Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що працювала організатором екскурсій районного історичного музею відділу культури, молоді та спорту Доманівської РДА. Звільнена 13.01.2017р. у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору. На день її звільнення розмір заборгованості склав 1267,08грн., виплата яких була проведена: 16.01.2017р.-697,32грн.; 26.01.2017р.-279,09грн. та остаточно 27.01.2017р.- 290,67грн., а тому вважає, що відповідачем порушено її права та вимоги ст.116, ст.117 ч.1 КЗпП України, відповідно до яких відповідач зобов'язаний у день звільнення виплатити всі належні працівнику кошти, та, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у передбачені законодавством строки, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримання по день фактичного розрахунку, тому просить стягнути з відповідача 1385,28грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки, відповідач не провів розрахунок в день звільнення, при неоспорюваності суми заборгованості, вона має право на стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, тому звернулася з даним позовом до суду. В письмових запереченнях на позов, представник відповідача вказала, що затримки виплати заробітної плати позивачці не було, так як в січні 2017р. вона не працювала жодного дня, розрахункові були виплачені своєчасно, а лікарняні не є заробітною платою. Лікарняний був зданий позивачем в бухгалтерію після обіду 12.01.2017р. з помилкою та був їй повернутий, а тому оплату лікарняних неможливо було зробити в день звільнення, так як необхідно пройти певну процедуру, та бюджетні заклади не мають коштів на казначейських рахунках. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, зазначений у ньому, додатково пояснила, що між нею і керівником відділу склалися напружені стосунки внаслідок порушення її трудових прав, з приводу чого вона двічі зверталась за роз'ясненнями в Управління Держпраці у Миколаївській області, по яким проводилась перевірка, за наслідками якої був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.41 ч.1 КупАП та винесена суддею постанова від 15.05.2017р. стосовно головного бухгалтера [PERSON], яку визнано винною у порушенні трудового законодавста при її звільненні, та у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору не було забезпечено її повного розрахунку у передбачені трудовим законодавством строки. Також пояснила, що 12.01.2017р. вона здала у бухгалтерію лікарняний, в якому у назві відділу була вказана стара назва, їй повернули і протягом 20 хвилин вона в той же день здала лікарняний з виправленням. 13.01.2017р. вона відпрацювала повний робочий день на робочому місці, трудову книжку не взяла у день звільнення тому, що не отримала належних при звільненні коштів: розрахункових, заробітної плати та лікарняних. В процесі розгляду справи позивач надала свій розрахунок середньої заробітної плати за час затримки та просила стягнути з відповідача на її користь 1385,28грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав, вказаних у письмових запереченнях, підтвердила, що позивач працювала у відповідача з 07 березня 2014р. по 13 січня 2017р. організатором екскурсій та була звільнена у зв'язку із закінчення строку дії трудового договору. Звільненню [PERSON] передувало її перебування на лікарняному з 02 по 12.01.2017р., була звільнена 13.01.2017р. та розрахункові кошти нараховані їй своєчасно, але виплати були проведені частинами, як зазначено у позові тому, що лікарняні не могли бути виплачені ні в день звільнення, ні на слідуючий день з об'єктивних причин, просила відмовити у задоволені позовних вимог. Також пояснила, що в апеляційному порядку не оскаржувала винесену стосовно неї за ч.1 ст.41 КупАП постанову судді місцевого суду від 15.05.2017 року. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали, суд вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач працювала у відповідача по строковому трудовому договору з 07.03.2014 р. на посаді організатора екскурсій і звільнена 13.01.2017 р. у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, за п.2 ст.36 КЗпП України. Звільненню [PERSON] передувало її перебування на лікарняному з 03.01.2017р. по 12.01.2017р. включно, та відпрацьовано повний робочий день 13.01.2017р., у який і була звільнена. В судовому засіданні доведено позивачем, що вона перебувала на робочому місці в останній день роботи (12.01.2017), та за цей день їй було нараховано заробітну плату, про що не заперечувала і представник відповідача, яка в письмових поясненнях суду вказала, що позивач у 2017 році не працювала жодного дня. Також позивачеві була нарахована заробітна плата, яка не була виплачена їй у день звільнення. В день звільнення [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі, проте, не здійснено повний розрахунок при звільненні. 27 січня 2017 року було проведено остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, лікарняних та розрахункових коштів при звільненні на картковий рахунок. Відповідно до ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правилами ч.1 ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою судді Доманівського районного суду від 15.05.2017 року встановлено, що у діях головного бухгалтера [PERSON] мали місце порушення законодавства, які утворюють склад правопорушення, передбаченого ст.41 ч.1 КупАП України, при виплаті лікарняних [PERSON] Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки провадиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Для визначення середньоденного заробітку сумарний заробіток за останні два місці ділиться на кількість робочих днів за останні два місяці (листопад 2016 року - 18 днів, грудень 2016 року - 22 дні). Як вбачається із довідки про доходи відповідача від 06.09.2017 р. за №154, заробітна плата позивача у листопаді 2016 р. становила 1764,82грн., а у грудні 2016 р. 2430,00грн. Тому середньоденний заробіток позивача становив: 104,87 грн. (1764,82 грн. + 2430,00 грн.) : 40 = 104,87 грн.) З 13.01.2017 року по 27.01.2017 р. кількість днів затримки становила 11 днів. Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1153,57грн. (104,87грн. х 11). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 640 грн., від сплати яких звільнена позивач при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial