Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.2,3), посилаючись на наступні обставини. 12.03.2018 року були проведені електронні торги з реалізації арештовано майна, а саме земельної ділянки площею 0,0622 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER] . Згідно Акту про проведені електронні торги від 27.03.2018 року, вона придбала вказане майно у власність. З метою отримання Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2018 року № 171/02-31. Згідно вказаної постанови, нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав. Відповідно до Акту про проведені електронні торги від 27.03.2018 року, арештоване майно, на яке звернено стягнення, складається виключно з вказаної земельної ділянки, але за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була виявлена інформація про наявність реєстрації за відповідачем права власності на будинок, розташований за тією ж адресою що і реалізована з електронних торгів земельна ділянка. При придбанні земельної ділянки з електронних торгів їй нічого не було відомо про розташування на ній будинку, публікація інформації про майно (земельну ділянку) не містила посилання про наявність на ній будинку. Фактично на придбаній нею земельній ділянці знаходяться залишки будинку, що не придатні для використання. Згідно відомостей КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок знаходиться в стані руйнування. [PERSON] не вчиняє жодних дій для відновлення свого майна, не утримує його, інтересу до власного майна не має, не проживає там.На підставі викладеного просить суд припинити право власності [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі знищенням майна. Ухвалою судді від 04.10.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності у зв`язку зі знищенням майна прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті (а.с.14-15). Представник позивача, [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності (а.с.24-27,38), позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та припинити право власності [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі знищенням майна. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 27.09.2018 року та від 12.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.12,33). Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. З огляду на положення ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.35,36). Також відповідач у судове засідання викликався за останньою відомою адресою, вказаною в позові. До суду повернувся конверт з поштовою кореспонденцією як не вручений за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.3). Враховуючи викладене, відповідача було повідомлено належним чином про судове засідання, у відповідності до норм ЦПК України. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено наступне. З копії виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайоним судом Дніпропетровської області 27.09.2012 року по справі №0426/7537/2012, провадження №2/0426/3459/2012, вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто подвійну суму завдатку в розмірі 64000 грн., в повернення державного мита 640 грн., та інформаційно-технічного розгляду справи 120 грн., а в сього 64760 грн.( шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. Рішення набрало законної сили 07.08.2013 року (а.с.5). В матеріалах справи міститься копія Актупро проведені електронні торги від 27.03.2018 року, затверджений начальником Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Григоруком О.В., з якого вбачається наступне. Старшим державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області Бардюковою О.Ф. при примусовому виконанні виконавчого листа №2/0426/3459/2012 від 27.09.2012 року, виданого Нікопольським міськрайоним судом, складено відповідний акт про проведені електронні торги з реалізації арештованого майна - земельної ділянки площею 0,0622 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER] , згідно експертної оцінки вартість арештованого майна складає 64690,00 грн., яке було реалізовано на електронних торгах Державним підприємством «СЕТАМ» відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5. Арештоване майно - вказану земельну ділянку, придбала [PERSON] за 45283,00 грн., згідно протоколу проведення електроних торгів №321006 від 12.03.2018 року. Актпро проведені електронні торги є документом, що підтверджує право власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством (а.с.4,4-на звороті). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2018 року, виданої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В., позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) на придбане нею майно - земельну ділянку, площею 0,0622 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Акту про проведені електронні торги ВП №53864850 від 27.03.2018 року, який є документом ,що підтверджує право власності на придбане майно, з причини того, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлена інформація щодо наявності реєстрації права власності за боржником [PERSON] на будинок, розташований за тією ж адресою, що і реалізована з електронних торгів земельна ділянка за такими даними: реєстраційний номер майна 28870590, запис внесено 17.11.2009 року, стан активний, КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6,6-на звороті). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 140851131 від 10.10.2018 року (а.с.16,17), [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВРВ №120556 р.№1171, посвідченого 16.10.2010 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М., є власником будинку [ADDRESS] . Викладене підтверджується відповіддю КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1111 від 23.10.2018 року (а.с.21). На підтвердження факту знищення спірного житлового будинку позивачем надано: копію довідки КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» №727 від 04.05.2018 року (а.с.7), в якій зазначено, що при обстеженні 04.05.2018 року техніком КП «Нікопольське МБТІ» житлового будинку [ADDRESS] було встановлено, що житловий будинок, загальною площею 26,7 кв.м. знаходиться в стані руйнування; фотографії із зображенням об`єкта в стані руйнування (а.с.8,8 - на звороті). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8). Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно з положеннями ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2019 року у справі № 708/2584/18. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Враховуючи обставини справи, те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту знищення спірного будинку, відсутність відповідної заяви з боку власника будинку - відповідача по справі про внесення змін до державного реєстру з приводу припинення права власності на знищене майно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі знищенням майна необхідно відмовити. Позивачем при зверненні до суду з даним позов сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1) та зазначено у позовній заяві вказану суму як суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи. Так як у задоволенні позову відмовлено, то не підлягає стягненню з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed