Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав щодо їх спільного сина [PERSON], [INFO]. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у неї з [PERSON] (відповідач) є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Проте відповідач не приймає участі в утриманні сина, ухиляється від його виховання та навчання, не утримує матеріально. З моменту народження [PERSON] знаходиться повністю на утриманні позивача. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач вказує, що для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості, а відповідач відразу після народження [PERSON] виїхав за межі України і участі у вихованні та розвитку дитини не приймав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ч. 1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст.224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно висновку, наданого Києво-Святошинської районною державною адміністрацією від 14 квітня 2017 року № 137769.973.2 [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в даній квартирі створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання дитини. Також у вищевказаному висновку зазначено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина, його навчання, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її життя, не створює умов для отримання освіти, участі у її вихованні не приймає, не виявляє батьківського піклування. Проте Києво-Святошинська районна державна адміністрація вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON], громадянина Азербайджанської Республіки ([INFO]), батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Зазначений письмовий доказ оцінюється судом критично, з урахуванням того, що з тексту цього суду не вдається встановити з яких підстав Служба у справах дітей вважає недоцільним позбавити батьківських прав відповідача, зокрема з тексту висновку судом вбачається протилежне, а саме те що відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини та знехтував своїми батьківськими обов'язками. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У судовому засіданні чоловік позивач [PERSON] в якості свідка повідомив, що знайомий з позивачем на протязі 7 років, а останні 3 роки проживають разом у одній квартирі з малолітнім [PERSON] Відповідача він жодного разу не бачив та підтвердив, що той дійсно не приймає жодної участі у розвитку та вихованні дитини. На підставі вищевказаного судом було встановлено, що відповідач не виконує обов'язків батька по вихованню дитини, не цікавиться життям та станом її здоров'я, не намагається спілкуватися з нею, не надає жодної матеріальної допомоги, тобто свідомо усунувся від виховання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню сина, тому суд приходить до висновку, що останнього необхідно позбавити батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 150, 164, 165, 166 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитини», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»;

Outcome: approved