Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в 1/2 частині будинку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Юнатів, будинок № 1, стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., витрати по сплаті послуг за складання позовної заяви до суду в розмірі 300 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є власником 1/2 частини будинку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Юнатів, будинок № 1, в якому зареєстровані відповідач [PERSON] та його батько [PERSON] Будинок по вул. Юнатів, 1, поділено на 2 рівні частини, має 2 окреми входи та окремі подвір'я. Відповідач є її рідним братом по матері. Відповідач на данний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з 2009 року по даний час за місцем реєстрації не проживає без поважних причин. Реєстрація відповідача створює їй сплату надмірних комунальних послуг, чим порушуються її права, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Державної міграційної служби ГУ в Дніпропетровській області Дніпровського РВ у м. Дніпродзержинську, в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без представника ГУ ДМС України у Дніпропетровській області. Відповідач в судові засідання у справі повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74-76 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником 1/2 частині будинку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Юнатів, будинок № 1, в якому зареєстровані відповідач [PERSON] та його батько [PERSON], що підтверджується договором дарування від 24.04.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 362 (а.с. 5-6), витягом про державну реєстрацію прав № 34058410 від 08.05.2012 р. (а.с. 7), домовою книгою (а.с. 8-12), довідкою Квартального комітету № 4 від 03.09.2015р. № 0883 (а.с. 21) технічним паспортом на 1/2 частину будинку № 1 по вул. Юнатів (а.с. 22-26). Протягом останніх 6 років відповідач за місцем реєстрації за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Юнатів, будинок № 1, не проживає, за місцем реєстрації до житлово-експлуатаційної організації чи міліції з приводу вчинення йому перешкод у проживанні чи користуванні житловим приміщенням не звертався, що підтверджується актами про не проживання голови Квартального комітету № 4 від 15.02.2015 року № 0142, і від 18.08.2015 року № 0811 (а.с. 13,14). З урахуванням викладеного суд вважає встановленим факт добровільного залишення відповідачем місця його реєстрації у належному відповідачу житловому приміщенні 1/2 частини будинку № 1 по вул. Юнатів, без будь-яких поважних причин, та за відсутності вчинення йому будь-яких перешкод у проживанні, вибувши на інше місце проживання. Факт реєстрації відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права та інтереси позивача, оскільки остання оплачує низку комунальних послуг виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, у звязку з чим несе додаткові витрати. Відповідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», \~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2\~ст. 405 ЦК України\~встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що на момент пред'явлення позову останні шість років відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації в частині будинку позивача без поважних причин, тому відповідно до\~ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачем зберігається його право на користування житловим приміщенням позивача. Інших домовленостей між відповідачем і позивачем, як власником частини будинку, судом не встановлено. Також, судом враховано, що відповідач 25.11.2015 року отримав особисто під розпис позовну заяву з додатками, та був повідомлений у суді про місце і час розгляду справи, що підтверджується його розпискою (а.с. 41), але в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомляв, заперечень проти позову не надав, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем його права на проживання у частині будинку позивача, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. і за складення позовної заяви 300 грн. згідно квитанції (а.с. 18), які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved