Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

\~ Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] борг в розмірі 8400,00 грн., а також пеню в розмірі 2774,66 грн., 114847 грн. інфляційних та три проценти річних в розмірі 265,41 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що відповідач, [PERSON] заборгувала їй грошові кошти в розмірі 12400,00 грн. у зв'язку з чим 14.09.2015 року між ними було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язувалась повернути кошти на протязі шести місяців, починаючи з вересня 2015 року по березень 2016 року рівними частинами пропорційно кількості місяців по 2066,67 грн. щомісячно. Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів до березня 2016 року в повному обсязі не виконала, частково погасивши заборгованість в розмірі лише 4000,00 грн.. істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на час розгляду справи грошові кошти не повернуті. Позивач та її представник, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та окрім заявленої суми боргу, пені, інфляційних та трьох процентів річних, просили відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 1050,00 грн., надавши відповідні розрахунки. Відповідач та її представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечивши суму боргу, оскільки вона виникла не внаслідок невиконання договору реструктуризації від 14 вересня 2015 року, а в зв'язку з не укладенням між сторонами договору купівлі-продажу квартири, яка належала [PERSON], та стосовно якої існувала попередня домоленість про придбання її [PERSON] за 25 000 грн. Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про наступне. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що 14 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого на основі спільної домовленості між ними досягнуто згоди на проведення реструктуризації боргу, який виник у результаті невиконання боржником ([PERSON]М.) зобов'язання щодо укладення договору купівлі-продажу квартири. Кредитор та боржник підтверджують , що станом на 14 вересня 2015 року боржник заборгував кредитору 12 400 гривень. Відповідно до п.2.1 цього Договору сплата боргу здійснюється на протязі 6 місяців і закінчується березнем 2016 року. 30 вересня 2015 року та 31 жовтня 2015 року відповідач в рахунок виконання умов договору сплатила 4000 грн. (по 2000 грн. кожним платежем). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) у відповідності до статті 610 ЦК України. Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором. В судовому засіданні сторона відповідача не надала доказів наявності підстав звільнення її від виконання взятих на себе письмовим договором зобов'язань, договір від 14 вересня 2015 року нею не оспорювався, частково виконувався, будь-яких застережень при його укладенні умови договору не містять. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума з врахуванням вже сплаченої частини боргу (12400 - 4000 ) 8400 гривень. Відповідно до п.4.1 Договору у випадку порушення умов та строків сплати реструктуризованої суми боргу, визначених п. 2.1 Договору, боржник сплачує кредитору пеню, яка обчислюється від суми несвоєчасно перерахованого чергового платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня за кожну добу затримки. Крім пені боржник сплачує кредитору 3 відсотки річних із несвоєчасно сплаченої суми. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Таким чином, з відповідача підлягає також стягнення 2774,66 грн. пені, 1148,47 грн. інфляційних, 265,41 грн. трьох процентів річних. В задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Будь-яких доказів того, що [PERSON] є адвокатом, або іншим фахівцем у галузі права, та зареєстрований як фізична особа - підприємець з видом господарської діяльності - діяльність у сфері права до матеріалів справи не надано, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. \~

Outcome: approved