Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області - 24.11.2012 р., актовий запис за №9 та стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , по 2100 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Заяву обгрунтовує тим, що позивач та відповідач, перебувають у шлюбі з 24.11.2012 р. За цей час, у шлюбі народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Стверджує, що чоловік часто випиває алкогольні напої і поводиться неадекватно в присутності їхніх дітей, грошей на утримання сім`ї не витрачає, тому всі фінансові витрати сім`ї, вона покриває із власного заробітку і допомоги її матері. Звертає увагу, що фактично сім`я припинила своє існування. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить проводити розгляд даної цивільної справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, однак належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення повідомлень, про причини неявки суд не повідомив, тому суд на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України, вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2012 року, шлюб між сторонами було укладено 24.11.2012 р., про що зроблено відповідний актовий запис за № 9. Шлюб зареєстровано Виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Згідно свідоцтва про народження: серії [NUMBER] від 05.03.2014 року, батьками: [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження: серії [NUMBER] від 01.09.2017 року, батьками: [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є непорозуміння, сварки через різнобічність та несумісність характерів, образи та вживання алкогольних напоїв зі сторони відповідача, неналежне ставлення до неї, як до дружини, а також неналежне забезпечення відповідачем їхньої сім`ї. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дітей, їх потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дітей, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, обов`язок обох батьків утримувати дитину, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, не надає коштів для матеріального утримання дитини, чим ухиляється від виконання обов`язку з утримання малолітніх дітей, а також визнає та не заперечує проти задоволення позову, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved