Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що згідно договору дарування від 08.10.2004 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2009 року їй належить на праві власності 151/200 частина житлового будинку № 8 по вулиці Чуйкова в м. Білій Церкві, 3-й особі [PERSON] належить 49/200 частин вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 08.10.2004 року, в цьому житловому будинку зареєстрована відповідач, яка з серпня 2006 року добровільно припинила користування будинком та виїхала на постійне місце проживання до [INFO] Російської Федерації, де має власне житло, з того часу участі в утриманні майна та в оплаті комунальних послуг відповідач не приймає, цим будинком не цікавилася, щодо створення їй перешкод у користуванні будинком нікуди не зверталася, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей: змушує нести додаткові витрати по комунальним платежам, є перешкодою у здійсненні правомочностей щодо користування і розпорядження належним майном. Позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням житловим будинком № 8 по вулиці Чуйкова в м. Білій Церкві. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не зявилася, надіслала письмову заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі, в якій вказала на те, що дійсно з серпня 2006 року вона постійно проживає в [INFO] Російської Федерації. 3-я особа [PERSON] до суду також не зявився, надіслав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, в якій вказав на те, що проти задоволення позову заперечень не має. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу належить на праві спільної часткової власності 151/200 частина житлового будинку № 8 по вулиці Чуйкова в місті Білій Церкві Київської області на підставі договору дарування від 08.10.2004 року /35/200 частин/ та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 05.01.2009 року [PERSON] /58/100 частин/, що стверджується копією договору, який посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 4-4725, та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.2009 року, яке видано державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-3846. 3-й особі [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 49/200 частин даного будинку на підставі вказаного вище договору дарування від 08.10.2004 року /35/200 частин/ та на підставі договору дарування від 24.02.2005 року /7/100 частин/, що слідує з копії цього договору, який посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 4-768. З матеріалів справи вбачається, що право власності позивача на 151/200 частину житлового будинку № 8 по вулиці Чуйкова в місті Білій Церкві Київської області та право власності 3-ї особи [PERSON] на 49/200 частин цього будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується Інформаційною довідкою з цього Реєстру від 11.12.2015 року № 49666611. В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані позивач, чоловік позивача [PERSON] та відповідач, що вбачається з довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 від 04.12.2015 року. З пояснень позивача слідує, що відповідач це мати її чоловіка, яка з серпня 2006 року добровільно припинила користування будинком та виїхала на постійне місце проживання до [INFO] Російської Федерації, де має власне житло і проживає по даний час, протягом всього цього часу вказаним будинком вона не цікавилася, участі в утриманні цього житла не приймала. За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області, відповідач значиться зареєстрованою [INFO] з 24.11.2005 року. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Як встановлено судом, відповідач була зареєстрована у спірному житловому приміщенні як член сім»ї власників житла, але з серпня 2006 року виїхала на постійне місце проживання до [INFO] Російської Федерації, де має власне житло і проживає [INFO]. На ці обставини відповідач сама вказує в надісланій до суду письмовій заяві, лист надійшов з Російської Федерації. В матеріалах справи є копія Тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні, яку було видано [PERSON] 01.11.2005 року, в якій зазначено, що вона є громадянкою [PERSON], місце народження Волгоградська область, приїхала в 2005 році з [PERSON]. А тому проаналізувавши всі надані докази, суд вважає, що відповідач дійсно вибула на постійне місце проживання до [PERSON], добровільно припинивши користування вказаним вище в рішенні житловим будинком. За положеннями ст.8 ЦПК України суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми ст.167 ЖК України, згідно яких член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи наведене та

Outcome: approved