Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В позові зазначила, що вона разом із відповідачами є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] і кожному з них належить по ј частині будинку. Вказує, що між нею та кожним із відповідачів були укладені договори купівлі-продажу ј частин зазначеного житлового будинку. На підтвердження укладених договорів позивач сплатила продавцям обумовлену суму вартості частки кожного з них, відповідачі в свою чергу отримали кошти та зобов`язались протягом одного місяця нотаріально посвідчити зазначені договори. Таким чином, угода фактично відбулася, однак відповідачі, отримавши кошти, ухиляються від нотаріального посвідчення угод. В зв`язку з цим позивач позбавлена можливості належним чином оформити договори купівлі-продажу частин житлового будинку, тому просила визнати дійсними укладені з відповідачами договори купівлі-продажу частин будинку та визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення вручені належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, окрім іншого, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за договорами купівлі-продажу, вчиненими у простій письмовій формі, придбала у відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по ј належних кожному з них частин житлового будинку [ADDRESS] . На підтвердження вказаного правочину сторони у простій письмовій формі уклали договори купівлі-продажу, домовившись у подальшому їх нотаріально посвідчити. На виконання вказаних правочинів позивач сплатила кожному з продавців обумовлену вартість їх часток, а ті в свою чергу, прийняли плату та передали позивачеві всі правовстановлюючі документи на будинок. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов`язки. Згідно ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до ст.210 ЦК проводиться згідно з законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірного житлового будинку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, отже, мали право на відчуження своїх часток. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що сторони правочину - продавці і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу частини вказаного будинку, зокрема погодили сам факт купівлі-продажу, визначили ціну, позивач передала продавцям грошові кошти за належні їм частки будинку та прийняла майно у своє володіння, а продавці прийняли грошові кошти та передали правовстановлюючі документи, які позивач прийняла, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору немає, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає та обставина, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення спірних правочин. Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає солідарному стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved