Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину - доньку [PERSON], 1992 р. н., мотивуючи свої вимоги тим, що з досягненням донькою повноліття виплата аліментів припинилися, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Донька навчається в Херсонському державному університеті на денній формі навчання за контрактом, потребує матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача 50% оплати за навчання та аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною 23 років, починаючи з моменту подачі позовної заяви. Позивач в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, заявлені вимоги підтримала. На підставі ухвали Скадовського районного суду від 14.11.2013 року до компетентного суду за місцем проживання відповідача в Бєлгородській області Російської Федерації направлено судове доручення про вручення судових документів та допит відповідача. Згідно протоколу судового засідання про допит відповідача за судовим дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що оплата навчання не відноситься до аліментних виплат; щодо сплати аліментів заперечив, посилаючись на безпідставність заявленої вимоги, за умови надання доказів на право отримання аліментів вважав би доцільним стягувати їх у твердій грошовій сумі у розмірі, що відповідає половині місячної оплати за навчання; не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.3, 4). Відповідно до довідки № 2300 від 10 жовтня 2013 року [PERSON] є студенткою 5 курсу денної форми навчання факультету психології, історії та соціології Херсонського державного університету ІV рівня акредитації. Термін закінчення навчання - 30.05.2014 року (а.с.5). Між Херсонським державним університетом та [PERSON] 06 серпня 2013 року укладено договір № 359325, відповідно до якого університет за рахунок коштів [PERSON] надає останній освітню послугу - здійснює навчання на денній формі за освітньо-кваліфікаційним рівнем - магістр; загальна вартість навчання - 9 450 грн. за навчальний рік (а.с.7-8). Позивачка [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України, отримує пенсію довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.9). Беручи до уваги, що повнолітня [PERSON] продовжує навчання на денній формі навчання, в зв'язку з чим не має можливості працевлаштуватися, платна основа навчання не надає їй права на отримання стипендії, у зв'язку з чим знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач не бере участі у фінансуванні подальшого навчання доньки, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки він є здоровим, працездатним чоловіком, інших неповнолітніх дітей та непрацезданих осіб на його утриманні немає, суд вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати свою повнолітню доньку, надавати їй матеріальну допомогу на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів суд у відповідності до ст.ст. 182, 200 СК України виходить з того, що відповідач на час розгляду справи не працює, що є підставою для визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться малолітня донька його співмешканки, не доведені та не підтверджені належними доказами. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання повнолітньої дитини, суд враховує наступне. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі: з 1 січня - 1108 грн., з 1 грудня - 1176 грн. Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено наступний розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня - 1176 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Оскільки обов'язок утримувати дитину лежить на обох батьках, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 550 грн. щомісячно на період навчання, тобто до 30.05.2014 включно, що є наближеним до половини від суми прожиткового мінімуму на одну особу у розрахунку на місяць. З огляду на положення чинного законодавства вимога про стягнення аліментів до досягнення дитиною 23-річного віку задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст.79, 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача половини плати за навчання доньки суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи, що повна оплата за навчання згідно Договору №359325 від 06 серпня 2013 року становить 9 450 грн., суд, дотримуючись принципу рівності у правах та обов'язках батьків по відношенню до дитини, вважає правомірним стягнути з відповідача половину вартості навчання - 4 725 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги про стягнення половини плати на навчання дитини. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial