Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначала, що 28.06.2003 з відповідачем у справі уклала шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Таращанського районного управління юстиції Київської області зареєстрували шлюб, актовий запис №35. В період спільного життя з відповідачем однією сім'єю народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося, рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.04.2018 шлюб було розірвано. Згідно рішення суду дітей було залишено проживати з відповідачем. Після її від'їзду з їх житлового будинку, відповідач заборонив дітям спілкуватися з нею. В зв'язку з цим вона звернулася до Таращанського відділення поліції. Крім того, вона звернулася до служби в справах дітей Таращанської районної державної адміністрації із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми. Розпорядженням №363 від 30.11.2018 Таращанської РДА було встановлено час на спілкування з дітьми кожної суботи з 11 год до 15 год. Незважаючи на встановлений органом опіки та піклування порядок спілкування з дітьми, відповідач виконувати його не збирається, він неодноразово відмовлявся відпускати до неї дітей. Внаслідок чого вона неодноразово зверталася до органів поліції з відповідними заявами. Вона зазначає, що безпосередня участь матері у вихованні дітей, регулярне спілкування з ними, піклування про них, забезпечить батьківське право позивача та відповідатиме інтересам дітей. Тому, оскільки відповідач усіляко чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми, не надає позивачу змоги взяти участь у вихованні дітей, поспілкуватися із ними, тощо, позивач, просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з їх дітьми, визначивши участь позивачки у спілкуванні з дітьми - систематичні побачення щотижня, щосуботи з 11 год до 15 год. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду показав, що дійсно з позивачем у справі вони проживали у зареєстрованому шлюбі з червня 2003 року. Від спільного проживання в них народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Таращанського районного суду Київської області від 25.04.2018, дітей після розірвання шлюбу залишили проживати з ним. Позивачка під час проведення підготовчого судового засідання в даній справі не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу. Він не ухиляється від виконання розпорядження Таращанської РДА від 30.11.2018 щодо надання матері можливості спілкуватися, бачитися з дітьми. Проте зазначає, що позивачка не забирає дітей щосуботи, вона то приїде в суботу по дітей, то взагалі не приїде і не дзвонить. Дійсно зимою був випадок, коли він не пустив дітей до матері, оскільки вони похворіли. Він намагався це пояснити позивачці, проте вона не хотіла його слухати і викликала працівників поліції. Крім того, діти самі не мають бажання спілкуватися і бачитися з матір'ю, оскільки вона налаштовує їх проти нього, обзиває його в їх присутності образливими словами, обзиває його батьків ( бабусю та дідуся дітей), коли діти приїздять до дому після зустрічей з мамою, то «моляться», що вони вже вдома. Крім того, позивачка на утримання дітей повинна сплачувати аліменти, відповідно до судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 31.07.2018. Заборгованість по аліментах станом на 01.03.2019 становить 27 927,69 грн. Представник третьої особи вважає, що право матері на спілкування і виховання дітей є непорушним. Їй не відомі обставини перешкоджання відповідачем позивачу у спілкуванні з дітьми. Сім'я [PERSON] на обліку в службі в справах дітей Таращанської РДА, як малозабезпечена, неблагонадійна, не перебуває. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач у справі є її дочкою. Дійсно, після розірвання шлюбу сторін, діти за рішенням суду залишилися проживати з батьком. Відповідач у справі чинить перешкоди у їх спілкуванні з дітьми. Дочка проживає в її житловому будинку близько двох неділь. Вона знає зі слів дочки, що та їздить до дітей щосуботи, проте відповідач у справі дітей не дає. Крім того, вона особисто дзвонила в лютому 2019 до працівника служби у справах дітей Таращанської РДА [PERSON] з приводу того, що відповідач вчергове в суботу не дав матері побачитися з дітьми. Зі слів знайомих вона знає, що діти ходять до школи не миті, не стрижені. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає однією сім'єю з відповідачем з листопада 2018 року, з його дітьми та своєю дочкою від першого шлюбу в житловому будинку, який належить відповідачу. Позивачка дітьми не цікавиться, не цікавиться їх навчанням, життям, навіть не дзвонить їм, вона не приїздить до дітей щосуботи, в яку суботу хоче їде, в яку не хоче, то не їде. Зі слів дітей, вона знає, що позивач їм розказує, які погані дід з бабою ( [PERSON]). Діти більше бажають спілкуватися з теперішнім співмешканцем позивачки, ніж з нею. Відповідач по справі не чинить перешкод у спілкуванні і побаченні дітей з мамою, проте враховує завжди їх думку, якщо діти відмовляються їхати до матері, то і він їх не примушує. Заслуханий в судовому засіданні [PERSON], [INFO], суду вказав, що в нього кращі відносини з татом, ніж з мамою. Він її не хоче бачити та спілкуватися з нею, оскільки після розірвання шлюбу батьків, мама сказала, що він не рідний син батькові. Крім того, після візитів до мами, вони потім часто хворіють. Заслухана в судовому засіданні [PERSON], [INFO], суду вказала, що мама не цікавиться її навчанням та життям, не дзвонить їй. Коли мама останній раз забирала їх, то штурхала її в потилицю, оскільки вона їй сказала, що тьотю [PERSON] (співмешканка батька) вона любить більше ніж її. Заслухавши позивачку, відповідача, свідків, неповнолітніх дітей, вивчивши матеріали справи, матеріали, які надійшли до суду від Таращанського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області за заявами [PERSON] щодо перешкод у спілкуванні з дітьми від 29.12.2018, суд прийшов до наступних висновків. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28.06.2003 між позивачем та відповідачем у справі зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №35. В період спільного сумісного проживання у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони разом із дітьми проживали в житловому будинку по [ADDRESS]. Розпорядженням Таращанської районної державної адміністрації від 01.02.2018 №31 визначено місце проживання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] сім'ю батька [PERSON] по [ADDRESS], відповідно до заяви [PERSON] та висновку служби у справах дітей та сім'ї Таращанської РДА від 18.01.2018, протоколу комісії з питань захисту прав дитини Таращанської РДА від 24.01.2018 №01-03. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.04.2018 шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення суду малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] було залишено проживати з батьком [PERSON]. Відповідно до судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 31.07.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі однієї другої частини її заробітку до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованість по аліментах станом на 01.03.2019 становить 27 927,69 грн Розпорядженням Таращанської районної державної адміністрації від 30.11.2018 №363 визначено спосіб участі [PERSON], [INFO], у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], шляхом безперешкодних побачень та відвідувань дітей, дозволивши забирати їх за місцем свого проживання щосуботи з 11 год до 15 год. Попереджено батьків про відповідальність за настроювання дітей проти кожного з них. Батькові дітей [PERSON] не перешкоджати матері дітей [PERSON] у спілкуванні з дітьми. 02.02.2019 близько 11 год 06 хв позивач звернулася до Таращанського ВП із заявою, що її колишній чоловік [PERSON] не дає їй спілкуватися з дітьми, аргументує відмову тим, що діти хворіють. Працівниками поліції, які виїхали за викликом на [ADDRESS], було опитано [PERSON] та [PERSON] [PERSON] відмовилася від послуг поліції, зазначила, що рішення по даній справі їй направляти не потрібно, їй необхідне реагування поліції для подальшого звернення до суду. Відповідно до вимог ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях, повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки - це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Правило ч. 2 ст. 157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Право на спілкування з дитиною та участь у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно вимог статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями ст. 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд переконаний, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України, § 76, заява № 2091/13 (M. S. v Ukraine) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У судовому засіданні позивачем не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні та побаченні її з дітьми та не виконує розпорядження Таращанської РДА від 30.11.2018. Судом встановлено, що діти безперешкодно їздили по суботах до місця проживання позивачки з її співмешканцем [PERSON] в с.Крива Таращанського району Київської області, в разі їх згоди на це. Позивач в судовому засіданні зазначила лише один випадок, 02.02.2019, коли відповідач не дозволив їй забрати дітей з місця їх проживання, оскільки вони хворіли. Дане не заперечує і відповідач. Крім того, в судовому засіданні позивач не зазначила жодної суботи за останні місяці ( з дня відкриття провадження в справі 07.02.2019 до дня постановлення судом судового рішення), щоб відповідач чинив їй перешкоди у спілкуванні та побаченні з дітьми, коли вона за власним бажанням по них приїздила. Крім того, позивач не вказала суду, в яку суботу останнім часом вона мала зустрічі з дітьми за власним бажанням, чи за бажанням дітей, згідно розпорядження Таращанської РДА. У суду не має підстав ставити під сумнів пояснення дітей [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що мати ними не цікавиться, не цікавиться їх життям, навчанням, не телефонує їм, не відвідує школи, а коли приїздить до місця їх проживання, то влаштовує постійно сварки. Враховуючи таку поведінку матері, яка періодично, за своїм бажанням, а не встановленим способом її участі у спілкуванні та вихованні дітей, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, згідно судового рішення, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Суд вважає, що право та бажання дитини на побачення, спілкування з матір'ю повинно бути враховане. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що діти мають неприязні відносини з матір'ю, а їх батько [PERSON] (відповідач по справі) враховує їх побажання, інтереси та наміри на спілкування з мамою, їх стан здоров'я, психологічний стан при їх поверненні з побачень з матір'ю, суд прийшов до висновку, що він діє в інтересах неповнолітніх дітей. Суд також зазначає, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дітей, станом їх здоров'я, психологічного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дітьми, ніж ті, що встановлені розпорядженням Таращанської РДА від 30.11.2018 №363.

Outcome: dismissed