Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права власності на Ѕ частини квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що її мати - [PERSON], та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Квартира належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.12.1997 року Придніпровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, зареєстрованого в Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації 27.03.1998 року в реєстровій книзі 109 за № 469. Зазначена квартира є обєктом права спільної сумісної власності, і тому, відповідно до ст.370 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тож частка [PERSON] складає 1/2. 26 квітня 2018 року її мати [PERSON], яка постійно мешкала за адресою: м.Синельникове, вул. Виконкомівська, 76/21, померла. Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частку вищезазначеної квартири. 06 червня 2015 року [PERSON] залишила заповіт на її імя на усе своє майно, що буде належати їй на день смерті де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також на все те на що вона за законом матиме право, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті. Спадщину після смерті матері вона прийняла, згідно із ст.1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України- не має. Вона звернулася до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Але нотаріус відмовив їй у його видачі, тому, що необхідно виділити з спільної сумісної в спільну часткову власність, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 листопада 2018 року. В звязку з зазначеним, просить визнати, що частка померлої [PERSON] у спільному сумісному майні - квартирі № 21, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, вул. Виконкомівська,76, становить - 1/2. Визнати за нею, [PERSON], [INFO], право приватної власності на Ѕ частку квартири № 21, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Виконкомівська,76 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка настала 26 квітня 2018 року. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак до його початку надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. 26 квітня 2018 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 812105, видане Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 186. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. Зазначена вище квартира належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.12.1997 року Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, зареєстрованого в Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації 27.03.1998 року в реєстровій книзі 109 за № 469. З довідки №1021 від 05.09.2018 року виданої Синельниківським МБТІ вбачається, що квартира №21 розташована за адресою м. Синельникове, вул. Виконкомівська, 76 зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності (форма власності спільна сумісна), виданного 31.12.1997 року Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, зареєстрованого в Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації 27.03.1998 року в реєстровій книзі 109 за № 469. За життя [PERSON] склала заповіт від 06 червня 2015 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: « усе своє майно, що буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право, усі майнові права та обов'язки, які належать мені на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належать мені на день смерті, я заповідаю [PERSON], [INFO]». Позивач, відповідно звернулася до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Державний нотаріус Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] своєю постановою від 16.11.2018 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належить померлій 26 квітня 2018 року [PERSON], так як квартира належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, для отримання спадщини необхідно виділити з спільної сумісної в спільну часткову власність. В матеріалах спадкової справи № 193/2018 до майна померлої 26 квітня 2018 року [PERSON] міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 26.04.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як передбачено ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] є обєктом права спільної сумісної власності, і частки кожного із співвласників є рівними, а тому частка спадкодавця становить Ѕ частку, яка є спадковим майном після смерті [PERSON], померлої 26 квітня 2018 року. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1\~статті 1220 ЦК України\~передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1\~ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1\~ст. 1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та ст.ст. 355, 370, 1216,1217, 1220, 1221, 1223, 1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved