Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 08 квітня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON]. 03 квітня 2014 року у сторін народилась спільна дитина [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що причиною розпаду сімї стали різні погляди на шлюб та сімю, непорозуміння та конфлікти. Вказує, що застосування заходів щодо примирення буде безрезультатним, оскільки подружнє життя є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Шлюб існує формально, оскільки майже рік сторони проживають окремо. Позивач в судове засідання не зявилась, в позовній заяві вказала про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-БВ №147017, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області 08 квітня 2016 року, сторони зареєстрували шлюб 08 квітня 2016 року, про що зроблено актовий запис № 19. Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-БВ №289537 від 28 квітня 2017 року сторони є батьками [PERSON]. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved