Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.12.2012 року, видане державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Горай О.С., зареєстроване в реєстрі за №4-272, в частині спадкування 59/100 частин житлового будинку [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на 67/100 частин вказаного будинку та виділити їх в натурі позивачу. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.02.2017 року позов [PERSON] в частині вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2012 року, виданого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Горай О.С., зареєстрованого в реєстрі за №4-272, в частині спадкування 59/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 67/100 частини вказаного житлового будинку, залишено без розгляду. 18.04.2017 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить виділити в натурі у власність позивачу 59/100 частин житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] та земельну ділянку за тією ж адресою площею 0,0524 га з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, на якій відповідно розміщений вказаний житловий будинок. При цьому посилається на те, що сторони по справі та третя особа є співвласниками вказаного жилого будинку, а позивач також успадкувала частину земельної ділянки під вказаним житлом і між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо виділення позивачу в натурі належної їй частину будинку та земельної ділянки. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.04.2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Провадження у цивільній справі відновлено ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2017 року. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених в заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.01.2018 року заперечувала щодо задоволення позову, у подальшому в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні судовий експерт Горкуша М.Д. пояснила, що при складенні висновку експертизи враховувала наявні в матеріалах справи правовстановлюючі документи на нерухоме майно позивача та матеріали БТІ. Нею запропоновано один варіант виділу належного позивачу на праві спільної часткової власності нерухомого майна відповідно до фактичного порядку користування будинком, що склався між співвласниками. Вислухавши пояснення учасників справи, судового експерта та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] є в наступних частках: [PERSON] - 59/100; [PERSON] - 33/100 та [PERSON] - 8/100. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2012 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0524 га по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. Між сторонами по справі не досягнуто згоди з приводу виділу позивачу в натурі належної їй на праві спільної часткової власності частини вищезазначеного нерухомого майна. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.11.2017 року №743/04.17, складеного судовим експертом Горкуша М.Д., виділити в натурі [PERSON] 59/100 частин житлового будинку та господарських споруд, а також земельну ділянку площею 0,0524 га по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд з урахуванням технічних, санітарних, житлових та інших норм представляється можливим. Можливий варіант виділу [PERSON] в натурі вказаного нерухомого майна наданий в таблиці дослідницької частини та зображений схематично в додатках №№1-3 даного висновку. Ринкова вартість 59/100 частини спірного житлового будинку становить 857913 грн. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі №6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016 року. Таким чином, оскільки виділ в натурі частки позивача у вищезазначеному нерухомому майні технічно можливий без відхилення від розміру ідеальних часток співвласників, а тому суд, відповідно до висновку судової експертизи передає [PERSON], як співвласнику, частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості її частки, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved