявився, згідно поданої заяви просив здійснювати розгляд справи без його участі (а.с124), надав суду письмові заперечення (а.с.124-128), згідно яких вважає, що як договір оренди, так і додаткова угода до нього вчинені в належній формі, оскільки підписані сторонами, що вбачається з висновку судового експерту, а припущення позивача та його представника не ґрунтуються на жодних доказах, і повністю спростовуються матеріалами справи. Просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.131), в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи відділ Держгеокадастру у Солонянському району Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.132), в судове засідання 20 березня 2017 року не зявився, згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності (а.с.134). Представник відділу Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області надав суду письмові пояснення з приводу позову, згідно яких 06 грудня 2010 року Солоняським відділом ДРФ «ЦДЗК» було зареєстровано договір оренди земельної ділянки, укладений 22 червня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Мрія-Сервіс». В оренду передавалася земельна ділянка загальною площею 10,1100 га, яка розташована на території Новомарївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер - 1225084500:01:013:0008. До книги реєстрації договорів було внесено запис про реєстрацію вказаного договору оренди земельної ділянки за номером 041013201578 від 06 грудня 2010 року. Реєстрація договору була здійснена згідно з наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 02 липня 2003 року №174 «Про затвердження тимчасового порядку ведення державного реєстру земель». Відповідно до вказаного Порядку державна реєстрація договору оренди землі здійсняється шляхом внесення записів реєстрації до книгами реєстрації. Реєстратори державного реєстру земель структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації. Додаткову угоду зареєстровано відділом Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області 23 лютого 2012 року за №122508454000036, відповідно до вимог чинного на той час, законодавства України (а.с.44). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, надані в судових засіданнях, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні докази, приходить до наступного висновку. Положеннями ч.1\~\~ст. 3 ЦПК України\~передбачено, що\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України\~\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК зокрема шляхом визнання угоди недійсною. Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Обєктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак обєкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 10,1100 га, згідно Державного акта на право власності на землю серії ЯК №301763, виданого Солонянською районною державною адміністрацією 27 травня 2010 року, кадастровий номер 1225084500:01:013:0008, яка розташована на території Новомар?ївської сільської ради Дніпропетровської області (а.с.14), а відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Судом встановлено, що 22 червня 2010 року між ТОВ «Мрія-Сервіс» та [PERSON] був укладений договір оренди землі №435, відповідно до п.8 якого в оренду терміном на пять років передається земельна ділянка загальною площею 10,1100 га, яка належить [PERSON] на праві власності згідно державного акта на право власності на землю серії ЯК №301763 (а.с.16-17), а 06 грудня 2010 року було здійснено державну реєстрацію вказаного договору у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041013201578 (а.с.17 оборотна сторона). Також судом встановлено, що 09 грудня 2010 року між ТОВ «Мрія-Сервіс» та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору оренди землі № 435, яка є його невідємною частиною, відповідно до п.3 якої строк дії договору оренди продовжено до 31 грудня 2022 року (а.с.23), а 23 лютого 2012 року було здійснено державну реєстрацію вказаної додаткової угоди до договору оренди землі у відділі Держкомзему у Солонянському районі, про що вчинено запис за №122508454000036 (а.с.23). Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а ст. 13 цього закону передбачено, що договір оренди землі це договір за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на час укладання як договору так і додаткової угоди до нього, договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації, яка була вчинена 06 грудня 2010 року, а додаткової угоди з 23 лютого 2012 року. Згідно ст.ст.125,126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» до 01 січня 2013 року державна реєстрація зокрема, договорів оренди земельних ділянок, проводиться територіальними органами земельних ресурсів, а судом встановлено, що як договір оренди землі, так і додаткова угода до нього від 09 грудня 2010 року були зареєстровані у Солонянському відділі ДРФ «ЦДЗК» та відділі Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області, тобто вказані договори оренди набрали чинності та у орендаря ТОВ «Мрія-Сервіс» виникло право оренди спірної земельної ділянки. Суд не приймає посилання представника позивача стосовно того, що додаткова угода була зареєстрована майже через рік після підписання, та не відомо хто саме зявлявся на реєстрацію угоди, як підставу для визнання спірної угоди недійсною, оскільки предявлення на реєстрацію укладеної угоди є правом будь-якої сторони договору, а час вчинення державної реєстрації впливає лише на набрання чинності укладеного договору. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, а відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Судом встановлено, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 22 грудня 2016 року (а.с.109-115) підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» додаткової угоди від 06 грудня 2010 року до договору оренди землі №435 виконаний [PERSON] (а.с.112), що спростовує посилання як самого позивача так і його представників щодо не підписання позивачкою спірної додаткової угоди. Посилання представника позивача на те, що [PERSON] не розуміла який саме договір вона підписує, що це перший в житті її договір не приймаються судом, оскільки позивачка є повнолітньою особою, дієздатною, яка розуміє значення своїх дій та їх наслідки. Також суд не приймає посилання представника позивача щодо порушення порядку здійснення державної реєстрації спірної угоди, оскільки з цих підстав позивач позов не заявляла. Таким чином, у звязку з тим, що позивачем не доведено факт не підписання спірної угоди, що також спростовано і матеріалами справи, то суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, в тому числі і щодо вимог про повернення земельної ділянки власнику. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 22 грудня 2016 року (а.с.109-114) було встановлено, що додаткову угоду підписала особисто позивач [PERSON], то суд приходить до висновку про те, що про наявність спірної додаткової угоди позивачу було відомо з дня її підписання, тобто з 09 грудня 2010 року, а не з лютого 2016 року, як зазначено в позові. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки, а відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У звязку з тим, що суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити по суті, то судом не проводиться оцінка доводів сторін щодо пропуску позивачкою встановленого відповідно до закону строку позовної давності на звернення з позовом до суду для захисту порушеного права, оскільки відмовити в позові суд може з однієї із підстав, а пропуск строку позовної давності на звернення з позовом до суду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У звязку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, витрати по справі, в тому числі за проведення судової почеркознавчої експертизи, покладаються на позивача. На підставі ст.ст.203,215,257,261,267,396,626,627,792 ЦК України; ст.ст.79,79-1,124,125,126,152 Земельного Кодексу України; Законом України «Про оренду землі»; Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: dismissed