Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], по якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] автомобіля АЗЛК 2140 жовтого кольору, номер шасі [NUMBER], 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності із [PERSON] на автомобіль АЗЛК 2140 жовтого кольору, номер шасі [NUMBER], 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. В порядку розподілу майна подружжя виділити [PERSON] 1/2 частину автомобіля АЗЛК 2140 жовтого кольору, номер шасі [NUMBER], 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 211540 чорного кольору, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а [PERSON] - 1/2 частину автомобіля АЗЛК 2140 жовтого кольору, номер шасі [NUMBER], 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 211540 чорного кольору, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.03.2009 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За час шлюбу подружжя придбало майно, зокрема, автомобіль ВАЗ 211540, чорного кольору, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.11.2013 року вказаний автомобіль належить [PERSON]. Проте, позивач вважає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому [PERSON] має право на 1/2 частку його частки. Водночас, враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію вартості належної їй частки майна. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримували, проте згодом попросили оголосити перерву для їх уточнення. Після закінчення перерви позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Через канцелярію суду представник позивача подав заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, в зв'язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та розподіл майна подружжя в частині позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] автомобіля АЗЛК 2140 жовтого кольору, номер шасі [NUMBER], 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності із [PERSON] на автомобіль АЗЛК 2140 жовтого кольору, номер шасі [NUMBER], 1984 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] - залишено без розгляду. Також, представником позивача подано до суду заяву про уточнення п. 3 позовних вимог, які викладені в наступній редакції: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості за 1/2 частку автомобіля ВАЗ 211540 чорного кольору, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 45000,00 грн. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнавав, проте після оголошення вищевказаної перерви в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Судом встановлено, що Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 11.03.2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 11.03.2009 року (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі 26.11.2013 року сторонами придбано автомобіль ВАЗ 211540, чорного кольору, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрували на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 211540, чорного кольору, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], набутий в період шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому даний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та відноситься до неподільних речей. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, а також за відсутності підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя шляхом збільшення частки майна позивача та/або відповідача, суд приходить до висновку, що розмір часток сторін у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль є рівним та становить 1/2 частину даного автомобіля за кожним. Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року визначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому не суперечитиме закону передання у натурі усього майна лише одному з подружжя з присудженням другому з подружжя за його згодою грошової компенсації вартості його частки. В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено судам, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3544/2015/368 від 13.04.2016 року, зареєстрованого в Територіальному сервісному центрі МВС в м. Мала Виска № 3544, ціна спірного транспортного засобу складає 90000,00 грн. (п. 3.1. цього договору, а.с. 36). Проте, згідно висновку про визначення вартості транспортного засобу марки ВАЗ, модель 211540, реєстраційний номер [NUMBER], складеного 18.04.2016 року суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], ринкова вартість колісного транспортного засобу, подібного до ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER], станом на дату оцінки, може складати 87800,00 грн., без урахуванням ПДВ (а.с. 28). Вищевказаний висновок складено без зовнішнього візуального огляду транспортного засобу. Водночас, відповідач визнає позовні вимоги, а відтак суд вважає, що останній не заперечує щодо визначення вартості спірного рухомого майна з врахуванням його ціни, зазначеної у п. 3.1. договору купівлі-продажу. На підставі викладеного, судом встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 211540, чорного кольору, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на 13.04.2016 року складає 90000,00 грн. Відтак 1/2 частка вартості вказаного автомобіля складає 45000,00 грн. Відповідно до загальних положень про право власності викладених в ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язкової згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Враховуючи викладене, так як позивач не заперечує проти того, щоб транспортний засіб залишався у відповідача [PERSON] і просить стягнути з останнього компенсацію вартості 1/2 частки даного майна, а також враховуючи визнання відповідачем позову, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України. Зокрема, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2016 року задоволено клопотання [PERSON] про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с. 30). Таким чином, враховуючи викладене, суд стягує з [PERSON] в дохід держави 1102,40 грн. судового збору за вимогу немайнового та майнового характеру, які залишені без розгляду ухвалою суду на підставі заяви позивача. А також суд стягує з [PERSON] в дохід держави 551,20 грн. судового збору за задоволену частину позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved