Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області про зняття арешту з майна. Вказувала, що 01 вересня 2014 року між нею та [PERSON] підписано договір позики грошей в розмірі 476 203 (чотириста сімдесят шість тисяч двісті три) грн., що день передачі грошей еквівалентно 35000 (тридцять п'ять тисячі) доларів США за курсом встановленим НБУ на момент передачі коштів 1 долар США = 13,6058 грн., без врахування відсотків строком до 01 вересня 2015 року включно. 01 вересня 2014 року в забезпечення повернення коштів між мною та [PERSON] було укладено та підписано іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 10953, 10954. Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є наступне майно: квартира № 1-а, яка розташована в житловому будинку під № 64 по вулиці Головній в місті Чернівці, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 61,30 кв.м, в тому числі житловою площею 33,80 кв.м., яка належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири. 15 вересня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено і підписано Договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору від 01.09.2014 року, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим № 39405 та договір про внесення змін та доповнень №1 до договору позики грошей, відповідно до якого пункту 1. Договору позики викласти в наступній редакції: «Я, [PERSON], передаю у строкове користування [PERSON] грошові кошти у розмірі 880 303 (вісімсот вісімдесят тисяч триста три) гривні 27 коп., що на день передачі грошей еквівалентно 40 100 (сорок тисяч сто) доларів США , за курсом встановленими НБУ на момент передачі коштів 1 долар США = 21,9527 грн. без нарахування відсотків строком до 01 жовтня 2015 року включно, а [PERSON], приймає у строкове користування вищевказані грошові кошти на умовах вказаних в цьому договорі». В термін до 01 жовтня 2015 року [PERSON] кошти не повернула. 09 лютого 2016 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 49948 виданого 25.12.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на квартиру № 1-А загальною площею 61,30 кв.м., в тому числі житловою площею 33,80 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати та знаходиться в місті Чернівці вул. Головна будинок в рамках виконавчого провадження, відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.05.2016 року накладено арешт на вищевказану квартиру. 21 вересня 2016 року державний реєстратор Чернівецької міської ради Чернівецької області [PERSON] зареєструвала за нею право власності на квартиру № 1-а в житловому будинку № 64 по вулиці Головній в м. Чернівці Чернівецька область, на підставі договору іпотеки зі змінами від 01.09.2014 року та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та видала їй Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 68582958 згідно до якої вона - [PERSON], є власником вищевказаної квартири. 15.09.2016 року вона звернулася до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області із заявою про повернення виконавчого документа без подальшого виконання в порядку п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 15.09.2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та їй повернуто оригінал іпотечного договору та виконавчий напис. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 89697480 від 15.06.2017 р. вбачається, що на квартиру № 1-а в житловому будинку № 64 по вулиці Головній в м. Чернівці існує арешт, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50114306 від 26.05.2016 року виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, а у розділі відомості про суб'єктів обтяження власником кзартири вказана попередній власник: [PERSON]. 16 червня 2017 року адвокат [PERSON] звернулася із адвокатським запитом із проханням на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з квартири № 1-а в житловому будинку № 64 по вулиці Головній в м. Чернівці, однак відповідно до відповіді вказано, що в постанові про повернення виконавчого документа стягувану від 15 вересня 2016 року пунктом 2 зазначено, що постанову від 26.05.2016 року про стягнення з боржника, [PERSON] виконавчого збору в розмірі 90822,49 грн. в дохід держави, виділити в окреме провадження та пунктом 5 роз'яснено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу може бути оскаржена до суду в 10-денний строк з моменту її одержання. Враховуючи, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з боржника не стягнуто, тому в задоволенні її прохання стосовно зняття арешту з майна відмовлено. Іпотечний договір, предметом якого є квартира № 1-а, яка розташована в житловому будинку під № 64 по вулиці Головній в місті Чернівці, було укладено 01 вересня 2014 року, а арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладено 26.05.2016 року, тобто після укладеного іпотечного договору. В звязку з викладеним просить ухвалити рішення, яким зняти арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50114306 від 26.05.2016 року виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, від неї до суду поступила заява в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від представника третьої особи до суду поступило заперечення на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених, ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що викладені в позовній заяві обставини повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Обставини викладені в запереченні третьої особи з приводу того, що у [PERSON] є заборгованість по сплаті виконавчого збору в розмірі 90822,49 грн. і постановою про повернення виконавчого документу п.2 заборгованість [PERSON] виділено в окреме провадження, не можуть бути підставою для арешту квартири яка належить [PERSON]. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. За змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Норма ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Накладений арешт на квартиру [ADDRESS] грубо порушує права [PERSON] як власника квартири, а тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі наведеного та

Outcome: approved