Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 15.09.2005 року наказом № 57к від 10.09.2005 року вона була прийнята на роботу у виробничо-технічний відділ на посаду завідувача технічним архівом «Сумитеплоенерго» по переводу з Філії «Сумська ТЕЦ» ТОВ «Сумигаззбут». 10.06.2016 року її було звільнено з ТОВ «Сумитеплоенерго» за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вона є членом профспілки «Солідарність», два рази поспіль її обирали заступником голови профкому первинної профспілкової організації «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго». Останній раз згідно з рішенням конференції профспілки «Солідарність» від 15.11.2014 року на 5 років. Вважає, що її звільнили не законно, посилаючись на те, що роботодавець не повідомив первинну профспілкову організацію «Солідарність» за три місяці до звільнення, про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, не провів консультації про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, що унеможливило реалізацію права первинної профспілкової організації «Солідарність» вносити відповідні пропозиції щодо перенесення строків або припинення чи відміну заходів, повязаних із її звільненням та порушило її права на захист трудових прав з боку профспілкового органу. 10.05.2016 року на засіданні профкому первинної профспілкової організації «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго» було розглянуто подання роботодавця про згоду на її звільнення, за результатами якого профспілковий комітет прийняв рішення про відмову в наданні згоди на звільнення заступника голови профкому профспілки «Солідарність» [PERSON] і надав роботодавцю мотивовану відмову у наданні згоди на її звільнення. У звязку з тим, що вона є заступником голови профкому профспілки «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго», тому відповідач повинен був отримати попередню згоду на її звільнення саме у вищезазначеної профспілки, яка є вищестоящим виборним органом по відношенню до ППО «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго», однак таку згоду не отримав. Крім того, відповідач не запропонував їй іншу роботу, яка була наявна в період з 07.04.2016 року по 10.06.2016 року, коли вона була попереджена про звільнення, зокрема, роботу апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів, на яку 15.04.2016 року, була прийнята інша особа. За таких обставин просить поновити її на роботі на посаді завідувача технічним архівом відповідача з 11.06.2016 року та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позові підтримав та просить їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечили, пояснили, що підприємство вважає, що профспілка «Солідарність» є не легалізованою, тому її не визнає. З приводу звернення до профспілки «Солідарність» для отримання згоди на звільнення позивачки вважають, що воно було помилковим. На їх думку позивачку не можливо було перевести на посаду апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів, оскільки вона не мала відповідної освіти та стажу роботи на відповідній посаді, а питання про працевлаштування [PERSON] було вирішено ще до попередження про майбутнє вивільнення позивачки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу директора ТОВ «Сумитеплоенерго» № 57 від 10.09.2005 року була прийнята на посаду завідувача технічним архівом ТОВ «Сумитеплоенерго» з 15.09.2005 року. У ТОВ «Сумитеплоенерго» функціонує три профспілки, у тому числі первиннапрофспілкова організація «Солідарність», членом якої є позивач і яка обрана в даній профспілці заступником голови. Згідно з ч.1 ст. 12 КЗпП України колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів. Відповідач ТОВ «Сумитеплоенерго» погоджувало 24.12.2014 року колективний договір з усіма трьома профспілками підприємства, у тому числі з первинною профспілковою організацією «Солідарність» (а.с.54-60). Як вбачається з листа Сумського міського управління юстиції № 475-01-52/837 від 06.10.2011 року первиннапрофспілкова організація «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго» легалізована шляхом письмового повідомлення Ковпаківським управлінням юстиції м.Суми 21.10.2002 року за № 346 та про її належність, як організаційної ланки до Всеукраїнської професійної спілки «Україна» (а.с.51). 31.03.2016 року директором ТОВ «Сумитеплоенерго» в звязку з оптимізацією чисельності працівників видано наказ № 198 про зміни до штатного розпису, згідно якого прийнято рішення з 13.06.2016 року вивести зі штатного розпису посаду завідувача технічного архіву виробничо-технічного відділу ТЕЦ, яку обіймала позивач (а.с.27). 05.04.2016 року директором ТОВ «Сумитеплоенерго»видано наказ № 213-к про вивільнення персоналу згідно з яким визначено такими, що підлягають вивільненню за скороченням штату 10.06.2016 року працівники товариства в тому числі і позивачаДектяр В.П. та останню було повідомлено про заплановане звільнення 07.04.2016 року (а.с.28,30). Перед звільненням позивачки відповідач звернувся до голови профспілкового комітету «Солідарність» з поданням вих. № 1673 від 04.05.2016 року в якому просив надати згоду на звільнення 10.06.2016 року позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.32). Крім того, відповідач погодив колективний договір з профспілкою «Солідарність», що свідчить про визнання відповідачем профспілки «Солідарність». Однак, первинна профспілкова організація «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго» надана відповідачеві вмотивовану відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] (а.с.8). Суд звертає увагу, на те, що відповідач перед звільненням позиваки звернувся з поданням саме до профспілки «Солідарність», що спростовує доводи представників відповідача про те що дана профспілка не визнається відповідачем, так як в протилежному випадку відповідач не звертався б з поданням до профспілки, яка не має відповідного статусу та не була б стороною колективного договору. Крім того, у даній відмові зазначено, що [PERSON] є заступником голови вищезазначеної профспілки. Згідно з ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Натомість, відповідач всупереч вимогам ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не повідомив первинну профспілкову організацію «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго» за три місяці до намічуваних звільнень про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також не провів консультації щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму. Як передбачено ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У відповідності до ч.3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Відповідач отримавши від первинної профспілкової організації «Солідарність» вмотивовану відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] всупереч ст. 252 КЗпП України, не звернувся до вищого виборного органу первинної профспілкової організації «Солідарність» ТОВ «Сумитеплоенерго», якою є Сумська обласна профспілкова організація «Солідарність» Всеукраїнської професійної спілки «Україна» з метою отримання попередньої згоди на звільнення позивача, як заступника голови профспілки про що було відомо за місяць до звільнення (а.с.53). Таким чином, відсутність звернення відповідача до Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» Всеукраїнської професійної спілки «Україна», як до вищого виборного органу для отримання попередньої згоди на звільнення позивача є грубим порушенням вимог ст. 252 КЗпП України. Крім того, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо поновлення на роботі зазначила про порушення відповідачем ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме те що відповідач не запропонував їй іншу вільну посаду апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів на яку вона була згодна перевестись і яка була наявна в період з 07.04.2016 року по 10.06.2016 року, коли вона була попереджена про звільнення. Як пояснив, представник відповідача, дана посада позивачці запропонована не була, оскільки на цю посаду вирішили взяти [PERSON], яка мала допуск до керування грейферним краном і мала три місяці стажу роботи на цьому крані на посаді в ПАТ «СМНВО», а позивачка не мала спеціальної освіти для роботи на даній посаді. Судом встановлено, що пояснення представника відповідача щодо наявності в [PERSON] спеціального допуску до керування грейферним краном та необхідності стажу роботи для такої посади не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] під час працевлаштування на посаду апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів не мала спеціального дозволу для керування грейферним краном та стажу роботи також. З довідки ДП Сумського навчального центру вбачається, що [PERSON] на момент розгляду даної справи тільки почала навчання в групі ПРП 27/16 по професії «Машиніст крана мостового» (а.с.104). Тобто, на час працевлаштування [PERSON] на посаду апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів вона не мала спеціального дозволу для керування грейферним краном. Крім того, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що навчання на грейферному крані можна пройти на підприємстві протягом десяти днів. Враховуючи, що позивачка було згодна перевестись на посаду апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів, відповідач міг би провести з нею десятиденне навчання, як це було зроблено з [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власника або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, відповідач безпідставно відмовив позивачці в переведенні на посаду апаратника з приготування та завантаження хімічних реагентів, оскільки позивач мала переважне право на переведення в ТОВ «Сумитеплоенерго», як працівник цього підприємства. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі на посаді завідувача технічним архівом виробничо-технічного відділу ТЕЦ Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» з 11.06.2016 року підлягають задоволенню. Також, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи ТОВ «Сумитеплоенерго» № 199 від 06.09.2016 року нарахована заробітна плата позивача за квітень 2016 року становить 3646,25 грн., за травень 2016 року становить 3798,25 грн.(а.с.69). Середньоденна заробітна плата позивача становить 186,11 грн. з розрахунку (3646,25 грн. + 3798,25 грн.) / 40 робочих днів (квітень та травень 2016 року). Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 11.06.2016 року по 16.09.2016 року становить 14144,46 грн., з розрахунку 3722,25 грн. х 2 повні місяці (липень та серпень 2016 року) + 3722,20 грн., як сума середньоденної заробітної плати за 20 днів червня 2016 року + 2977,76 грн., як сума середньоденної заробітної плати за 16 днів вересня 2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Згідно п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді завідувача технічним архівом виробничо-технічного відділу ТЕЦ ТОВ «Сумитеплоенерго» з 11.06.2016 року.

Outcome: approved