Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. При цьому посилається на те, що вона є власником вказаної квартири, а відповідач є її колишнім чоловіком, який проживає разом з позивачем але має власне житло. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 23.04.2019 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила задовольнити позов та не заперечувала щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування квартири від 31.12.2004 року. У вищезазначеній квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2019 року розірвано шлюб, укладений між сторонами. Відповідач [PERSON] є власником 9/100 та 7/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договорів дарування частини житлового будинку відповідно від 01.06.2002 року та 25.04.2005 року. Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS] і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач є власником вказаної квартири і надала право відповідачу користуватися цією квартирою. На даний час сторони по справі не пов`язані спільним побутом, шлюб між ними розірвано, відповідач має власне житло на праві власності, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню шляхом виселення із квартири на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі №734/387/15-ц. Разом з цим, позовна вимога про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягає до задоволення, оскільки вказане питання не віднесено до повноважень суду Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: partial