Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 13.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини квартири. Відповідно до даного договору було продано 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Спірна квартира складається з трьох кімнат, загальна площа 86,10 кв.м., житлова - 49,60 кв.м. 1/4 частина квартири належала продавцю на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності, серія [NUMBER], від 11.05.2005 року. В п. 2.4 договору вказано, що продавець є вдовою, належна їй 1/4 частина не є спільною сумісною власністю, про що подано відповідну заяву, зміст якої доведено до покупця. В підпункті 5 пункту 2.3 договору зазначено, що покупець повідомив продавця про те, що від всіх співвласників квартири отримано нотаріально посвідчену заяву про відмову від переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності, передбаченого ст. 362 ЦК України. [INFO] року продавець померла. За життя заповіту не залишила, єдиним спадкоємцем першої черги є вона (позивач), як донька. Вони з матір'ю постійно проживали [ADDRESS]. Відмову від прийняття спадщини вона не заявляла. Спірний договір було укладено під впливом обману з боку відповідача. Відповідач звернувся до продавця, неї (позивача) та [PERSON] і [PERSON] з проханням продати квартиру, але грошей для розрахунку не мав, але казав, що сплатить гроші після підписання договору. Відповідач ввійшов в довіру до продавця, встановив дружні стосунки та продавець погодилася продати 1/4 частину квартири, яка їй належала. При цьому відповідач наполягав на тому, що з метою уникнення оподаткування від продажу нерухомості необхідно вказати в договорі, що розрахунок відбувся до підписання договору, та обіцяв перевести гроші на розрахунковий рахунок продавця після укладення договору. У зв'язку з чим в договорі внесено п. 3.1, де вказано, що продаж здійснено за 149 665,00 грн. , що сплачені до підписання договору. Кошти мали бути перераховані від компанії [PERSON] - ТОВ «Дементра България», Богарія, м. Русе, 7000, вул. Стоян Заимова, 2, магазин 9, ЕИК 177664206, на картку [PERSON], так як продавець не мала банківського рахунку. На підтвердження відправлення грошових коштів, відповідачем надано платіжне доручення від банку DanskeBank. Однак, фактичної оплати не відбулося. Мати у зв'язку з чим дуже переживала та занедужала. Як стало пізніше відомо, відповідач має велику заборгованість за кредитними договорами. Крім того, в спірній квартирі велика заборгованість з оплати спожитої електроенергії. Після того, як мати дізналася про всі вказані обставини, вона повідомляла її (позивача) про те, що відмовилася б від укладання договору, якби дізналася про це раніше. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали усі обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просили їх задовольнити. У зв'язку з неявками відповідача не заперечували на заочний порядок розгляду справи. Додатково пояснили, що в 2012 році позивач та її родина вирішили продати спірну квартиру. [PERSON] був першим покупцем, але казав, що йому треба зібрати гроші. Він досить часто приходив, отримав велику довіру, пропонував спільно вести бізнес. Потім він попросив в'їхати в квартиру, власники погодилися. Певний час він там проживав, але власники наполягали на укладенні договору або щоб він виїхав. Тоді він погодився на укладення договору. Щоб забрати гроші після укладення договору, попросили [PERSON] супроводжувати. У нотаріуса відповідач казав, що гроші були, що у нього їх забрали на митниці, але оплату може гарантувати так як у нього компанія в Болгарії, і компанія оплатить, але для цього потрібен номер договору, нотаріус повідомив, що без підписання договору номеру не може бути. Тоді вирішили продати спочатку 1/4 частину, яка належала [PERSON] Після підписання договору, відповідач поїхав, коли повернувся, то привіз платіжне доручення. Однак кошти так і не були перераховані. Потім [PERSON] хворіла. Відповідач проживав в квартирі, змінив замки, користувався всією квартирою. Інші власники приходили до квартири, але відповідач зустрічі з ними уникав. Коли викликали міліцію, лише тоді вони потрапили до квартири. В квартирі був безлад, борги за електроенергію. Після виселення відповідача приходили люди, розповідали про махінації відповідача. В жовтні 2014 року звернулися до міліції. Кошти за 1/4 частину спірної квартири відповідач так і не сплатив. Позивач викладені обставини підтвердила і в якості свідка. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. У зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. В судове засідання третя особа не з'явилася, надіслала лист з прохання розглянути справу за її відсутності. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що пару років тому сім'я [PERSON] хотіла продати спірну квартиру. Його попросили підстрахувати на угоді, забрати собі на зберігання гроші. Товариш попросив почекати, так як у покупця немає коштів, потім сказав, що покупець переведе на картку. Але по переказу отримати в той день було неможливо. Товариш сказав, що за покупця має розрахуватися його фірма з Болгарії. Він (свідок) довго чекав, там були всі [PERSON], бабуся [PERSON] Вони були у нотаріуса, а він чекав на дворі. Бачив і покупця, він був з жінкою. Йому (свідку) відомо, що покупець гроші не передав. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо про угоду, він колега [PERSON] В той день він був по роботі поруч, та бачив [PERSON], він казав, що кошти покупець має перерахувати на картку, показував платіжне доручення іноземною мовою. Свідок [PERSON] пояснив, що вони сім'єю вирішили продати спірну квартиру, дали об'яву. Прийшли люди, квартира їм сподобалася, хотіли її купити, це був [PERSON] Однак у [PERSON] не було грошей, хотів перерахувати на картку, показав платіжне доручення. Але по факту гроші так і не були перераховані. Кошти мали бути перераховані на його картку, оскільки тільки у нього вона була. Коли були у нотаріуса, [PERSON] відходив, потім повернувся, приніс платіжне доручення. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 11.05.2005 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 30.08.2013 року між [PERSON], яка є матір'ю позивача, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Латанюк І.А., зареєстровано в реєстрі за № 3649. В даному договорі зазначено, що продаж вчинено за 149 665,00 грн. Продавець засвідчив, що покупець повністю виконав свої зобов'язання за договором, та повністю сплатив кошти до підписання договору. В процесі розгляду справи було встановлено, що кошти за вказану частину квартири продавець на руки не отримала. Між сторонами була домовленість, що гроші буду перераховані на банківську картку [PERSON], банк - «ОТП Банк», з ТОВ «Деметра Болгарія», де працював [PERSON] На підтвердження цього [PERSON] було надано платіжне доручення від 30.08.2013 року та характеристика ТОВ «Деметра Болгарія» на працівника [PERSON] З банківських виписок ПАТ «ОТП Банк» слідує, що ані 30.08.2013 року ані в подальшому, кошти від ТОВ «Демерта Болгарія» на банківський рахунок [PERSON] не надходили. З листа ТОВ «Деметра Боргарія» встановлено, що [PERSON] не працював і не працює в ТОВ «Деметра Болгарія». ТОВ «Деметра Болгарія» не здійснювало ніяких грошових переказів на користь [PERSON] або на виконання Договору № 3649 від 30.08.2013 року. 26.11.2014 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100040016355 про те, що 30.05.2013 року під час продажу 1/4 частини спірної квартири, яка належала [PERSON], громадянами [PERSON] та [PERSON], останній надав платіжне доручення закордонного бланку на переказ 20 000,00 доларів США, на картку ОТП Банку, яка належала [PERSON], який є онуком [PERSON] Через декілька днів після переказу гроші на картку [PERSON] так і не потрапили. При зверненні до ОТП Банку [PERSON] повідомили, що жодного грошового переказу на його картку здійснено не було. В подальшому [PERSON] звернувся до [PERSON], але той запевнив, що гроші були відправлені з його рахунку, і де вони поділися йому невідомо. Кримінальне провадження було закрито у в'язку з тим, що події мають цивільно-правовий характер. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач, як донька померлої, є спадкоємицею першої черги. Встановлено, що перед смертю [PERSON] тяжко хворіла. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнан6ий судом недійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. В суді було встановлено, що [PERSON] при продажу своєї 1/4 частини квартири [ADDRESS], кошти в сумі 149 665,00 грн. не отримала. Відповідач за допомогою обману отримав у власність 1/4 частину спірної квартири. Враховуючи викладена суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та доведений, і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved