Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом , в якому вказувала , що 25 листопада 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] . 12.02.2015 року шлюб було розірвано . 23.03.2015 року їй було встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання . За час перебування її у шлюбі вона набула ряд захворювань , неодноразово лікувалася . Чоловік завдавав їй моральні та фізичні страждання . Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти та одноразову матеріальну допомогу на лікування у розмірі десяти тисяч гривень. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно та одноразову матеріальну допомогу на лікування у розмірі десяти тисяч гривень, обґрунтовуючи свої вимоги тим , що вона потребує значних коштів на лікування , оплату комунальних послуг та харчування, посилаючись при цьому на обставини викладені у позовній заяві. Представник позивача підтримала вимоги позивача та просила суд стягнути з відповідача аліменти на колишню дружину в розмірі передбаченому законом та стягнути 10 тисяч одноразової матеріальної допомоги. Відповідач та представник відповідача вимоги позивача не визнали . Просили суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю . Суд , розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази , вважає , що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступних міркувань. Судом встановлено , що 25 листопада 2008 року сторони уклали шлюб , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 64 ( а.с.7). 12.02.2015 року рішенням Володарського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 25.02.2015 року ( а.с.8-9). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Починаючи з червня 2015 року, сторони проживають окремо один від одного, в різних будинках . Покази учасників процесу та матеріали справи вказують , що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання , що стверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] та довідкою МСЕК . Пенсійне посвідчення отримала 17 червня 2015 року (а.с. 10, 24) .Довідка з пенсійного фонду вказує , що вона отримує пенсію у розмірі 949 ,00 грн. щомісячно (а.с. 45). Вона має двох дітей від попереднього шлюбу: сина [PERSON] [INFO], та доньку [PERSON] [INFO] (а.с. 48, 49). Діти перебувають на її утриманні (а.с. 47) . Батько дітей - [PERSON] [INFO], аліментів на їх утримання не сплачує . Син [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства ( а.с. 50) та , зі слів позивача, отримує пенсію у розмірі 949,00 грн. Відповідач [PERSON] є пенсіонером за віком та згідно довідки з пенсійного фонду отримує пенсію як учасник бойових дій у розмірі 1665 ,85 грн. (а.с. 37, 58). [PERSON] є фізичною особою підприємцем , що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.51), однак на даний час доходів від підприємницької діяльності він не має . Інших утримань з нього не проводиться та на його утриманні інших осіб не має . Відмовляючи у задоволенні позову суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Натомість встановлені судом та наведені вище обставини справи вказують, що непрацездатним є як позивач по справі так і відповідач . Так, дійсно в силу невеликого розміру пенсії, позивач потребує матеріальної допомоги, одночасно суд враховує, що таку допомогу можливо було б стягнути за умови можливості надання її другим із подружжя. Відповідач вказав суду, що має серйозні проблеми із здоров'ям, під час спільного проживання із позивачем у Національному інституті серцево -судинної хірургії ім. М.М. Амосова йому робили операцію на серці (а.с.39) та поставили діагноз: хронічна коронарна недостатність , хронічний вогнещевий кардіосклероз (а.с.39-40) . Після оперативного втручання, починаючи з 2013 року, він потребує постійного лікування та витрачає за призначенням лікаря на придбання ліків 607, грн. щомісячно, що стверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 59). Заперечення відповідача та матеріали справи вказують, що в даному випадку відповідач, будучи непрацездатним та маючи потребу у постійному лікуванні не може надати таку допомогу колишній дружині. Посилання позивача на те, що відповідач є фізичною особою підприємцем та отримує прибуток від зайняття підприємницькою діяльністю, не знайшло свого підтвердження в суді. Так, позивачем було надано суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, яка вказує , що відповідач є фізичною особою - підприємцем. Однак доказів того, що відповідач отримує доходи та у якому розмірі суду не було надано. Виходячи з вимог статтей 10, 60 ЦПК України судом було роз'яснено , що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В супереч наведеному сторона позивача не надала суду доказів, на підтвердження своїх вимог . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача одноразової матеріальної допомоги на лікування у розмірі десяти тисяч гривень, суд , відмовляючи у їх задоволенні виходить з того, що позивачем не вказано з яких міркувань вона виходила визначаючи таку суму та доказів на підтвердження розрахунків та понесених нею витрат у такому розмірі суду не надано. За наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити повністю. Враховуючи , що позивач [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, тому відповідно до ст.5 ч.1 п.9 Закону України « Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed