Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме - квартирою [ADDRESS] . Вказує, що з 15.01.2014 вона та її малолітній син є власниками квартири [ADDRESS] . У вересні 2012 року вона з дитиною вселилися до вказаної квартири, в подальшому 20.09.2012 зареєструвала своє місце проживання за вказаною адресою. Після вселення до квартири вона розпочала процедуру приватизації і 15.01.2014 отримала свідоцтво про право власності на житло. На час її з дитиною вселення у вересні 2012 року відповідач в квартирі не проживав, комунальні послуги не сплачував, позивач взагалі незнайома з даною людиною. Про реєстрацію відповідача у належній їй квартирі позивач дізналася коли збирала довідки для отримання субсидії. На теперішній час позивачка позбавлена права в повній мірі вільно розпоряджатися належним їм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, тому вона вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивачу [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/ належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 15.01.2014, копією технічного паспорту на квартиру /а.с. 10, 11-12/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.04.2019 відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до довідки голови Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізькій області від 14.03.2019 № 322, відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] а.с. 22/. Однак, відповідач за вказаною вище адресою не проживає з листопада 2015 року, про що свідчить довідка заступника голови Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізькій області від 11.12.2018 № 2428, акти депутата Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізькій області Шевельової Л . В . від 01.11.2018, депутата Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізькій області Винницького А.Л . від 11.12.2018 /а.с. 13,14,15/. В силу того, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає там тривалий час - з листопада 2015 року, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй та її малолітньому сину майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час у вказаній квартирі [ADDRESS] залишається зареєстрованим [PERSON] , який не мешкає в ній, не є власником даної квартири, що перешкоджає власникам квартири [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved