Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заробітну плату, середній заробіток за затримку, моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Обґрунтовуючи свою заяву вказала, що позивач працювала на ДП «Запорізький облавтодор» з 01.06.2011р. по 13.02.2016р. на посаді - Провідний інженер. 13.02.2016 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Таким чином, розрахунок по заробітній платі Підприємство повинно було зробити не пізніше 13.02.2016р. Однак, у порушення законодавства, лише 12.04.2016 року їй була сплачена заробітна плата за грудень місяць 2015 р. у повному розмірі - 3219грн. і лише частина, а саме 2 300грн. за січень 2016 року. Заробітна плата за лютий місяць 2016р. їй сплачена не була. Тобто, на 25.04.2016р., підприємство зі позивачем за січень і лютий місяці 2016р., не розрахувалась і утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 949.2 грн. Таким чином, строк не проведення розрахунку з 13.02.2016р по 25.04.2016р. складає два місяці 12 днів. Сума виплати за несвоєчасне проведення розрахунку складає: Середня заробітна плата 3 581,14 грн. х 2місяці = 7 162,28грн. 12 днів складає половину робочих днів місяця 3 581,14 грн. / 2 = 1790.57грн. Загальна сума боргу у відповідності до ст. 117 КЗпП Ураїни складає 8 952.85 грн. У звязку з чим вона звертається до суду з даною заявою. Представник позивач наполягав на задоволенні позовної заяви. Однак вказав, що на даний час заборгованість по заробітній платі відповідачем виплачена тому він відмовляється від позовної вимоги про стягнення заробітної плати. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в запереченні. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Позивач працювала на ДП «Запорізький облавтодор» з 01.06.2011р. по 13.02.2016р. на посаді - Провідний інженер. 13.02.2016 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Таким чином, розрахунок по заробітній платі Підприємство повинно було зробити не пізніше 13.02.2016р. Однак, у порушення законодавства, лише 12.04.2016 року їй була сплачена заробітна плата за грудень місяць 2015 р. у повному розмірі - 3219грн. і лише частина, а саме 2 300грн. за січень 2016 року. Заробітна плата за лютий місяць 2016р. їй сплачена не була. Тобто, на 25.04.2016р., підприємство зі позивачем за січень і лютий місяці 2016р., не розрахувалась і утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 949.2 грн. Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, провадиться в день звільнення. Однак, з пояснень представників вбачається повне погашення заробітної плати 29.04.2016 року перед позивачем. У звязку з чим задоволенню дана вимога не підлягає. Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, строк не проведення розрахунку з 13.02.2016р по 25.04.2016р. складає два місяці 12 днів. Сума виплати за несвоєчасне проведення розрахунку складає: Середня заробітна плата 3 581,14 грн. х 2місяці = 7 162,28грн. 12 днів складає половину робочих днів місяця 3 581,14 грн. / 2 = 1790.57грн. Загальна сума боргу у відповідності до ст. 117 КЗпП Ураїни складає 8 952.85 грн. Крім того, даний розрахунок також підтверджується довідкою про середню заробітну плату наданою представником відповідача у судовому засіданні. Посилання представника відповідача на однорідність правовідносин та позиція, що якщо заробітна плата виплачена навіть з порушенням встановленого законом строком середній заробіток не стягується є хибною. У звязку з вище викладеним позовну вимогу з приводу стягнення середнього заробітку за весь час затримки суд задовольняє. Відповідно ст. 237- КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Однак, позивачем та його представником не надано жодних доказів з приводу настання вище вказаних наслідків з вини відповідача та взагалі не підтвердили їх настання. Тому, при вирішенні питання про розмір компенсації завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, суд вважає не можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу то, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в ст. 1 якого визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що Визначається у відповідному судовому рішенні. Стаття 84 ЦПК України визначає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги ; адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до розрахунку наданого представником відповідача вказано 580 гривень за підготовку позовної заяви та участь у судовому засіданні 580 гривень. Однак представником відповідача надано до суду квитанцію належним чином не завірену, крім того не надано акт виконаних робіт в якому повинно зазначено кількість годин, які затрачені на підготовку позовної заяви. У звязку з вище викладеним у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Крім того, при винесенні рішення суд враховує положення ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача суму судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial