Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 16.02.2016 року, в якій просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо їх малолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач вказала, що в період перебування з відповідачем в зареєстрованому шлюбу у них народилось двоє спільних дітей - доньки [PERSON] та [PERSON]. У 2009 році відповідач вигнав її разом з дітьми з квартири в [ADDRESS], придбаній сторонами в шлюбі, де вони постійно проживали, та перешкоджав їх подальшому проживанню в ній. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2010 року, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та навчанню дітей: не спілкується з ними, не цікавиться їх станом здоров'я, ігнорує прохання доньок щодо побачень з ним, не приймає участі в навчальному процесі, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання та лікування, злісно ухиляється від сплати аліментів, постійно змінюючи місце роботи та приховуючи дійсний рівень його доходу (заробітку). Також зазначила, що без її відома та всупереч інтересам дітей, за відсутності згоди органу опіки та піклування відповідач самостійно змінив їх місце реєстрації та на власний розсуд розпорядився придбаним в шлюбі житлом - продавши трьохкімнатну квартиру в [ADDRESS] та придбавши двокімнатну по [ADDRESS]. Крім того, факт не повідомлення відповідачем про народження у нього сина [PERSON], [INFO], в шлюбі з іншою жінкою, та не надання можливості його донькам спілкуватись з їх неповнорідним братом, розцінює як порушення визначеного ст.259 СК України права дітей на спілкування з їх братом. За даних обставин позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим з метою забезпечення прав та законних інтересів їх малолітніх дітей, вона вважає за доцільне позбавити його батьківських прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, пред'явлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, згідно поданого клопотання просив справу розглянути за його відсутності. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, офіційно зареєстрованому 03.03.2001 року відділом РАЦС Саксаганського РУЮ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у них народилось двоє спільних дітей - доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] від 16.05.2002 року, серії [NUMBER] від 29.08.2006 року відповідно (а.с.5,6). Батьком дітей вказаний [PERSON] - відповідач у справі, факт батьківства в ході судового розгляду жодними доказами не спростовано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2010 року, яке набрало законної сили 16.11.2010 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Як вказувала позивач, з травня 2009 року вона проживає разом з дітьми без реєстрації за адресою: [ADDRESS], виховує дітей самостійно, що підтверджується актом з місця проживання від 20.10.2014 року (а.с.11). В ході обстеження житлово-побутових умов у вказаному приміщенні працівниками КМЦССДМ встановлено його задовільний стан, охайність, належне створення матір'ю умов для виховання, навчання дітей та їх розвитку (а.с.13). Натомість суд критично ставиться до доводів позивача стосовно того, що відповідач умисно виселив її з дітьми з житлового приміщення, самостійно зняв дітей з реєстраційного обліку та зареєстрував в іншій квартирі по [ADDRESS], чим порушив їх право на належні умови для життя та вибору місця проживання, оскільки питання щодо правомірності вчинених відповідачем дій з приводу реалізації ним своїх правомочностей як власником належного йому майна, придбаного після розірвання сторонами шлюбу, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №42835893 від 26.08.2015 (а.с.22), не є предметом даного спору та не стосується вирішення питань щодо виконання ним батьківських обов'язків. Крім того, сам факт самостійної зміни відповідачем реєстрації місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], з якими він був зареєстрований в житловому приміщенні, розташованому в [ADDRESS], не суперечить положенням ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.2.3, п.3.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 22.11.2012 року за № 1077, не може розцінюватись як будь-яке обмеження прав дітей на належні умови життя, що також узгоджується з відповіддю Саксаганського РВ в м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 15.09.2014 року № К-84 (а.с.23). В той же час, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2016 року, яке набрало законної сили 22.06.2016 року, (а.с.63-64) за позовом [PERSON] малолітніх дітей сторін - [PERSON] та [PERSON] вселено до належного відповідачеві житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], що суд оцінює як обставини позбавлення дітей права на користування житловим приміщенням, в якому вони на законних підставах значаться зареєстрованими та можуть проживати. Посилання позивача та її представника відносно протиправного позбавлення відповідачем її та їх дітей житла в [ADDRESS] та чиненні перешкод в користуванні ним суд вважає такими, що мають місце, оскільки підтверджуються наданим позивачем актом від 02.10.2011 року з місця проживання (а.с.7), який в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, є належним та достатнім для підтвердження цих обставин. Жодних доказів в їх спростування відповідачем не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. З характеристики КЗШ № 68 та довідки КПНЗ «Центр дитячої та юнацької творчості «Сонях» відносно [PERSON] (а.с.12,15, 61) слідує, що дитина навчається в КЗШ № 68 з 01.09.2012 року, зарекомендувала себе з позитивного боку, дисциплінована та відповідальна. Навчанням та вихованням її займається виключно мати - [PERSON] З 2013 року та по теперішній час [PERSON] навчається в студії естрадного співу «Зоряний шлях», а з 2014 року - в студії бального танцю «Каприз». Батько участь у вихованні дитини не приймає, інтересу до навчання доньки не проявляє. Згідно довідки КПНЗ «Центр дитячої та юнацької творчості «Сонях» від 11.09.2015 року та характеристики з місця навчання, [PERSON] навчається в КЗШ №68, в період з 2006 року по 2014 рік займалась в Зразковому театрі сучасної хореографії «Гармонія», з 2015 року та по теперішній час навчається в студії естрадного співу «Зоряний шлях» (а.с.14, 60). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач як мати малолітніх дітей самостійно забезпечує належні умови для їх гармонійного фізичного та духовного розвитку, будь-які обмеження їх прав відсутні. Відповідач [PERSON] участь у вихованні та навчанні дітей не приймає. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №13 від 19.01.2016 року (а.с.10, 62) за результатом розгляду заяви [PERSON] вирішено за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у зв'язку з неналежною сплатою ним аліментів за рішенням суду, відсутністю інтересу до життя, здоров'я дітей, невиконання батьківських обов'язків щодо їх виховання, ігнорування неодноразових звернень та попереджень відповідних служб з цього приводу. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеним рішенням комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки хоча на засіданні комісії відповідач присутнім не був, проте відповідно до попередньо наданих ним пояснень, не заперечував, що з дітьми бачиться рідко, аліменти сплачує не в повному обсязі, що суд визначає як свідчення ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан (ст.150 СК України). У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 вказаної постанови. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов'язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. В ході судового розгляду також встановлено, що згідно виконавчого листа від 02.11.2010 року № 2-3665/10, виданого 27.01.2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з 13.09.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх доньок - [PERSON] та [PERSON], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення [PERSON] 18-літнього віку (а.с.25). На підтвердження пред'явлених вимог про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав у зв'язку з ухиленням відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дітей позивач надала листи з Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ (а.с.26, 27-28, 29-30), з яких слідує, що станом на 01.10.2015 року заборгованість по аліментам складає 30 402,86 грн. Такі докази суд розцінює як обставини ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та наданню їм матеріальної допомоги, адже як вбачається з листів Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ від 29.04.2014 року, 04.05.2016 року та пояснень [PERSON] (а.с.27-28, 32, 65), заборгованість по сплаті ним аліментів станом на 01.04.2016 року становить 34421,35 грн. Крім того сам факт злісного ухилення його від сплати аліментів на даний час встановлюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015040750000004 від 12.02.2015 року (а.с.72,73). При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків відносно виховання малолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який полягає в тому, що за час окремого проживання від позивача та їх дітей відповідач належним чином не цікавився їх життям, здоров'ям та навчанням, що є свідченням фактичного нехтування ним такими обов'язками. Враховуючи встановлені судом обставини та те, що позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків, тому суд вважає достатніми надані позивачем докази для застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на задоволення позовних вимог,

Outcome: approved