Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що більш 10 років вона проживає у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частині кожної. [PERSON] є прабабкою позивача та бабкою відповідача. Вона проживала у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , та була зареєстрована за вказаною адресою з 27 травня 1954 року. [PERSON] знаходилась на утриманні свого сина [PERSON] (батька відповідача). [PERSON] померла [INFO] , після її смерті спадщину у вигляді права власності на 1/5 частину будинку [ADDRESS] отримав її син - [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном (відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року). [INFO] помер батько відповідача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/5 частину будинку [ADDRESS] . Померлий не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснювалось за законом. Син померлого, відповідач по справі - [PERSON] проживав разом з батьком на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадкове майно відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Інший співвласник спірного майна - [PERSON] , 1893 року народження, виїхала за межи країни, вона мешкала в Румунії, останній раз вона приїжджала в м. Рені в період з 18 липня 1969 року по 09 серпня 1969 року. Співвласник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у зазначеному будинку не мешкали. З 1985 року та по теперішній час позивач постійно мешкає у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , добросовісно, безперервно та відкрито користується вказаним майном, несе витрати по його утриманню. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, більш 10 років позивач проживає у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частині кожної. [PERSON] є прабабкою позивача та бабкою відповідача. Вона проживала у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , та була зареєстрована за вказаною адресою з 27 травня 1954 року, про що свідчить відмітка про реєстрацію в будинкової книзі. [PERSON] знаходилась на утриманні свого сина [PERSON] (батька відповідача). [PERSON] померла [INFO] , після її смерті спадщину у вигляді права власності на 1/5 частину будинку [ADDRESS] отримав її син - [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном (відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [INFO] помер батько відповідача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/5 частину будинку [ADDRESS] . Померлий не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснювалось за законом. Син померлого, відповідач по справі - [PERSON] проживав разом з батьком на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадкове майно відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Інший співвласник спірного майна - [PERSON] , 1893 року народження, виїхала за межи країни, вона мешкала в Румунії, останній раз вона приїжджала в м. Рені в період з 18 липня 1969 року по 09 серпня 1969 року. Співвласник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у зазначеному будинку не мешкали. З 1985 року та по теперішній час позивач постійно мешкає у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , добросовісно, безперервно та відкрито користується вказаним майном, несе витрати по його утриманню. З 1985 року відповідач або інші правонаступники власників жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення будинку не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів. На сьогоднішній день [PERSON] добросовісно, безперервно та відкрито користується спірним будинком, доглядає та утримує його, робить капітальні та поточні ремонти, несе витрати за комунальні платежі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] правомірне, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном. А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірне володіє та користуються житловим будинком [ADDRESS] , а тому за нею може бути визнано право власності на спірне майно. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за позивачем [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved