Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 29.01.2019 року мотивуючи тим, що їй на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 08.02.1993 року Білоцерківським МБТІ, належить на праві власності садовий будинок, який знаходиться в садовому товаристві «Озерна». 03.02.1996 року вона уклала з [PERSON] договір застави на вказаний будинок з метою забезпечення повернення позики в сумі 650 мільйонів карбованців. Строк дії вказаного договору з 03.02.1996 року по 03.04.1996 року. Вказаний борг вона повернула відповідачу, а термін дії договору закінчився. На даний час при здійсненні перевірок нотаріусом було виявлено, що на вказаний будинок було накладено арешт, за реєстраційним номером: 1469038. Підставою обтяження вказано договір застави від 03.02.1996 року, зареєстрований 14.11.2004 року за № 1469038, реєстратор: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора. Вказане обтяження порушує її права володіння та розпорядження майном. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому просила припинити обтяження заборону на відчуження нерухомого майна, номер запису про обтяження 1469038, власник [PERSON] , який був накладений відповідно до договору застави від 03.02.1996 року та зареєстрований Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою за № 1469038 14.11.2004 року. Позивач [PERSON] та представник позивача за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату,час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача та представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379 -382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 30.06.2003 року та Реєстраційного посвідчення, виданого 08.02.1993 року Білоцерківським БТІ згідно Довідки № 8 від 25.12.1992 року, виданої товариством садоводів «Озерна», записаної в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером № 26, являється власником земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована на території Білоцерківського району Озернянської сільської ради в СТ «Озерна» з цільовим призначенням: ведення садівництва та садового будинку [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4,5,10,11). Також, встановлено, що 03.02.1996 року між [PERSON] та [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , було укладено договір про заставу (а.с. 9), відповідно до якого позивач передала в заставу відповідачу належний їй на праві власності садовий будинок, що знаходиться в садовому товаристві «Озерна», який є забезпеченням повернення позики в сумі 650 мільйонів карбованців. Договір посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Панкратьєвою Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1217. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6-7), вбачається, що 14.11.2004 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження за реєстраційним номером: 1469038: заборона на нерухоме майно, власником якого є [PERSON] , згідно договору застави від 03.02.1996 року. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 546 ЦК України видами забезпечення виконання зобов`язання є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання та завдаток. Ст. 73 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус накладає заборону відчуження нерухомого майна за місцем розташування нерухомого майна або за місцезнаходженням однієї із сторін договору. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється, крім іншого, у випадку: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави. Оскільки застава має похідний характер від основного зобов`язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов`язання, незалежно від підстав такого припинення. Проте саме з припиненням основного зобов`язання шляхом його виконання закон (ч. 3 ст. 593 ЦК) пов`язує виникнення у заставодержателя обов`язку повернути заставодавцеві предмет застави, який перебував у його володінні. Як вбачається зі змісту договору про заставу, в п.6 сторони узгодили, що заставлений будинок залишається у володінні і користуванні [PERSON] та сторонами було узгоджено строк дії договору з 03.02.1996 року по 03.04.1996 року. У відповідності до ст. 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою: заставодавця та заставодержателя про припинення договору застави або лише заставодавця у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. У випадках передбачених ч.1 ст. 537 ЦК України, нотаріус може зняти заборону відчуження заставного майна за заявою боржника, якщо він надасть нотаріусу докази відсутності кредитора у місці виконання зобов`язання або ухилення кредитора від прийняття виконання чи вразі іншого прострочення з їхнього боку, а також внесе в депозит нотаріуса належні з нього кредиторові гроші або цінні папери. Встановлено, що позивач 28.09.2017 року звернулась до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори із заявою про припинення договору застави, однак їй було рекомендовано звернутись до суду, в зв`язку з тим, що в матеріалах нотаріальної справи відсутні відомості щодо сплати боргу за договором про заставу, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 7-8,35-36). В судовому засіданні позивач та її представник ствердили факт сплати відповідачу суми позики, однак не надали до суду безспірні докази виконання зобов`язання. Також, встановлено, що [PERSON] відсутня у місці виконання зобов`язання та не подала нотаріусу заяву про прийняття виконання, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 20,35-36). Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позивачем доведено в судовому порядку, що вона є власником садового будинку [ADDRESS] , а відповідач порушує її право на вільне розпорядження вказаним майном, не з`являється до нотаріуса із заявою про припинення обтяження, враховуючи, що строк дії договору скінчився, і в місці виконання зобов`язання відсутні відомості про її місце проживання (перебування). Відповідач, в свою чергу, не подала до суду відзив на позов з належними та допустимими доказами в спростування доводів позивача. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved