Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] (далі Відповідач), третя особа:ПАТ «Національне акціонерне товариство страхова компанія ОРАНТА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 травня 2016 року відповідач керуючи транспортним засобом - автомобіль MERCEDES BENZ державний номер [NUMBER] на а/д Київ-Ковель 30 км + 300 м, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем позивача НUNDAI 130 державний номер [NUMBER] , чим відповідач порушив п. 13.1 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП. Внаслідок чого їй було завдано матеріальних збитків на суму 243 068,96 гривень, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування ПАТ НАСК «Оранта», де була застрахована цивільна відповідальність Відповідача. Ірпінським міським судом Київської області було встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна. 31 серпня 2016 року викладені факти та обставини Ірпінським міським судом Київської області були встановлені у судовому засіданні в ході адміністративного провадження вина відповідача була встановлена та він за скоєну ДТП був притягнутий до адміністративної відповідальності. Враховуючи той факт, що цивільна відповідальність Відповідача була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», то остання здійснила відшкодування на користь позивача суми, яка була передбачена договором страхування №АЕ 3453031 від 19.08.2015 року, а саме 50\~000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) гривень. Крім матеріальних збитків, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП як при безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків позивач відносить нервовий стрес, який вона пережила після того як побачила пошкодження свого автомобіля. Позивач дуже глибоко пережила завдання пошкоджень її транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану їй потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на її пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Їй потрібен був час для поїздок в органи Національної поліції, до Ірпінського міського суду Київської області, звернення до страхової компанії ПАТ НАСК «Оранта», де була застрахована цивільна відповідальність Відповідача. До негативних наслідків вона також відносить непередбачені витрати на оплату проїзду в громадському транспорті, так як працює в м. Київ, а проживаю в смт Ворзель. До даної дорожньо-транспортної пригоди позивач використовувала свій автомобіль для проїзду з дому до місця роботи і назад, а також автомобіль використовувався нею для потреб сім`ї. Всі ці два роки, позивач нервує з приводу поновлення її порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Всі ці роки її увагу забирають пошуки ремонтника та грошових коштів на відновлення мого авто. Окрім зазначеного, до негативних наслідків вона також відносить той факт, що водієм її авто на час скоєння ДТП був її чоловік [PERSON] , який отримав значні травми свого тіла, а також отримав нервовий стрес, в результаті якого був вимушений звертатись до лікарів (фахівців) з метою нормалізації дії організму та врівноваження загального психічного стану. Зазначений стан її чоловіка суттєво вплинув на відносини у сім`ї, а саме його роздратованість при спілкуванні з нею та спільним сином, та його спілкування зі сторонніми людьми, що також мали у подальшому неоднозначні наслідки. Зважаючи на викладене, позивач свою (моральну шкоду) оцінює у розмірі двадцяти шести прожиткових мінімумів, встановлених на момент ДТП: 1450 гривень * 26 місяців = 37 700,00 гривень. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями грошові кошти в сумі 37\~700,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь 193\~068,96 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 1\~762,00 грн. (за відшкодування моральної шкоди) та 1\~930,69 грн. (за відшкодування матеріальної шкоди. Разом 3\~692,69 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання третя особа представника не направила, про час та місце розгляду справи повідмолялись належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. 29 травня 2016 року відповідач керуючи транспортним засобом - автомобіль MERCEDES BENZ державний номер [NUMBER] на а/д Київ-Ковель 30 км + 300 м, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем позивача НUNDAI 130 державний номер [NUMBER] , чим відповідач порушив п. 13.1 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП. Внаслідок чого позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 243 068,96 гривень, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування ПАТ НАСК «Оранта», де була застрахована цивільна відповідальність Відповідача. Ірпінським міським судом Київської області було встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна. 31 серпня 2016 року викладені факти та обставини Ірпінським міським судом Київської області були встановлені у судовому засіданні в ході адміністративного провадження вина відповідача була встановлена та він за скоєну ДТП був притягнутий до адміністративної відповідальності. Враховуючи той факт, що цивільна відповідальність Відповідача була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», то остання здійснила відшкодування на користь позивача суми, яка була передбачена договором страхування №АЕ 3453031 від 19.08.2015 року, а саме 50\~000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) гривень. Крім матеріальних збитків, позивачу було завдано моральної шкоди, у розмірі двадцяти шести прожиткових мінімумів, встановлених на момент ДТП: 1450 гривень * 26 місяців = 37 700,00 гривень. Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно правового висновку викладеного в постанові ВСУ України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194\~ЦК України підстав. Право потерпілого на повне відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована. У справі позивач звернувся до страховика з вимогою виплати страхового відшкодування, проте отримав його не в повному розмірі, що навіть не покриває половини понесених позивачем витрат. Таким чином відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню й відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу, згідно викладених вище вимог Закону, в розмірі не охопленому страховим відшкодуванням (ст. 1194 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Такою особою в цій заяві є відповідач [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки згідно ст. 1187 ЦК України, з вини якого завдано шкоду майну позивача. Враховуючи вищевикладене позовна заява підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved