Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 16 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1079; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 серпня 2008 року зареєстрований шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини не підтримують з листопада 2020 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Продовження сімейних відносин неможливо, сім`я розпалась та поновлена бути не може. Діти проживають разом з матір`ю, матеріальної допомоги батько дітей не надає. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16 серпня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1079 (а.с.4). З листопада 2020 року сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, шлюб існує лише формально, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з вищенаведених підстав подальше існування сім`ї позивача з [PERSON] не можливе, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Далі, відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає та зареєстрована з дітьми окремо, самостійно їх виховує і утримує, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно. Аліменти стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22.01.2021. Крім того, позивач при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в сумі 908,00 грн. Оскільки позов про розірвання шлюбу задоволено, сплачений позивачем судовий збір, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908,00 грн. Далі, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved