Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона на праві найму (оренди) житла є користувачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім неї в квартирі зареєстрований її син [PERSON] , відповідач по справі. Відповідач хоча і зареєстрований, але в квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі не має. Він ще у 2008 році одружився та з`їхав з квартири, з того часу в квартирі не з`являвся. В зв`язку з реєстрацією відповідача вона несе додаткові витрати по оплаті квартирної плати, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду телефонограму про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] , згідно ордера на жиле приміщення № 100060 від 07.07.1986 року, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області, є головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані позивач та її син [PERSON] - відповідач по справі. З 14 серпня 2008 року відповідач в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач в квартирі не з`являється. Всі обов`язки, пов`язані з договором найму житлового майна, виконує позивач по справі. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім`ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Факт не проживання відповідача по справі в квартирі [ADDRESS] з грудня 2008 року вбачається з акту, складеного сусідами від 10.01.2019, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] з грудня 2008 року, тобто тривалий час, за вище вказаною адресою не проживає. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в будинку більш ніж десять років, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved