overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що згідно договору дарування будинку та земельної ділянки, посвідченого 18.04.2009 року держаним нотаріусом Другої Селидівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 857, вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими побудовами за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки. В вищевказаному будинку на теперішній час зареєстровані та мешкають: донька [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], та онука [PERSON], [INFO]. Також числиться зареєстрованим колишній чоловік доньки [PERSON]. Шлюб між її донькою [PERSON] та [PERSON] розірваний 20.12.2012 року. З червня 2012 року [PERSON] за місце реєстрації не мешкає, що підтверджується актом не проживання від 20.11.2013 року. Фактично вона разом з своєю донькою [PERSON] здійснює догляд за будинком [ADDRESS], відповідач в цьому участі не приймає. Просила визнати [PERSON], [INFO], такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у їх відсутність, та прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши інші докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, судом встановлено наступне. Згідно договору дарування будинку та земельної ділянки (а.с.4), посвідченого 18.04.2008 року державним нотаріусом Другої Селидівської державної нотаріальної контори Козирєвою Л.В., [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку біля цього будинку розміром - 0,1495 гек. Актом від 20.11.2013 р. встановлено, що за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не мешкає з липня 2012 року(а.с.7). Згідно довідки № 449 від 19.11.2013 року, виданого виконавчим комітетом Цукуринської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] дійсно мешкають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON](а.с.8). Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у квартирі понад шість місяців, а згідно ст. 71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить будинок № 15 по вул..Леніна (Донбаська) у смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області. У зазначеній квартирі, з її дозволу, 15.10.2014 року був зареєстрований відповідач, який з часу реєстрації не мешкає за зазначеню адресою без поважних причин. Перешкод щодо його проживання ніхто не чинив. В звязку з цим позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстрації, оскільки його реєстрації у квартирі позивача перешкоджає їй оформити субсидію на оплату житлово- комунальних послуг. В судове засідання позивач не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності , на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі договору дарування житлового будинку від 20.07.2013 року. позивач є власником будинку № 15 по вул..Леніна у смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області. ( а.с.19-20), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ( а.с.21) З копії домової книги вбачається, що відповідач зареєстрований за вказаною вище адресою ( а.с. 24-25). Згідно з актами обстеження на а.с.12-19, [PERSON] по вул..Леніна, 15 у смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області, не мешкає понад 1 рік. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 156 ЖК України , право членів сімї власника будинку щодо користування будинком, є похідним від права власника будинку на користування зазначеною жилою площею. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником будинку № 15 по вул..Леніна у смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області, зареєстрований за даною адресою з 15.10.2014 року . З часу реєстрації він не проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується актами обстеження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач понад одного року не проживає в даному будинку, перешкод щодо його проживання за даною адресою на протязі останніх років йому ніхто не чинив, тому він не має права бути зареєстрованим у квартирі без дозволу власника, а власник не бажає, щоб відповідач був там зареєстрований. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що між ними [PERSON] та [PERSON] 23.12.2015 р. був укладений шлюб. Реєстрація шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб, бланк [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 23.12.2015 р., про що внесено відповідний актовий запис за №3055. В шлюбі у них був народжений спільний син - [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 12.02.2016 р., бланк [NUMBER], виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 12.02.2016 р. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що між ними склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя та сім'ю, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому, на думку позивача, збереження сім'ї суперечить їх з відповідачем інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з'явився, надіславши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 23 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №3055, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, бланк [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 23.12.2015 р. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї між ними в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що на вона є спадкоємицею за законом першої черги після смерті брата [PERSON], який помер [INFO]. Крім неї спадкоємицею є її мати [PERSON] Крім того, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2001р. від якого має сина [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. У зазначеному будинку вона мешкала разом з братом з 2012 року, тому вважає, що фактично прийняла спадщину. Крім неї про свої права на спадок ніхто зі спадкоємців не заявляв. Тому, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] на будинок [ADDRESS]. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Треті особи в судове засідання також не з'явились, надіслали на адресу суду нотаріально посвідченні заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд розглянув справу у відсутності сторін за їх заявами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.02.2010р. за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS]. З технічного паспорту вбачається, що загальна площа будинку становить 26,59 кв.м. З представлених суду свідоцтв про народження позивача, свідоцтва про смерть [PERSON] вбачається, що позивач є рідною сестрою [PERSON] померлого [INFO] (а.с.8-9). З відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 18.04.2014р. вбачається, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлого [INFO]. [PERSON] відсутня. Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, позивач доводиться спадкодавцю [PERSON] рідною сестрою, тобто є спадкоємицею за законом другої черги. Крім того, вона постійно проживала з спадкодавцем по час відкриття спадщини. Беручи до уваги ту обставину, що спадкоємці за законом першої черги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнали позов та не зверталися у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на будинок [ADDRESS] після смерті брата [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2005 року є власником квартири [ADDRESS]. В 2007 р. позивач почала проживати разом з відповідачем та зареєструвала останнього у вказаній квартирі. З 2010 р. відповідач припинив проживати у квартирі позивача та виїхав з міста Баштанка. На даний час місце перебування відповідача невідоме. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з 2010 р. не проживає у квартирі, то він втратив своє право користування нею. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином оголошенням в газеті «Рідне Прибужжя». Дослідивши матеріали справи (копію договору купівлі-продажу від 25.08.2005 р.; копію Витягу з державного реєстру правочинів №1395808 від 25.08.2005 року; копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12763719 від 05.12.2006 року; копію будинкової книги; акт депутата від 10.07.2015 року), суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин: В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з08.02.2007 року зареєстрований в квартирі позивача, але з 2010 року не проживає у вказаній квартирі, а тому є особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідач добровільно залишив квартиру [ADDRESS] та не проживає в ній без поважних причин з 2010 р. Зазначене є підставою для задоволення позову. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.1996 року є власником житлового будинку № 48 по вул. Л.Агєєва в м. Баштанка Баштанського району. У вказаному будинку відповідач зареєстрований в серпні 1997, але не проживає з 2009 року. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але припинили шлюбні відносини в 2009 році, та шлюб був розірваний 04.09.2014 року. З 2009 року відповідач постійно проживає в будинку своєї матері, але з реєстрації в будинку позивача не знятий. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача більше 6 місяців, то він втратив своє право користування ним. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи (копію договору дарування будинку від 16.08.2016 р.; копію договору купівлі-продажу будинку від 16.11.1996 р.; копію будинкової книги; копію свідоцтва про розірвання шлюбу; акт про встановлення факту непроживання від 24.01.2017 року), суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин: В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку № 48 по вул. Л.Агєєва (Будьоного) в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку позивача з 18.08.1997 року, але не проживає у вказаному будинку з 2009 року, а тому є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідач добровільно залишив будинок № 4 по вул. Хмельницька в с. Новоєгорівка Баштанського району Миколаївської області та не проживає в ньому без поважних причин з 2009 року. Зазначене є підставою для задоволення позову. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.12.2010 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок позивачем було придбано у [PERSON], який при продажу будинку не зняв з реєстрації свого сина - відповідача [PERSON] З часу придбання позивачем вказаного будинку (з 15.12.2010 року) відповідач припинив проживати у будинку позивача та виїхав на постійне місце проживання в [ADDRESS], але з реєстрації знятий не був, та на даний час відмовляється знятися з реєстрації в будинку позивача. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з 15.12.2010 р. не проживає у будинку позивача, то він втратив своє право користування ним. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином - оголошенням в газеті «Рідне Прибужжя». Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи (копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.12.2010 р.; копію Витягу з Державного реєстру правочинів [NUMBER] від 15.12.2010 року; копію заяви [PERSON] від 21.12.2010 року; копію Витягу про державну реєстрацію прав № [NUMBER] від 05.01.2011 року; копію технічного паспорту на будинок; акт обстеження від 03.08.2015 року; довідку виконкому Добренської сільської ради Баштанського району), суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин: В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку позивача, але з 15.12.2010 року не проживає у вказаному будинку, а тому є особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідач добровільно залишив будинок [ADDRESS] та не проживає в ньому без поважних причин з 2010 р. Зазначене є підставою для задоволення позову. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11.02.1999 року Баштанською міською радою Баштанського району Миколаївської області, вона є власником житлового будинку № 1Г по вул. О.Гапішко в м. Баштанка Баштанського району. У вказаному будинку зареєстрований з 2003 року відповідач, з яким вона перебувала в шлюбі. З 2014 року відповідач не проживає в будинку позивачки, але з реєстрації не знятий. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області шлюб 17.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивачки тривалий час, внаслідок чого він втратив своє право користування ним, й тому позивачка просила про задоволення позову. В судове засідання позивачка не зявилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.02.1999 р.; копію будинкової книги; акт про встановлення факту не проживання від 18.01.2017 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.06.2015 року), суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин: В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку № 1-Г по вул. О.Гапішко в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку позивача, але не проживає у ньому з листопада 2014 року, а тому є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив будинок № 1-Г по вул. О.Гапішко в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області та не проживає в ньому без поважних причин з листопада 2014 року. Зазначене є підставою для задоволення позову. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України та

Outcome: approved