Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.03.2003 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 20.10.2015 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка залишилася проживати з позивачем і знаходиться на його утриманні. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 02.06.2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дочки в розмірі 1 / 8 частини з усіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На даний час відповідач не сплачує аліменти, матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, а тому позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які присуджені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 02.06.2017р. на утримання доньки [PERSON], [INFO] з 1 / 8 частини до 1 / 4 частини з ycix видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. В суді позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач позов не визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що не підлягає до задоволення. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. За рішенням Білоцерківського міського суду від 02.06.2017 р. по справі за № 2-3809\\17р. з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 8 частини з усіх видів заробітку матері але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Наведене стверджується копією рішення суду по справі за № 2-3809\\17р. Як зазначив в судовому засіданні позивач, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, взагалі не сплачує аліменти, хоча позивач вважає, що бувша дружина має таку можливість, їхня донька проживає разом з позивачем та перебуває на повному утриманні батька, а тому позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з матері [PERSON], на утримання їхньої дочки [PERSON], [INFO] за рішенням суду від 02.06.2017 року, з 1 / 8 частини до 1 / 4 частини і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні, заперечуючи позов, пояснила, що не має роботи, перебуває у декретній відпустці по догляду за дев'ятимісячною дитиною від другого шлюбу, має заборгованість по аліментах, які стягнуті за рішенням суду в 1\\8 частці її доходу і дана заборгованість виникла через те, що відповідач не має доходу, отримує з липня 2017 року допомогу на малолітню дитину від другого шлюбу. В підтвердження зазначеного, відповідач надала довідку з УСЗН про отримання соціальної допомоги на дитину. Відповідач вказала, що до неї приходить донька [PERSON] і відповідач добровільно надає їй посильну матеріальну допомогу, а збільшувати частку стягуваних аліментів за рішенням суду не має підстав, оскільки матеріальний стан відповідача не змінився, навпаки, тільки погіршився, а позивач має житло, роботу та на його утриманні перебуває, лише, одна донька [PERSON] При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. В даному випадку, суд при вирішенні спору, виходить з того, що позивачем не надано доказів того, що відбулися зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршилося його здоров'я, чи поліпшився матеріальний стан матері дитини. Позивач не обґрунтував позову, не вказав на зміни, обставини, які стали б підставою для збільшення розміру аліментів (ст..192 СК України). Суд приймає до уваги те, що відповідач має заборгованість по аліментах, не працює, має на утриманні ще дев'ятимісячну дитину, перебуває у відпустці по догляду за цією дитиною. Дані обставини вказують на те, що з червня 2017 року, після винесення Білоцерківським міськрайонним судом рішення про стягнення з матері дитини аліментів в розмірі 1\\8 частини всіх видів її доходу, матеріальний стан матері не поліпшився та, наразі, збільшення розміру стягуваних аліментів, призведе, лише, до збільшення розміру заборгованості по аліментах та ніяким чином не покращить матеріальне утримання дитини сторін. Надаючи оцінку доказам, що були подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed