Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи, тим, що вона [INFO], народилася в с-щі Печеніжин, Коломийського району. 08 травня 1971 року одружилася з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ № 009552 від 08.05.1071 р. Від шлюбних взаємостосунків у них народилося троє синів - [PERSON], [INFO], [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO] та [PERSON], 19.07.1985 р. н. Після одруження Печеніжинська селищна рада виділила їм з чоловіком земельну ділянку площею 600 м. кв. для спорудження індивідуального жилого будинку, що підтверджується документацією від 23 листопада 1972 р. З того часу спільними зусиллями вони почали будувати будинок. У 1975 році їхнє будівництво за адресою: провулок І.Франка, 2, с-ще Печеніжин, фактично було фактично завершено і вони з чоловіком та дітьми почали там проживати. Однак, свідоцтво про право власності на їхній житловий будинок було видано лише в 2009 році на підставі рішення № 164 Виконавчого комітету Ііеченіжинської селищної ради від 16 жовтня 2009 року. 06 липня 2010 року її чоловік, [PERSON], помер. Дане підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 115843 від 08.07.2010 р. Після його смерті право власності на будинок було оформлено за законом на неї, [PERSON] (1/3 частка спадкового майна), а також двох їхніх синів [PERSON] (змінив прізвище [PERSON] на Гавриіцук відповідно до довідки з відділу реєстрації актів громадянського стану від 27.11.2002 р.) (1/3 частка спадкового майна) та [PERSON] (1/3 частка спадкового майна). Третій син, [PERSON], на час смерті батька (спадкодавця) з ним не проживав, заяви про прийняття спадщини не подавав і на спадкове майно не претендує. Відповідно до інформаційної довідки № 77588958 від 31.12.2016 р. житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: провулок І. Франка, 2, смт. Печеніжин, Коломийського району, Івано-Франківської області належить в формі приватної спільної часткової власності рівних частинах (по 1/3 частки) [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2041), [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2042), та [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2040). Проте, вона вважає свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.12.2016 р. недійсним, так як нотаріус неправильно визначив частки спадкового майна. Оскільки будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя, то даний будинок має порівну належати їй та її покійному чоловікові. Згідно ст. 22 КпПІС України, який діяв на час спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя маг рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В порядку спадкування до спадкоємців після смерті спадкодавця має переходити лише половина спірного будинку, оскільки інша половина будинку належить їй. Відповідно, ця половина ділиться між нею та відповідачами на три рівні частки. Тобто, кожному з них належить по 1/6 частки. Враховуючи, що їй ще крім того належить 1/2 частка будинку, то загалом їй має належати 1/6+1/2 = 4/6, тобто 2/3 частки спірного майна. Тому, спірні свідоцтва про право власності на спадкове майно є недійсними. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає у тому, що кожному гарантується прав на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. З ЦПІК України кожна особа має право в порядку, встановленом цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В її випадку відповідачі мають право на спадщину, проте розмір спадщини повинен бути меншим із вищезазначених нею підстав. Вважає, що її позовні вимоги підлягають до задоволення. Просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом: №2041 видане 13.12.2016 р. на [PERSON], №204 видане 13.12.2016 р. на [PERSON], №2040 видане 13.12.2016 п. на [PERSON] та визнати за нею право власності на 2/3 частки спадкового майна після смерті [PERSON], який помер 06.07.2010 р., що складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: пров. Франка, 2, смт. Печеніжин, Коломийського району. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що спірне будинковолодіння побудоване в шлюбі позивача з померлим [PERSON] спільними зусиллями і коштами. Позивач працювала Печеніжинській школі-інтернат, мала власний дохід. При оформленні права власності в нотаріуса [PERSON], останній дав їй підписати документи і при цьому не роз»яснив, що вона втратить ? частку спільної сумісної власності подружжя. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що на даний час він, перебуває по догляду за дитиною-інвалідом підгрупи А своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO] Його дружина, [PERSON] на даний час не працює та зареєстрована в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості та їй надано статус «тимчасово безробітна». На вихованні є ще один малолітній син, [PERSON], [INFO] Саме вищезазначені обставини не дають йому можливості заробити кошти на власне житло. Його сімя проживає в будинку матері його дружини, [PERSON] Тому, отримання спадщини, а саме 1/3 частки спадкового майна, яка належить йому за законом, після смерті його батька, [PERSON]І (на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом №2042) буде єдиною можливістю розпочати власне будівництво чи придбати власне житло для своєї сім ї. А тому, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що позивач не скористалась своїм правом щодо видачі свідоцтва на право власності на 1/2 частину спірного майна як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, хоча отримала відповідні роз»яснення. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про одруження позивач уклала шлюб з [PERSON] 08.05.1971р., який помер 06.07.2010р., що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно рішення №22 виконкому Печеніжинської селищної [PERSON] та акту відводу від 23.11.1972р. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. із земель фонду селищної [PERSON] для будівництва. На виділеній земельній ділянці позивач та [PERSON] за час шлюбу побудували спірне будинковолодіння №2 у провулку [PERSON] в с-щі Печеніжин. Дані обставини визнані відповідачами. Згідно технічного паспорта спірний будинок побудовано в 1975р. На ім»я померлого на підставі рішення виконкому Печеніжинської селищної [PERSON] 21.10.2009р. було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №26957177 від 09.08.2010р. право власності зареєстроване за померлим [PERSON] Згідно матеріалів спадкової справи сторони звернулись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину спадщини після смерті відповідно чоловіка і батька, в результаті чого третьою особою їм було видано оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2016р. по 1/3 частини на кожного. Згідно ст. 22 КпПІС України, який діяв на час спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положеннями ст. 317 ч.1 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ч.1,2 ЦК України передбачено, що правовласності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 331 ч. 2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 346 ЦК України визначено підстави припинення права власності, серед яких зазначено відмову від права власності. Відповідно до ст. 347 ч.1,3 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спірний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя, то позивач набула право власності на ? його частину, а крім того позивач має право на 1/6 частину спірного будинку на праві спадщини після смерті чоловіка, а загалом набула право власності на 2/3 частини будинку ( ? + 1/6). Факт прийняття позивачем спадщини відповідачами не оспорюється. Доводи відповідача не спростовують висновків суду. Суд вважає безпідставними заперечення третьої особи проти позовних вимог з тих підстав, що в заяві позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину від 30.11.2016р. зазначено, що позивач на видачу свідоцтва про право власності не претендує, оскільки позивач набула право на частку в спільній сумісній власності до відкриття спадщини і не вчиняла дій передбачених ст. 347 ч.3 ЦК України щодо відмови від права власності. Письмового підтвердження роз»яснення нотаріусом позивачу припинення права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя при оформленні даної заяви та оформлення свідоцтва про право на спадщину суду не надано. Позивач пояснила, що такого роз»яснення не отримувала. Тому, з врахуванням викладеного, з метою поновлення порушеного права власності позивача слід визнати недійсними оспорювані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину будинковолодіння № 2 у провулку\~ Франка в с-щі Печеніжин Коломийського району та визнати за\~ [PERSON] право власності на 2/3 частини даного будинковолодіння. На підставі викладеного та ст. 16 ЦК України,

Outcome: approved