Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до[PERSON],\~в якому\~проситьстягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів та пеню за заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року зобовязано [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 14500,00 гривень щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2016 року до досягнення нею повноліття. В звязку з несплатою відповідачем вказаних аліментів виникла заборгованість 98600,00 гривень за 2016 рік, 174000,00 гривень за 2017 рік та 116000,00 за період січень-серпень 2018 рік. Відповідач здійснював оплати на іноземний рахунок позивача в іноземній валюті (польські злоті), які позивач визнає як оплату аліментів, а саме: 18.04.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 15494,60 грн.), 19.06.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 14262,40 грн.), 27.06.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 14\~083,20 грн.), 30.07.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 14\~497,40 грн.), 03.09.2018 року у розмірі 1890 PZL (сума платежу 14494,22 грн.). Внаслідок несплати відповідачем аліментів у [PERSON] перед [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 1577569,37 грн. Однак, враховуючи положення ст.196 СК України, згідно яких розмір пені не може бути більшим ніж розмір суми заборгованості, пеня становить 315768,18 грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача по оплаті аліментів становить 315768,15 гривень та 315768,18 пені. Ухвалою суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні. 29.10.2018 року відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05.10.2018 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 06.12.2018 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05.10.2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 31.10.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнає та вважає, що такий позов задоволенню не підлягає. Зокрема, представник відповідача зазначає, що під час шлюбу 15.09.2014 року [PERSON] разом з [PERSON] було придбано квартиру в м.Кракові (Польща) за кредитні кошти (кредитний договір № U0002667090919 від 15.04.2014 року). Згідно умов кредитного договору обовязок сплачувати кредит покладався на обох, обоє зазначені позичальниками в банку, на обох покладався солідарний обовязок сплачувати кредит. Після розірвання шлюбу кожен з позичальників зобовязаний був сплачувати 1/2 частку щомісячного платежу по кредиту самостійно. Відповідач стверджує, що сторонами було досягнуто згоди про сплату відповідачем [PERSON] за позивача [PERSON] її частку зобовязання по кредитному договору від 15.09.2014 року в рахунок сплати аліментів до повної виплати кредиту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, просила у такому відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У вищевказаному шлюбі 08 липня 2011 року у позивача та відповідача народився син [PERSON]. 29 вересня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова розірвано шлюб між [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 15 квітня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №429, що підтверджується рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року по справі № 461/9217/15-ц. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року по справі № 461/3787/16-ц вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] 14500,00 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття. 21 серпня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист. Строк предявлення виконавчого листа № 461/3787/16-ц до виконання «до досягнення дитиною повноліття». 07 вересня 2018 року державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП № 57169452 на підставі виконавчого листа № 461/3787/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 14\~500,00 грн. щомісячно починаючи з 06.06.2016 року. Згідно розрахунку із сплати аліментів державного виконавця Борис Ю.Б. сума коштів, яка підлягала стягненню станом на 01.09.2018 року складає 388600,00 грн., сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.09.2018 року складає 388600,00 грн. Свої зобовязання щодо сплати аліментів відповідач виконав частково, перераховуючи кошти на картковий рахунок №531160220200000000228419427: 18.04.2018 року - 2000 PZL, що згідно курсу НБУ на день оплати становить 15494,60 грн.), призначення платежу «аліменти»; 19.06.2018 року 2000 PZL, що згідно курсу НБУ на день оплати становить 14\~262,40 грн.), призначення платежу: «аліменти травень»; 27.06.2018 року 2000 PZL, що згідно курсу НБУ на день оплати становить 14\~083,20 грн.), призначення платежу: «аліменти червень»; 30.07.2018 року 2000 PZL, що згідно курсу НБУ на день оплати становить 14\~497,40 грн.), призначення платежу: «аліменти липень»; 03.09.2018 року 1890 PZL, що згідно курсу НБУ на день оплати становить 14\~494,22 грн.), призначення платежу «аліменти серпень», що підтверджується роздруківками підтвердження виконаних операцій від 18.04.2018 року, 19.06.2018 року, 27.06.2018 року, 30.07.2018 року, 03.09.2018 року, засвідчених судовим перекладачем з української та російської мов, номер ліцензії ТР 484/06, Краків, 2018-10-02, реєстр № 826/18. Також судом встановлено, що 05.09.2014 року позивач та відповідач уклали договір забезпеченого кредиту на нерухоме майно «Мегаіпотека» № U0002667090919 (надалі Договір). Відповідно до умов цього Договору метою кредиту є «фінансування отримання прав/участь в отриманні прав, обумовлених у договорі щодо побудови девелопером житлової нерухомості, описаної в §2 аб.5А Договору, з місцем паркування, житловою кліткою» та «фінансування завершення будівництва житлової нерухомості, описаної у §2 аб.5А Договору». Згідно § 2 абз. 12 Договору рахунок РОР (ROR) в [PERSON] 69 2490 0005 0000 4000 4277 5993. День сплати внеску «20». Так, згідно § 6 абз. 8 Договору «сплата кредиту відбуватиметься в безготівковій формі, автоматично з рахунку особи, що користується кредитом в §2 аб. 12 Договору». Окрім того, встановлено, що платежі згідно електронного переліку операцій за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року та відповідно, поданого відповідачем, розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, здійснювались на рахунок [PERSON] 69 2490 0005 0000 4000 4277 5993, призначений для сплати платежів згідно Договору № U0002667090919. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на ряд роздруківок, щодо сплати грошових коштів за період з квітня 2016 року по березень 2018 року як на доказ погашення заборгованості по аліментів, оскільки такі не містять доказовості сплати по аліментах, зокрема в призначеннях платежів відсутні відомості про те, що такі платежі здійснювались у якості сплати заборгованості по аліментах. Окрім того, вказані платежі здійснювались на обумовлений в Договорі забезпеченого кредиту на нерухоме майно «Мегаіпотека» № U0002667090919 від 05.09.2014 року в сумах, що передбачені вказаним Договором та в період, який вказаний у Договорі. Також судом встановлено, що підтверджено доказами та не заперечується сторонами, що банківський рахунок, на який здійснювалось перерахування коштів, які представник відповідача представив як платежі по аліментах, був спільним, та відповідач мав можливість та здійснював безпосереднє списання коштів із вказаного рахунку. 29 березня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір про поділ спільного майна, нотаріальний реєстр А № 2899/2018. Згідно пункту VIII Договору про поділ спільного майна сторони завляють, що вчиняють поділ спільного майна зі сплатою від [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі 85500,00 злотих, на що останні висловлюють свою згоду. Разом із тим, у пункті ХІІ Договору про поділ спільного майна зазначено, що у зв'язку із сплатою заборгованості, що виникла, на підставі кредитного договору № U0002667090919 від 15 вересня 2014 року, [PERSON] зобовязується до невисування регресної претензії по відношенню до солідарного боржника і тим самим зрікається по відношенню до [PERSON] будь-яких наявних претензій, та тих, що можуть виникнути в майбутньому пов'язаних та таких, що виникли у звязку із взяттям та сплатою заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору № U0002667090919 від 15 вересня 2014 року. Таким чином предметом Договору про поділ спільного майна є спільне врегулювання усіх спірних питань між ними, що стосуються поділу спільного майна сторін, та жодним чином не врегульовує спірних питань щодо сплати аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, а саме за домовленістю\~між ними,\~або за\~рішенням суду. Відповідно до статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про будь-які усні домовленості з позивачем про сплату її частки зобовязання по кредитному договору в рахунок сплати аліментів, оскільки вказані усні домовленості не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, такі не підтвердженні належними та допустимими доказами та суперечать нормам ст.189 СК України. Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача з посиланням на роздруківку з електронної скриньки відповідача, оскільки з доданої до позовної заяви роздруківки неможливо встановити, чи не було втручання в змістовий текст, чи не піддавалось редагуванню, чи саме позивач писала ці повідомлення, тощо. Крім того, як зазначалось вище такий доказ не відповідає вимогам ст.189 СК України, тобто відсутнє обов'язкове нотаріальне посвідчення домовленості між батьками з питань сплати аліментів. Суд не приймає до уваги також доводи відповідача щодо письмових пояснень наданих громадянином [PERSON] Мертквіт, оскільки у відповідності до положень ЦПК України певні обставини повинні доводитись певними доказами. Тобто, в разі наявності спірних питань щодо аліментних відносин між батьками із вказанням про наявність домовленостей про порядок або/та розмір аліментів, з врахуванням положень ст.189 СК України, такі доводи мають доводитись письмовими документами укладеними між батьками дитини та які мають бути нотаріально посвідчені. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ([INFO]), у розмірі 315768,18 гривень, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні в цій частині позову, виходячи з наступного. Статтею 194 СК України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину. Згідно із ч.1 ст.187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень вказаного Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01.09.2018 р. заборгованість [PERSON] по аліментах становить 388600 грн. Згідно підтверджень виконаних операцій від 18.04.2018 року, 19.06.2018 року, 27.06.2018 року, 30.07.2018 року, 03.09.2018 року відповідач частково погасив заборгованість по аліментах. Загальна заборгованість відповідача по оплаті аліментів становить 315768,18 гривень. Вирішуючи питання щодо пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд вважає за необхідне наголосити на позицію [PERSON] Верховного Суду, викладеної в Постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц з огляду на таке. Між сторонами виник спір стосовно стягнення пені за прострочення по виплаті аліментів. Сторонами визнано, що відповідач є обізнаний щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина та їх розмір. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 180 СК України\~встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відтак, обов'язок утримувати дитину\~це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~статті 196 СК України\~ при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Згідно з ч.1\~ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи те, що довідка-розрахунок заборгованості державного виконавця Борис Ю. про розмір заборгованості зі сплати аліментів не скасована, не визнання помилковою і є чинною, тому підстави вважати її невірною у нас немає. Враховуючи пояснення та докази, які представлені представником відповідача в судовому засіданні, зокрема лист звернення за підписом [PERSON] про визнання позову щодо стягнення з останнього аліментів на користь [PERSON] в розмірі 14500,00 грн. (який міститься в матеріалах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про сплату аліментів, рішення по якій прийняте 2016 року та набрало законної сили); систематичні сплати, кошів на спільний [PERSON] та [PERSON] рахунок по сплаті іпотечного кредиту, а також інші докази, що наявні в матеріалах справи, що в своїй сукупності вказують на те, що [PERSON] достеменно знав про свій обов'язок та мав можливість здійснювати платежі по аліментах впродовж всього періоду, починаючи з червня 2016 року, однак відповідач не виконував своїх обов'язків. Розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів, який поданий представником позивача з урахуванням положення ч.1 ст.196 СК України, - розмір пені не може бути більшим ніж розмір суми заборгованості суд приймає до уваги та погоджується з таким в повному обсязі. Окрім того, позиція позивача щодо розрахунку пені по справі повністю знайшла своє підтвердження в постанові [PERSON] Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц\~(далі - Постанова), у відповідності до якої, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч.1 ст.196 СК України суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Таким чином, з врахуванням положення ч.1 ст. 196 СК України, пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 06 червня 2016 року по 01 вересня 2018 року становить 315768,18 гривень. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2\~ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст.\~76,\~77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3157,68 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial