Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому вказала, що 11.02.2002 року [PERSON] склала заповіт на її користь, відповідно до якого після її смерті їй у власність повинен був перейти земельний пай розміром 8,59 га, який знаходиться на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та належав спадкодавцеві на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0040321, виданий 07.02.2002 року. На підставі вказаного сертифікату, 05.08.2003 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 019169 площею 6,1228 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.12.2012 року [PERSON] померла. Далі в позові позивач вказала, що після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,1228 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та відповідно до довідки наданої Верхньотерсянською сільською радою Гуляйпільського району запорізької області є єдиною спадкоємицею за заповітом. Позивач вказала, що вона не є родичкою померлої, але та у вдячність щодо догляду за її рідною сестрою вирішила заповісти їй вищевказану земельну ділянку. Як слідує з тексту позовної заяви, позивачем було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки вона часто хворіла, і у період з 30.05.2013 року по 15.06.2013 р. перебувала на стаціонарному лікування в Гуляйпільській ЦРЛ з діагнозом МКХ-10G57 запалення нервових зєднань сідничного нерву, на підтвердження чого надала довідку. Просить суд визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після померлої 06.12.2012 року [PERSON] поважною та визначити додатковий двомісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом. У судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду письмову заяви про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.22). Представник відповідача в судове засідання не зявився про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали суду письмову заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують (а.с.20). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Справа розглянута без участі сторін, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які позивачі посилається як на підставу своїх вимог, розглянувши надані ним докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 06 грудня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 386852, виданим повторно Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області від 23.03.2017 року, актовий запис № 12 (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 6,1228 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 019169, виданого на підставі розпорядження Гуляйпільської райдержадміністрації від 09.04.2003 року № 145, розташованої на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8). Відповідно до заповіту складеного 11.02.2002 року та посвідченого сільським головою [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження щодо земельної частки паю розміром 8,59 в умовних кадастрових гектарах і знаходиться на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, що належала їй відповідно до сертифіката на право на земельну частку пай ЗП № 0040321, виданого 07.02.2002 року на користь [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 019169, виданого Гуляйпільською райдержадміністрацією від 05 серпня 2003 року, [PERSON] на підставі розпорядження Гуляйпільської райдержадміністрації від 09.04.2003 року № 145 передана у приватну власність земельна ділянка площею 6,1228 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району, має цільове призначення для ведення сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 502 (а.с.8). Таким чином, встановлено, що спадкодавець за життя отримала в установленому порядку державний акт на право власності на земельну ділянку, але зміст заповіту не змінила. Згідно довідки виконавчого комітету Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 165/02-02-12 від 23.03.2017 року зазначено, що [PERSON], [INFO], з 2002 року і по день смерті 06 грудня 2012 року постійно проживала за адресою: [INFO]. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.5,10). Згідно наданої приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] інформації встановлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] нею не заводилася (а.с.20). Відповідно до наданої відповіді № 01-30/1046 від 15.05.2017 р. на запит адвоката КУ «Гуляйпільська ЦРЛ» Гуляйпільської районної ради Запорізької області встановлено, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Гуляйпільської ЦРЛ з 30.05.2013 р. по 15.06.2013 р. з діагнозом МКХ-10G57 запалення нервових зєднань сідничного нерву (а.с. 12). Згідно розяснень № 121/02-14 від 24.05.2017 р. наданих [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] встановлено, що після відкриття спадщини пройшло вже більше 6 місяців, тому рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.16). Задовольняючи позовну заяву суд виходить з такого. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Обставин щодо прийняття кимось спадщини та заведення спадкової справи судом не встановлено. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємці пропустили шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає їм право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обґрунтовуючи, свої вимоги щодо надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач повідомила, що вона своєчасно не звернулася до нотаріальної контори чи уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування з питання оформлення спадщини, в зв'язку з тим, що хворіла, на підтвердження чого надала відповідні медичні документи, які досліджені судом. Оскільки в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. Тому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, що у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України є підставою для задоволення позову в частині визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, визнання представником відповідача [PERSON] сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved