Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказавши в ньому, що вона перебувала з останнім в шлюбі з 12.10.1991 року по 22.08.2013 року. В шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду шлюб між ними розірвано. На сьогоднішній день батько дитини, відповідач по справі, з грудня 2004 року не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не відвідує та не спілкується, матеріально не підтримує. Крім того, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, між ними ніколи не було спору щодо місця проживання дитини. Дії відповідача свідчать про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для задоволення позову. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, підтвердивши викладені в позові обставини. Позивач додала, що на сьогоднішній день вона перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, з яким створила нову сім'ю. Вказала також, що не бажає стягувати аліменти з відповідача на утримання доньки, оскільки самостійно утримує дитину. Просили позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його дитини [PERSON] у зв'язку з ухиленням останнім від виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 06.08.2014 року вимоги позовної заяви визнав та вказав, що дійсно він перебував з позивачем в шлюбі. У них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Він є її біологічним батьком. 22.08.2013 року вони розлучилися, однак подружні стосунки не підтримують з 2004 року. Між ним та позивачем відсутній спір щодо місця проживання їх доньки, оскільки він дійсно їм не допомагає, доньку не утримує та не займається її вихованням. У зв'язку з цим, він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Прокурор в судовому засіданні вказав, що не заперечує проти задоволення позовної заяви, оскільки позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його дитини відповідатиме інтересам останньої. Крім того, зауважив, що про доцільність такого позбавлення дано висновок органу опіки та піклування від 15.07.2014 року №01-32/21-1650, а також відповідач не заперечує проти цього. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки, вважає, що без вирішення питання про примусове стягнення аліментів з відповідача на користь позивача для утримання дитини, не можна позбавляти батьківських прав відповідача. В такому разі будуть порушені майнові права та інтереси дитини, яка залишиться без додаткової матеріальної допомоги з боку біологічного батька. Також він в судовому засіданні заявив про одноособове відкликання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 15.07.2014 року №01-32/21-1650, оскільки він не відповідає інтересам неповнолітньої дитини. На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому суд заслухавши пояснення позивача та відповідача, представника третьої особи, думку прокурора, дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.10.1991 року по 22.08.2013 року. Дана обставина вбачається з рішення Заставнівського районного суду від 22.08.2013 року (а.с. 7). Під час проживання однією сім'єю у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). З цього ж документу видно, що батьком дитини є [PERSON]. Факт родинних стосунків між позивачем та дитиною підтверджується також вказаним свідоцтвом про народження. На даний час позивач [PERSON] та її донька [PERSON] проживають в [ADDRESS]. Дана обставини випливає з дослідженої в судовому засіданні довідки міської ради про склад сім'ї від 26.06.2014 року №2376 (а.с. 9). З акту обстеження побутово-матеріальних умов проживання від 03.07.2014 року (а.с. 13) вбачається, що позивач також проживає з старшим сином та його дружиною. Відповідач [PERSON] фактично з жовтня 1998 року разом з [PERSON] не проживає. З 2004 року він вихованням дитини не займається, матеріальну допомогу не надає. Та обставина, що відповідач [PERSON] з 2004 року не займається вихованням, утриманням та доглядом за дитиною [PERSON] підтверджується письмовими заявами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 16-18), а також довідкою характеристикою з місця навчання дитини (а.с. 12). Як видно з довідки ВДВС Заставнівського РУЮ Чернівецької області примусове стягнення з [PERSON] щодо стягнення аліментів не проводиться. Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 15.07.2014 року №01-32/21-1650 (а.с. 19-20) з метою захисту прав та законних інтересів дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне в судовому порядку позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON]. В судовому засіданні представник служби у справах дітей заявив про відкликання вказаного висновку, однак на думку суду такі дії представника не відповідають інтересам дитини, її законним правам, порушує права сторін по справі в частині можливості визнання позовних вимог, оскільки такі є цілком законними. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 164, 166 СК України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що позивач не вимагає від суду примусового стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача. Дана норма є диспозитивною, що дає право, а не зобов'язує стягувати аліменти. Виходячи виключно з інтересів дитини та сторін, суд вважає, що підстав для примусового стягнення аліментів з відповідача за ініціативою суду також не має. В п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] життям своєї дитини [PERSON] не цікавиться, батьківського піклування щодо неї не виявляє та повністю самоусунувся від виконання батьківського обов'язку, з метою соціального захисту дитини є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини. Все викладене дає можливість зробити висновок про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї дитини [PERSON], про це свідчить його свідома поведінка, оскільки він має реальну можливість виконувати свій юридичний обов'язок, але не вчиняє відповідних дій, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд приходить до висновків про законність вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача.

Outcome: approved