Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повнолітнього віку дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24.06.2011 року між нею та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 174 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначила, що вони з відповідачем прожили у шлюбі 7 років, вели спільне господарство. На жаль, це стосується перших років спільного життя. Наданий час вони не можуть проживати разом як сім`я. Шлюбні відносини припинили і спільного господарства не ведуть. Примирення між ними неможливе, оскільки відповідач постійно принижує її гідність та гідність дітей. Позивач не бачить подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини. Також зазначила, що дочка знаходиться на її утриманні та залишиться проживати разом із нею. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала повністю, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Також просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повнолітнього віку дитини. Також просила розглядати справу без її участі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позов визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини не заперечував та просив розглядати справу без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з вимогами ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 174, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] . За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 174. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї неможливо, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача суд залишає без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини ; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що вбачається з довідки від 16.09.2019 року №6332-5000194226 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина проживає з позивачем та знаходяться на ії утриманні. Відповідач інших осіб на утриманні не має, належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позивач потребує допомоги на утримання дитини, тому позовні вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved