Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди спричиненої злочином. Посилалася на те, що вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.09.2020 року, залишеного в силі ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 18.10.2020 року у справі №725/2516/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. Зазначеним вироком суду було встановлено, що відповідач 08.11.2019 року близько 14 год. 05 хв. [PERSON] , переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, за попередньою домовленістю з невстановленою слідством особою, шляхом обману та зловживання довірою, використовуючи неправдиву інформацію про те, що її син став винуватцем в дорожньо-транспортній пригоді і потерпілому необхідні кошти для проведення операції, представившись представником правоохоронного органу, який має передати кошти своєму начальнику для не притягнення до кримінальної відповідальності її сина, достовірно знаючи, що її син не потрапляв в дорожньо-транспорту пригоду, а повідомлені ним по телефону обставини не відповідають дійсності, шахрайським шляхом, отримав від неї грошові кошти у сумі 2200 доларів США. Завдану шкоду позивачу відшкодовано не було. На підставі ст.ст.22, 1166 ЦК України просила позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду у сумі 2200 доларів США. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, перебування в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Позовну заяву було вручено відповідачу начальником Первомайської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№117), про що у справі наявні докази. Заперечення проти розгляду справи у його відсутності [PERSON] не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.09.2020 року, залишеного в силі ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 18.10.2020 року у справі №725/2516/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі (а.с. 4-6). Вироком суду від 16.09.2020 року було встановлено, що [PERSON] , 08.11.2019 року близько 14 год. 05 хв., переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, за попередньою домовленістю з невстановленою слідством особою, шляхом обману та зловживання довірою, використовуючи неправдиву інформацію про те, що син [PERSON] став винуватцем в дорожньо-транспортній пригоді і потерпілому необхідні кошти для проведення операції, представившись представником правоохоронного органу, який має передати кошти своєму начальнику для не притягнення до кримінальної відповідальності її сина, достовірно знаючи, що її син не потрапляв в дорожньо-транспортну пригоду, а повідомлені ним по телефону обставини не відповідають дійсності, шахрайським шляхом, отримав від неї грошові кошти у сумі 2200 доларів США, що згідно курсу НБУ (станом на 08.11.2019р.) - становить 53,922 гривень, після чого з викраденим пішов та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 53,922 гривень. Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного законодавства України. Зокрема, положеннями ст.1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначити докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, внаслідок чого [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду. Вирішуючи питання про розмір відшкодування збитків, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як зазначає позивач вказаний ним розмір збитків - це кошти, які були отримані [PERSON] шляхом обману, тобто реальні збитки. Завдану шкоду їй відшкодовано не було. Вказані витрати підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження №725/2516/20. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ №6від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п.13 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством, з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою. Враховуючи вище викладене, зокрема те, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України доведена, шкода заподіяна позивачу пов`язана із вчиненням даного злочинного діяння, а тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved