Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь не виплачену заробітну плату за період з жовтня 2008р. по грудень 2008 р. в сумі 3 203,90 грн., та з березня 2009р. по 27 травня 2009 р. в сумі 1 049,44грн., а також середню заробітну плату за період затримки розрахунку з 27.05.2009р. по час звернення до суду у розмірі 56 517,06грн., 755,83 грн. - компенсації за 26 днів невикористаної відпустки, 566,70 грн.- вихідну допомогу при звільненні. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 1983 року працювала в ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 27.05.2009р. була звільнена з посади інженера з пожежної безпеки 1 категорії згідно ч.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунку. Таким чином, невиплачена заробітна плата за період з жовтня 2008р. по грудень 2008 р. в сумі 3 203,90 грн., та з березня 2009р. по 27 травня 2009 р. в сумі 1 049,44грн., на загальну суму 4 253,34 грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 566,70 грн. та компенсація за невикористану відпустку за 26 днів -755,83 грн. На її неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку з 27.05.2009 р. по вересень 2017 р. у розмірі 56 517,06 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах, з 01.04.2007 року працювала на посаді інженера з пожежної безпеки першої категорії служби пожежної безпеки ТзОВ «Львівські автобусні заводи»; 27.05.2009р. звільнена з роботи у зв»язку із скороченням, відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України. Також встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним повного розрахунку. Як вбачається із розрахунку позивача, зробленого виходячи із індивідуальних відомостей УПФ, відповідачем за період з жовтня 2008 року по грудень 2008р. та з березня 2009р. по час звільнення 27 травня 2009 року проводилося нарахування та виплата їй заробітної плати не в повному розмірі, у зв'язку із чим на час її звільнення утворилася заборгованість в розмірі 4 253 грн. 34 коп. З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення. У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Також суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз'яснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в терміни передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційний Суд України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути 755,83 грн. компенсації за 26 днів невикористаної відпустки, 566,70 грн. вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку з 27.05.2009р. по вересень 2017р. в сумі 56 517,06грн., а тому позов в цій частині слід задоволити. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.367 ЦПК України допустити до негайного виконання. На підставі ст.ст.116-117 К3пП України, ст.ст.27, 33 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: approved