Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 13.01.1974 вона уклала шлюб з відповідачем, який розірвали 07.09.2012 року Володарсько-Волинським районним судом. На момент розлучення спору щодо майна, яке підлягало б поділу між сторонами не було. Зазначає, що під час шлюбу вона уклала кредитні договори та отримувала кошти на споживчі потреби і даними коштами вона з відповідачем розпоряджались разом. Про існування кредитних договорів, суму отриманих коштів, порядок та суми погашення кредитних коштів, відповідачу було відомо в момент отримання цих коштів. Так, між нею та банком ПАТ «[PERSON] банк Аваль»укладались наступні договори: кредитний договір № Z14-2/006-4/39550 від 15.09.2005 року, відповідно до якого отримала 15000 дол. США для купівлі товарів довгострокового користування по програмі «Кредити на придбання товарів довгострокового користування та ремонт власної оселі» зі строком повернення 13.09.2012 року; кредитний договір № 014/7201/82/127614 від 10.01.2008 року, відповідно до якого отримала 149000 грн. на споживчі цілі зі строком повернення 10.01.2013 року. Кошти, отримані на споживчі потреби вона з відповідачем витрачали разом, а погашення за кредитами здійснювались нею особисто. Після розірвання шлюбних стосунків, погашення кредитної заборгованості відбувалось лише за її власний рахунок. Позивач після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь 83667,37 гривень заборгованості за кредитними договорами, що використані в інтересах сімї та судові витрати. - 2 - Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом вказуючи, що 10 січня 2008 року між позивачем та відкритим акціонернимтовариством «[PERSON] Аваль» було укладено кредитний договір № 014/7201/82/127614 про надання кредиту у розмірі 149000 гривень на споживчі цілі, строком на 60 місяців. Позивач отримала кредитні кошти по вказаних договорах і куди їх потратила йому не відомо. Також між позивачем та АППБ «Аваль» було укладено кредитний договір № Z14-2/006-4/39550 від 15.09.2005 року за яким вона отримала кошти в сумі 15000 доларів США. Вказані кошти не були витрачені в інтересах сім`ї. Відповідач-позивач вважає, що позивач-відповідач повинна сплатити йому 245125 гривень, тобто половину отриманих кредитних коштів, оскільки вони в інтересах сім`ї не використовувались. Відповідач-позивач в уточнюючій позовній заяві просить суд стягнути з позивача-відповідача на його користь 245125 грн. Представник позивача-відповідача в судовому засіданні позов підтримав, зустрічний позов не визнав та пояснив, що позивач-відповідач отримала гроші по двох кредитних договорах, які були використані на ремонт власної оселі та на потреби сім`ї. Кредити були отримані в шлюбі, але погашення кредитів сплачувала позивач-відповідач. Відповідач-позивач знав про отримані кредити та знав куди витрачалися кошти, оскільки вони витрачалися за спільною згодою подружжя. Відповідач-позивач та його представник зустрічний позов підтримали, первісний позов не визнали та пояснили, що позивач-відповідач отримавши кредити на споживчі цілі згідно кредитних договорів, ремонт в квартирі не проводився та вказані кошти в інтересах сім`ї не використовувались. На той час позивач-відповідач займалась підприємницькою діяльністю та отримані кошти по кредитних договорах вона витратила на придбання грозового автомобіля та причепа до нього без його згоди. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.65 ч.4 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 13.01.1974 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 07.09.2012 року. Відповідно до кредитного договору №Z14-2/006-4/39550 від 15.09.2005 року позивач-відповідач отримала кредит в сумі 15000 доларів США призначені для купівлі товарів довгострокового користування. Згідно кредитного договору №014/7201/82/127614 від 10.01.2008 року позивач-відповідач отримала кредит в сумі 149000 гривень на споживчі цілі. Із договору поруки №014/7201/82/127614 слідує, що [PERSON] виступив поручителем по борговим зобовязанням [PERSON] .Г.Д. за даним договором. Після розірвання шлюбу 07.09.2012 року позивач-відповідач сплатила по кредитному договору №Z14-2/006-4/39550 1809,02 доларів США, що по курсу НБУ (22,015574 грн.) становить 39826,61 грн. та по кредитному договору №014/7201/82/127614 сплатила 110676,04 грн. - 3 - В обґрунтування позовних вимог представник позивача-відповідача стверджує, що отримані кошти по кредитних договорах були витрачені в інтересах сім`ї на ремонт квартири та задоволення потреб сім`ї, про що заперечили відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження своїх доводів представник позивача-відповідача в судовому засіданні не довів та не надав доказів, що підтверджують використання отриманих за кредитними договорами №Z14-2/006-4/39550 від 15.09.2005 року та №014/7201/82/127614 від 10.01.2008 року бувшим подружжя [PERSON] коштів на задоволення потреб сім`ї, ремонту квартири, придбання товарів довгострокового користування. Враховуючи принцип змагальності сторін та надання сторонами доказів, щодо обставин, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог, суд приходить до висновку, що позивач-відповідач та її представник не довели та не надали належних та допустимих доказів в судовому засіданні, що одержані за кредитними договорами №Z14-2/006-4/39550 та №014/7201/82/127614 грошові кошти сторонами були використані на задоволення потреб сім`ї, і тому не створює обовязку відповідача-позивача на відшкодування частини коштів позивачу-відповідачу, що дає підстави суду відмовити у задоволенні первісного позову. Відмову в задоволенні первісного позову, а також не надання доказів відповідачем-позивачем та його представником на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення грошових коштів з позивача-відповідача є підставою суду для відмови в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed