Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON], який складений та посвідчений сільським головою Боднарівської сільської ради [PERSON] 14.04.2014 р. за реєстровим № 6. Свої вимоги мотивує тим, що22.11.2016 року у віці 54 роки помер її племінник [PERSON], який проживав в с. Боднарів і за життя був власником спірного будинковолодіння. Окрім неї та її сина, інших родичів ближчого ступеня споріднення у померлого не було, тому вона разом із сином [PERSON] доглядала свого племінника, опікувалась ним і будь-якої розмови про те, що він може скласти заповіт на користь сторонніх осіб, ніколи не було. Після поховання племінника виявилось, що існує заповіт, який складений [PERSON] 14.04.2014 р. і за змістом якого він все майно, яке на день смерті буде йому належати, заповів [PERSON] Цей заповіт складений з порушенням вимог закону, тому його слід визнати недійсним. З тексту оскаржуваного заповіту вбачається, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, що не відповідає дійсності, оскільки на момент посвідчення зазначеного заповіту [PERSON] був інвалідом другої групи загального захворювання, страдав психічним недугом і відповідно не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За будь-яких обставин текст заповіту не відповідає волі заповідача, оскільки позивач переконана, що підпис на заповіті від імені [PERSON] виконано не ним особисто, а повноваження сільського голови на посвідчення такого заповіту є сумнівними. Відповідачем подано письмове заперечення на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. [PERSON], який помер 22.11.2016р., за життя був одиноким. В 2004 році він отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, а тому часто звертався за допомогою до відповідача у веденні побуту. Крім того [PERSON] є хресним батьком відповідача, відповідно немає нічого дивного, що [PERSON] не маючи своїх дітей склав заповіт на користь свого похресника [PERSON] Щодо нерозуміння значення своїх дій та керування ними на час складення заповіту, то [PERSON] встановлено інвалідність ІІІ-Ї групи внаслідок загального захворювання, а не психічних розладів. На час складання заповіту і до дня смерті [PERSON] не страждав на психічні розлади і його поведінка жодним чином не вказувала на це. Він з 2010 року до листопада 2016 р. працював позаштатним кореспондентом газети «Західний Вісник», така робота потребує розумових здібностей. Відповідно викликає великий сумнів, що на такій посаді могла працювати особа, яка не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. Крім того [PERSON] укладав кредитні договори та займався приватизацією земельних ділянок, що в свою чергу свідчить про усвідомлення [PERSON] своїх дій та керованість ними. Щодо підпису на заповіті виконаному не [PERSON], то дане твердження позивачки є цілком безпідставним, оскільки як видно із численних підписів [PERSON] на заявах та інших документах у нього був складний по виконанні підпис неповторність якого видно «неозброєним оком». Повноваження сільського голови на посвідчення заповіту передбачені ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011р. Відповідно Боднарівський сільський голова [PERSON] 14.04.2014 р. мала усі повноваження передбачені законом на вчинення нотаріальної дії по посвідченню заповіту [PERSON] Позивачем було подане клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 75), проте, враховуючи доводи сторони відповідача про відсутність у померлого спадкодавця психічних захворювань, судом було постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відмову в задоволенні цього клопотання. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав наведених в самому позові і просять позов задоволити. Наголосили, що відсутні рішення Боднарівської сільської ради, які б надавали сільському голові право вчиняти нотаріальні дії. Тому вважають, що заповіт [PERSON] посвідчений неповноважною особою, адже посадова інструкція не замінює рішення органу місцевого самоврядування. Представник відповідач заперечив проти позову з підстав зазначених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що [PERSON] був хресним батьком відповідача. Він за життя не страждав психічними захворюваннями. Він власноручно підписав заповіт. Голова Боднарівської сільської ради є посадовою особою і має всі повноваження на вчинення нотаріальних дій. Представник третьої особи Боднарівської сільської ради в судове засідання неодноразовов не зявився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі,щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який проживав в [INFO], помер 22.11.2016 року (а.с. 11). 14 квітня 2014 року в селі Боднарів Калуського району, Івано-Франківської області сільським головою Боднарівської сільської ради [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON], яким останній на випадок своєї смерті все своє майно заповів [PERSON] У заповіті міститься підпис заповідача (а.с. 12, 30). Позивачка є родичкою спадкодавця [PERSON] (а.с. 7-10) Стороною позивача в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не подано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] за життя страждав психічним недугом і тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту від 14.04.2014 р.. Окрім того, як вбачається з поданих стороною відповідача письмових доказів [PERSON] в останні роки життя вчиняв юридично значимі дії: укладав договори, подавав письмові клопотання до сільської ради, офіційно працював (а.с. 84-94) Також стороною позивача не подано жодних доказів на підтвердження своїх сумніві щодо належності підпису на оспорюваному заповіті саме спадкодавцю [PERSON] Водночас суд звертає увагу на форму укладеного заповіту [PERSON] та порядок його посвідчення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. № 3306/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів справи таке рішення Боднаріською сільською радою не приймалося. Суд пропонував Боднарівській сільській раді, як третій особі без самостійних вимог, з метою повного та всебічного розгляду справи надати для огляду в судовому засіданні рішення сільської ради, яким підтверджено право посадових осіб Боднарівської сільської ради вчиняти нотаріальні дії (а.с. 61) Проте, третя особа без самостійних вимог не подала суду рішенням органу місцевого самоврядування про покладення обовязку вчиняти нотаріальні дії на сільського голову Боднарівської сільської ради. Не зробила цього і сторона відповідача. Посилання в посадовій інструкції сільського голови на повноваження складати і посвідчувати нотаріальні дії у відсутності секретаря сільської ради (а.с. 33-39) не може підміняти собою відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яким покладаються на посадову особу органу місцевого самоврядування обовязки вчиняти нотаріальні дії Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), пятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Таким чином, суд приходить до висновку, що заповіт, посвідчений сільським головою Боднарівської сільської ради [PERSON] 14.04.2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 6, складений з порушенням діючого законодавства, а це є підставою для визнання заповіту недійсним. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 215, 216, 1233, 1234, 1247, 1251, 1252, 1257 ЦК України,

Outcome: approved