Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач як батько дитини не надає добровільно аліменти на її утримання та вказав їй, що буде сплачувати аліменти лише за рішенням суду. Тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в позовній заяві просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, згідно якої позов визнає та просить розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Приписами ст.206 ЦПК України унормовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, сторони з 24 квітня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.6). Від даного шлюбу в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України (ст..179 СК України). Відповідач, згідно наданої до суду заяви, позовні вимоги визнав в повному обсязі. З огляду на наведене, а також враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та визнані у повному обсязі відповідачем, судом встановлено наявність законних підстав для їх задоволення у повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved