Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що з 1988 року по 20.05.2013 року вона працювала на ВАТ «ХБК» на посаді ткалі 5-го розряду ткацького виробництва. На день звільнення адміністрація підприємства не розрахувалась з нею по заборгованості із заробітної плати, яка складає 22718,67 грн., в зв'язку з чим, рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05.02.2014 року на її користь з відповідача стягнуто середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 20.05.2013 року по 24.01.2014 року в сумі 8 960,00грн., яка на теперішній час відповідачем не виплачена. Оскільки відповідач до теперішнього часу не розрахувався з позивачем по заробітній платі, то середній заробіток складає 7833,60 грн., яку просить стягнути з відповідача та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила слухати справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно трудової книжки, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 1988 року по 20.05.2013 року, та відповідно до запису в трудовій книжці 20.05.2013 р., була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства. На дань звільнення підприємство з відповідачем не розрахувалося у зв'язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05.02.2014 р. року, з ВАТ «ХБК» на користь позивача стягнуто середній заробіток за невиплачену заробітну плату при звільненні за період з 20.05.2013 року по 24.01.2014 року в сумі 8960 грн., яка на теперішній час відповідачем не виплачена. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати буде складати з 25.01.2014 р. по 29.08.2014 р. - 153 дні (середній денний заробіток за два місяці перед звільнення складає (1020,62+ 1129,74):42=51.20) 51,20 х 153 = 7833,60 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 20.05.2013 року звільнився з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7833,60 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved