Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Мукачівська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: в [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що основним квартиронаймачем на підставі ордеру серії МВ № 003451 від 19.07.2001 року є її батько [PERSON] . Згідно ордеру склад сім`ї наймача складається з [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька. 13.11.2004 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого остання змінила прізвище на [PERSON] . 30 квітня 2013 року між ТОВ «І.Т.В. Сервіс» та її батьком [PERSON] укладено договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду. У вказаному будинку відповідач не проживає з 2015 року. Оскільки відповідач протягом тривалого часу не проживає в квартирі, не оплачує комунальні послуги, не несе ніяких витрат по утриманню житла, матеріально його не підтримує, не приймає жодної участі у веденні господарства, його місце проживання позивачу не відомо, а реєстрація відповідача перешкоджає позивачу вільно володіти та користуватися своїм майном, в тому числі завдає суттєвих збитків по оплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивача подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, якій визнав позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення. Представник третьої особи Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, подала письмові пояснення щодо позову, вирішення питання залишила на розсуд суду.. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та додані до неї документи приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщенні серії [NUMBER] від 19.07.2001 року [PERSON] разом з сім`єю в складі 4-ох чоловік надано право на заняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому № 154 від 19.07.2001 року ( а.с. 8). Відповідно до договору найму житла в будинках державного комунального житлового фонду від 30.04.2013 року, укладеного між ТОВ « І.ТВ. Сервіс Плюс» та [PERSON] , останньому та членам його сім`ї надано у безстрокове користування квартиру по [ADDRESS] (а.с. 9) Факт не проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , підтверджується актом ТОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс» від 05.11.2019 року № 141, відповідно до якого останній в квартирі по [ADDRESS] не проживає з 11 лютого 2019 року ( а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 13.11.2004 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 12). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.61ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно із ч. 3 ст.9ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», від 11.12.2003 р., визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживає в цьому житловому приміщені, так і для відмови в цьому. Крім цього, Конституцією України закріплено право на житло. Таке право є безумовним. Зокрема у ст.47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.71Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Судом також встановлено не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шести місяців. Поважності причин відсутності відповідача в житловому приміщенні суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевказане, а також враховуючи, що відповідач проти задоволення позову не заперечив, а тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved