Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування, вказуючи те, що 24 січня 2016 року помер її чоловік, [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартини № 119, що знаходиться у м. Черкаси по вул. Пилипенка, 8, гаража № 76, розташованого в автокооперативі «Мрія» за адресою м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104\\1, автомобіля [NUMBER]. Померлий заповіту не складав. Існує двоє спадкоємців першої черги за законом, вона та відповідач, які в установлений шестимісячний термін звернулись до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. На підставі поданих заяв заведена спадкова справа за № 52016 (номер в реєстрі 58591924). Однак приватним нотаріусом [PERSON] 17.11.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкове майно може бути спільним. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини домовитись з іншим спадкоємцем, відповідачем про перерозподіл спадкової маси або сплату компенсації не вдалось, тому на даний час з метою захисту свого права на майно, яке було придбане в шлюбі, вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки вважає, що до складу спадкової маси має входити не увесь гараж № 76, розташований в автокооперативі «Мрія» за адресою м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104\\1 та автомобіль [NUMBER] які були зареєстровані на імя чоловіка, а тільки ? частка гаража та ? частка автомобіля виходячи з того, що все це майно було придбане за спільні кошти подружжя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст.\~200, ст.\~206 ЦПК України\~наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, 24 січня 2016 року помер чоловік позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СР № 275424 від 27.01.2016. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартини № 119, що знаходиться у м. Черкаси по вул. Пилипенка, 8, яка належить померлому чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 10.10.2005 року Соснівським райвиконкомом м. Черкаси. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.10.2005 року; гаража № 76, розташованого в автокооперативі «Мрія» за адресою м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104\\1, зареєстрованого за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.01.2012 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.01.2012 року; автомобіля [NUMBER] зареєстрованого за [PERSON] 18.08.2010 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САА 989128. Як вбачається зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємці мають право прийняти спадщину подавши до нотаріальної контори заяву встановленого зразку, або спадщини не приймати. Заповіту [PERSON] не залишив. Існує двоє спадкоємців першої черги за законом, це дружина, [PERSON], та батько [PERSON] [PERSON], які в установлений шестимісячний термін звернулись до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. На підставі поданих заяв заведена спадкова справа за № 52016 (номер в реєстрі 58591924). Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини домовитись з іншим спадкоємцем, батьком померлого - [PERSON] [PERSON] про перерозподіл спадкової маси або сплату компенсації не вдалось. Шлюб позивача з [PERSON] був зареєстрований 05 березня 2009 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу видане ВРАЦС по м. Черкаси, і був припинений смертю чоловіка 24 січня 2016 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приватним нотаріусом [PERSON] 17.11.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкове майно може бути спільним майном подружжя. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно п.п. 2, 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року в разі відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають розглядові в судовому порядку. Пунктом п'ятим\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~судам роз'яснено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя ) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. За таких обставин суд вважає, що гараж № 76, розташований в автокооперативі «Мрія» за адресою м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104\\1 та автомобіль [NUMBER] є обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], ? частка яких належить позивачу на підставі ст. 62 СК України, а до спадкової маси, яка підлягає розподілу між спадкоємцями, входить квартира № 119, що знаходиться у м. Черкаси по вул. Пилипенка, 8, інша ? частка гаража і автомобіля, які підлягають розподілу між спадкоємцями кожному в рівних частках. За таких обставин суд, вважає, що позов повністю обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення. У разі визнання позову відповідачем, суд вирішив питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 611,87 грн. (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved