Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 березня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №30. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися через постійні сварки, вони не зійшлися поглядами на життя та ведення спільного господарства, а її неодноразові спроби поговорити з відповідачем, щодо врегулювання сімейних відносин результатів не дали, навпаки відповідач її прохання та умовляння не реагував, не давав коштів для утримання дитини, у зв'язку з чим сімейно-шлюбні стосунки вони припинили з травня 2016 року, відповідач покинув сім'ю та проживає в [ADDRESS]. Позивачка вважає, що їх сім'я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам та дитини. Спір про поділ майна відсутній, дитина буде проживати з нею. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 13 жовтня 2016 року не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.20), за якою просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.16), в судове засідання 13 жовтня 2016 року не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.21,22). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 березня 2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №30 (а.с.6), в період якого у них народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з травня 2016 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про розподіл спільного майна та щодо місця проживання дитини на час розгляду справи відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з травня 2016 року та до цього часу не поновили їх, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.21). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved