Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 62 по вул. Мєндєлєєва у м. Токмак Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.06.2015 року. У належному позивачу будинку зареєстровані відповідач по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які після договору купівлі-продажу не знялися з реєстрації, що підтверджується довідкою квартального комітету «Калиновий» від 16.10.2017 року. Місце перебування відповідачів позивачу не відоме, з липня 2016 року і по теперішній час відповідачі не проживають у зазначеному будинку, виїхали за кордон, що підтверджується довідкою квартального комітету. В звязку з тим, що відповідачі не знялися з реєстрації, позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджуватися належним їй майном у повному обсязі. Позивач в судове засідання не зявилася, згідно наданої заяви просить суд розглянути справу у її відсутність, позов підтримує, не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. За заявою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 62 по вул. Мєндєлєєва у м. Токмак Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.06.2015 року. У належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які після укладення договору купівлі-продажу не знялися з реєстрації, що підтверджується довідкою квартального комітету «Калиновий» від 16.10.2017 року. Місце перебування відповідачів позивачу не відоме, з липня 2016 року і по теперішній час відповідачі не проживають у зазначеному будинку, виїхали за кордон, що підтверджується довідкою квартального комітету. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якого приєдналася Україна 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319 ЦК України). Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.391, 392 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 наведеного Кодексу). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливі лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрацією відповідачів у спірному житловому приміщенні позивач не правомірно обмежена у здійснені свого права власності на нього - володіння, користування та розпорядження. Відповідачі витрат на утримання будинку та оплату комунальних послуг не несуть. Стаття 150 ЖК України передбачає прав власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]Д, не проживають в [INFO] з липня 2016 року, жилим приміщенням не користуються, будь-якої домовленості щодо користуванням житлом між сторонами не встановлено, не є членами сімї позивача, суд вважає, що є підстави визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved