Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] її батьку - [PERSON] виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку площею 600 кв.м по [ADDRESS]. 09 червня 1986 року шлюб між батьками позивача - [PERSON] та [PERSON] розірвано, також було проведено поділ майна, в тому числі житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення суду [PERSON] та [PERSON] стали власниками по 1/2 частини зазначеного будинку, але не зареєстрували право власності в БТІ м. Тореза. 30 грудня 2001 помер [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається з 1/2 частки житлового будинку, розташованого за зазначеною адресою. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, що складається з 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], частки після смерті [PERSON] та грошових вкладів. 18 грудня 2013 року позивач в установленому порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. 18 грудня 2013 року постановою Торезької державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на домобудівництво, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», льоху пд., прибудови «А-1», тамбуру «а-3», ганку «а-4», кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», воріт № 1. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши добуті докази, судом встановлено наступні фактичні обставини. [INFO] помер батько сторін - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 січня 2002 року зроблено запис за № 12 (а.с.5,7,8,9). [INFO] померла мати сторін - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено запис за № 201 (а.с.6). Після смерті батьків сторін відкрилася спадщина, яка складає із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Так, рішенням виконкому Чистяковської міської Ради депутатів трудящих міста Чистяково від 16 грудня 1964 року [PERSON] виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку площею 600 кв.м по [ADDRESS] (а.с.10). Згідно договору від 30 грудня 1964 року [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку загальною площею 600 кв.м, за адресою: м. Торез, вул. Котляревського, 13, для будівництва житлового будинку на праві особистої власності; будівництво повинно бути закінчено по закінченню 3 років, тобто 30 грудня 1967 року (а.с.11-12).09 червня 1986 року рішенням Народного суду м. Тореза Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; здійснено поділ сумісно нажитого майна подружжя, а саме, житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] наступним чином: ідеальна частка [PERSON] склала 23/50, а ідеальна частка [PERSON] - 27/50 (а.с.13-13зв.) . Сторони є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу Української РСР (в редакції 1963 року, що діяла на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. 03 грудня 2013 року позивач звернулася до Торезької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [INFO] її матері [PERSON],зазначив про фактичне прийняття спадщини (а.с.49). У матеріалах спадкової справи відсутня заява відповідача про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно інформації Торезької державної нотаріальної контори від 03 лютого 2014 року після смерті [PERSON], зареєстрована спадкова справа 599/2013р. від 03 грудня 2008 року (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 36323199 від 15 січня 2014 року. Після смерті [PERSON], спадкова справа не зареєстрована (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 36323272 від 15 січня 2014 року. (а.с.41-48). В пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Судом встановлено, що рішення Народного суду м. Тореза Донецької області суду набрало чинності 28 червня 1986 року . Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], паспорт виготовлений станом на 05 грудня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки права власності (а.с.14-18). Згідно довідки до технічного паспорту від 05 грудня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] По даним обстеження нерухомого майна на час складання технічного паспорту загальна площа складає 68,1 кв.м, житлова площа складає 29,5 кв.м, опалення пічне (а.с.21). Згідно довідки Бюро технічної інвентаризації м. Тореза від 11 грудня 2013 року власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення суду від 09 червня 1986 року. По реєстровим книгам право власності в БТІ міста Тореза не зареєстровано (а.с.22). Статтею 128 Цивільного Кодексу Української РСР (в редакції 1963 року, який був чинним на день виникнення правовідносин), передбачений момент виникнення права власності, а саме, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. На момент набрання чинності рішення суду, яким було визнано право власності на житловий будинок, жодним нормативно-правовим актом не було передбачено набуття права власності на нерухоме майно з моменту державної реєстрації такого майна. Відповідно до п.23 постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 18 грудня 2013 року постановою Торезької державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [INFO] її матері [PERSON]. При цьому зазначено, що спадкоємцем померлого [PERSON] за законом була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину у відповідних органах державної реєстрації нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації такого майна. Підставою для відмови позивачу у вчиненні нотаріальних дій є відсутність реєстрації право власності [PERSON] на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON].(а.с.24). Оформити спадкові права в порядку, встановленому статтею 1297 ЦК України позивач не може через відсутність відповідних відомостей про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved