Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що вони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 23 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис №67. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим через сварки, непорозуміння. Шлюбні відносини на даний час припинились. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та залишити проживати сина [PERSON] [INFO] разом із нею. Ухвалою суду від 05.09.2017 року [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення тривалістю два місяці, однак протягом даного строку сторони не примирились. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій зазначає що позовні вимоги підтримує повністю та просить проводити розгляд справи у її відсутності, після розлучення просить залишити їй дошлюбне прізвище Тарасюк. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій позов визнає повністю, просить проводити розгляд справи у його відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не зявились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. З дослідженого судом свідоцтва про укладення шлюбу серія 1-ЕГ № 088247 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Проскуненкова) Л.В. перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2014 року. Свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ №217497 встановлено, шо [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] В ході розгляду справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, сварки, котрі виникають між подружжям. Сторонам надавався термін для примирення та збереження шлюбу і сім»ї. Однак сторони не примирились, не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, примирюватись не бажають. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сімї. Враховуючи те, що згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір»ю у разі коли батьки проживають окремо. Проте, під час розгляду справи не встановлено жодних обставин, котрі б свідчили, що проживання дитини з позивачем може зашкодити її розвитку та вихованню та давали б суду підстави розлучити дитину з позивачем. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач [PERSON] позов визнав повністю, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сімя сторін розпалась і надалі її зберігати недоцільно, а шлюб слід розірвати.

Outcome: approved