Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів із зазначеними позовними вимогами, за уточненою заявою просила визнати недійсним та скасувати розпорядження Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради №219242 від 24.01.2012 року про передачу в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] у житловому блоці секції гуртожитку будинку [NUMBER], кімнат №?[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], по [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради № 8-23684 від 24.01.2012 року на 248/1000 частин, яка складає 57,7 кв.м. загальної площі кімнат №? [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] у житловому блоці секції гуртожитку будинку [ADDRESS]; скасувати реєстрацію прав власності на 248/1000 частин, зареєстрованих за [PERSON], [PERSON] у житловому блоці секції гуртожитку будинку [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво на спадщину за законом від 26.12.2012 року, за реєстровим № 7-1745; скасувати реєстрацію спільної часткової власності на 248/3000 частин житлового блоку у секції гуртожитку зареєстрованих за [PERSON] в будинку [NUMBER] кімнати [NUMBER], яка складається з двох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 29,6 кв.м., по [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалась на наступне. На підставі підпунктів 3.7, 3.8. пункту «б» розділу III розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» відповідачі приватизували підсобні приміщення №№ 27, 28, 29, площею 20,9 кв.м. (2,0+10,2+8,7), що вбачається з розпорядження органу приватизації № 219242 від 24.01.2012 року і свідоцтва № 8-23684 від 24.01.2012 року. В подальшому зазначене розпорядження, на підставі якого відповідачі приватизували спірні приміщення, було скасоване, оскільки виявилося, що зазначені приміщення відносяться до приміщень загального користування, а тому не підлягають передачі у відособлене користування та у власність. Таким чином приватизацію зазначеного житла, в цілому, здійснено з порушенням вимог житлового законодавства та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки відбулась, в тому числі, на незаконних та скасованих положеннях розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам». В судове засідання з'явилась позивачка, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання з'явилась відповідачка [PERSON], її представник, позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні. Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, про причин неявки суд не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання з'явився, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд їх задовольнити. Суд вислухав пояснення сторін, їхніх представників, представника третьої особи, дослідив матеріали справи, за наслідками чого визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із довідкою про склад сім'ї та прописку, позивачка є наймачем квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS] та проживає у ній з 25.07.1988 року разом із сином [PERSON], який зареєстрований в квартирі з 14.07.2004 року. З витягу з реєстру про державну реєстрацію прав власності вбачається, що згідно з підпунктам 3.7, 3.8. пункту «б» розділу III розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам», за якими [PERSON], яка є квартиронаймачем квартири [NUMBER], що складається із двох кімнат житловою площею 29,7 кв.м., загальною площею 54.4 кв.м., в будинку [NUMBER] (сімейний гуртожиток) по [ADDRESS], - надані підсобні приміщення №№ 27, 28, 29, площею 20,9 кв.м. (2,0+10,2+8,7) на сім'ю у складі трьох осіб. На підставі зазначених положень розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам», сім'я [PERSON] отримала у відособлене користування, приєднала до наданого раніше житлового приміщення, а в подальшому й приватизувала підсобні приміщення №№ 27, 28, 29, площею 20,9 кв.м. (2,0+10,2+8,7). Зазначені приміщення у сукупності з іншим житлом склали в сукупності те житло, на яке сім'я [PERSON] формально отримала право на її безоплатну передачу у власність в порядку приватизації. Останнє вбачається з розпорядження органу приватизації № 219242 від 24.01.2012 року, згідно із яким передано у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] кімнати № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] по [ADDRESS]. Згідно із свідоцтвом про право власності на жило № 8-23684 від 24.01.2012 року, що видане на підставі оскаржуваного розпорядження, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належало на правах спільної часткової власності у житловому блоці секції гуртожитку будинку [NUMBER], кімнати № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] по [ADDRESS]. З метою перевірки законності розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам», позивачка звернулась до прокуратури Приморського району м. Одеси. В ході проведеної прокуратурою Приморського району м. Одеси перевірки з'ясовано, що зазначене розпорядження суперечить вимогам чинного законодавства, в зв'язку з чим внесено протест, про що зазначено в листі від 30.10.2012 року № 7-2330-08. При цьому, згідно з листом від 21.11.2012 року № 7-2330-08 прокуратури Приморського району м. Одеси протест прокуратури району задоволено, скасовано підпункти 3.7, 3.8. пункту «б» розділу III розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам», згідно яких [PERSON], квартиронаймачу квартири [NUMBER], яка складається із двох кімнат, житловою площею 29,7 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м., в будинку [NUMBER] (сімейний гуртожиток) по [ADDRESS], надані підсобні приміщення № № 27, 28, 29 площею 20,9 кв.м. (2,0+10,2+8,7). У відповідності із розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №716 від 09.11.2012 року протест першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси від 30.10.2012 року №16-18608вих12 на розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» задоволено, скасовано підпункти 3.7., 3.8. пункту «б» розділу III спірного розпорядження. Таким чином, фактично приватизація спірних приміщень відбулася на підставі частково скасованого розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам». Судом враховано, що на сьогоднішній день розпорядження №716 від 09.11.2012 року не оскаржено, є чинним та підлягає виконанню усіма фізичними та юридичними особами. При цьому, суд не бере до уваги та не вважає слушними заперечення представника відповідача щодо того, що згідно із рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2009 року органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи встановлення, оскільки вказаним рішенням суду органи місцевого самоврядування мають користуватися лише під час вирішення питання про прийняття певного рішення, а в разі якщо таке є вже постановленим, рішення Конституційного Суду України може бути лише однією з підстав для визнання спірного рішення недійсним. Разом з тим суд має самостійно дати правову оцінку розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам». Як з'ясовано під час судового розгляду за цим розпорядженням у користування сім'ї [PERSON] передано приміщення загального користування, що, згідно із наданими поповерховими планами, не призначалися для передачі комусь із мешканців гуртожитку у відособлене користування. В такій ситуації суд має застосувати положення іншого рішення Конституційного Суду України: відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 до складу допоміжних приміщень входять: підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. інш. Вони передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Таку правову позицію підтримано в чинному законодавстві, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Таким чином приміщення загального користування передані [PERSON] приміщення складали первинно приміщення загального користування, у зв'язку з приватизацією житла - зі приміщення вважаються належними на праві спільної сумісної власності усім власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку, в тому числі у будинку, в якому розташовані спірні приміщення. Жоден з мешканців житлового будинку не вправі претендувати на вказані приміщення загального користування без отримання згоди усіх без винятку власників квартир багатоквартирного житлового будинку, в якому вони розташовані, а рівною мірою ці приміщення не можуть бути розподілені, переобладнані та не може бути змінено їх цілому призначення. Вказаним розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року істотно порушено вимоги чинного законодавства, оскільки позбавлено правомірних власників належного їм майна. Серед таких осіб, охоронювані законом інтереси якої порушено зазначеним розпорядженням, необхідно назвати й позивачку, оскільки вона має право на приватизацію житла, а також на безперешкодне користування приміщення загального користування в цілому цього багатоквартирного житлового будинку, при цьому, місце розташування належного їй або того, що перебуває у користуванні, житла не має будь-якого правового значення. Враховуючи грубе порушення вимог чинного законодавства, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року не позбавляє мешканців багатоквартирного будинку (в якому розташовані зазначені приміщення) прав на те майно, що їх належить за законом, а рівною мірою цей адміністративний акт не створює жодних правомірних правових наслідків. Судом також встановлено, що передані сім'ї [PERSON] приміщення створено не тільки в результаті зайняття приміщень загального користування багатоквартирного будинку, а у зв'язку з протиправним переобладнанням та його реконструкцією: суду не надано дозвільних документів на улаштування стін та перестінків, організацію входу до відособлених приміщень через приміщення балкону тощо. З огляду на це суд визнає такі дії самочинними та, відповідно, протиправними, що додатково позбавляє зазначене розпорядження законного та обґрунтованості, а рішенню про його скасуванню, навпаки, - правомірності та обґрунтованості. Згідно із ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Таким чином, однією з невід'ємних умов для приватизації приміщень, окрім іншого, є перебування певного приміщення у користуванні особи на умовах найму. При цьому, приватизованим може бути тільки правомірно отримане житло, це правило повною мірою поширюється й на його складові та окремі приміщення, приєднані до такого житлового приміщення. Отже правовим наслідком визнання недійсним і скасування підпунктів 3.7, 3.8. пункту «б» розділу III розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» є протиправність й недійсність розпорядження органу приватизації № 219242 від 24.01.2012 року і свідоцтва № 8-23684 від 24.01.2012 року про право власності на житло про передачу у безоплатну власність у житловому блоці секції гуртожитку будинку [NUMBER], кімнат № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] по [ADDRESS], оскільки у відповідачів відсутнє законне право користування спірними приміщеннями, що виключає можливість їх приватизації. За наведених обставин, в результаті незаконної приватизації були порушені як житлові права позивача, так і всіх мешканців сімейного гуртожитку, шляхом незаконного позбавлення права їх права користування приміщенням, площа яких враховується під час обрахунку оплати комунальних послуг, як загальна до теперішнього часу. Судом додатково враховано, що згідно ст.6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Допоміжні приміщення у гуртожитку передаються у спільну сумісну власність безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов'язані не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні такими приміщеннями. Таким чином, окрім вказаних обставин, істотне значення для вирішення справи є той факт, що до складу майна, яке приватизували відповідачі, входили допоміжні приміщення, правом користування яких мають усі мешканці гуртожитку та які не підлягають приватизації. Після проведення приватизації спірного майна мешканці гуртожитку, в тому числі позивачка, були позбавлені можливості нормального користування спільними приміщеннями, зокрема вхід до приміщень загального користування був влаштований через балкон, що безперечно утворювало труднощі у їх буденному використовуванні. Скасовуючи рішення органу приватизації в повному обсязі, суд має виходити з визначених меж судового розгляду й того, що під час нового оформлення приватизації житла відповідачам належить здійснити інвентаризацію житла сім'ї [PERSON], визначити його розмір та характеристики, включивши до його складу лише ті приміщення, на які у цих осіб виникло дійсне право користування. При цьому, суд наголошує на тому, що в разі підготовки законно обґрунтованих документів зазначені особи мають право на реалізацію права на приватизацію житла щодо тих приміщень, які у відповідності до чинного законодавства можуть передаватися особам у користування та, відповідно, бути приватизованими. Наведені обставини, на думку суду, свідчать про протиправність проведеної приватизації, оскільки її проведено з низкою порушень вимог закону, що виключають її легітимність. Враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року за реєстровим № 7-1745, виданого державним нотаріусом Д.О.Лєсогоровим, видано на підставі правовстановлюючих документів, що визнаються судом недійсними, це є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. При цьому, судом враховано, що протиправний адміністративний акт та виданий на його підставі правовстановлюючий документ не спричинили виникнення у відповідачів [PERSON] правомірно набутого законного права власності, не призвело до припинення прав на спірне приміщення у мешканців усього багатоквартирного будинку, в тому числі й у позивача, а, відповідно, неналежне цим особам право не може бути передано іншим особам, в тому числі в результаті спадкування. Загальним принципом цивільного права є те, за яким особа може у будь-який спосіб передати іншій особі лише те право, що їй правомірно належить. В частині вимоги позивачки про скасування реєстрації спільної часткової власності на 248/3000 частин спірного нерухомого майна - суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову, оскільки на обґрунтування вказаної вимоги позивачем не наведено належних доводів, не надано доказів, зазначені вимоги - самостійного правого значення не мають, а є лише обов'язковими діями уповноважених державних органів з виконання цього судового рішення. Отже, позовні вимоги у цій частині суд визнає необґрунтованими належним чином, та такими, в задоволенні яких слід відмовити. В решті позовних вимог суд вважає вимоги позовної заяви належним чином обґрунтованими, з огляду на що вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial