Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.09.2003 року належить на праві власності житловий будинок №1-А, що по вул.Кавказькій м.Чернівці. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] На час реєстрації в належному їй будинку відповідач був співмешканцем її матері [PERSON], яка померла 03.03.2009 року. Після смерті матері відповідач залишив належний їй будинок та переїхав проживати до своєї квартири, що по вул. Будівельній, 26/31 м. Чернівці, де і проживає на даний час. Таким чином, [PERSON] понад чотири роки за вказаною адресою не проживає, обовязки по обслуговуванню будинку перед житлово-будівельним кооперативом не виконує та має інше місце проживання. Будь-яких речей відповідача за вказаною адресою не має. З будинку відповідач виселився добровільно, перешкоди у користуванні житлом йому ніхто не чинив. Просила позов задовольнити, визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком №1-А, що по вул. Кавказькій м. Чернівці. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що відповідачем у 2007 році було укладено договір будівельного підряду на будівництво квартири №31, що по вул.Будівельників, 26 м.Чернівці, де він на даний час проживає. З будинку позивача [PERSON] виїхав добровільно, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив. Також зазначила, що [PERSON] протягом тривалого часу перебувала за кордоном на заробітках. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що проживав у будинку №1-А, що по вул. Кавказькій м. Чернівці разом із матірю позивача. Після смерті [PERSON], приблизно три роки тому, він дійсно добровільно виселився з зазначеного будинку та переїхав проживати до квартири свого сина. Зазначив, що позбавлення його права користування будинком позивача є несправедливим, оскільки він своєю працею розбудовував будинок. Тому вважає, позивач повинна придбати йому інше житло. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що будинок №1-А, що по вул. Кавказькій м. Чернівці належить на праві власності [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 10.09.20103 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7-8). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO], про що свідчить довідка КЖРЕП №11 від 04.08.2016 року та довідка адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС в Чернівецькій області від 23.08.2016 року (а.с.9, 13). Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з наданих відповідачем пояснень, останній підтвердив факт не проживанням ним у будинку №1-А, що по вул. Кавказькій м. Чернівці на протязі останніх трьох років. Зазначена обставина також підтверджується актом КЖРЕП №11 від 03.08.2016 року (а.с.10). Відповідно до ч.1, ч.4 ст.156 Житлового кодексу України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року, яка є обов'язковою для всіх судів. Відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. За змістом ст.11 Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації: виконавчим орган сільської, селищної або міської ради. Доводи відповідача про те, що він немає можливості зареєструвати своє місце проживання за іншим місцем проживання суд відхиляє, оскільки як було встановлено судом у [PERSON] наявне інше житло за адресою м. Чернівці вул. Будівельників, 26/31. Також безпідставними є твердження відповідача щодо обовязку позивача придбати йому інше житло, оскільки сторони між собою у будь-яких відносинах, в тому числі договірних не перебували, [PERSON] не є співвласником будинку №1-А, що по вул. Кавказькій в м.Чернівці. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved