Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 16 серпня 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року. В період шлюбу за спільні кошти, сторонами була придбана квартира [ADDRESS]. Позивачці на її звернення про поділити спільного майна за нотаріальним договором, відповідачем було відмовлено, у звязку із чим вона звернулась із позовом до суду про поділ спільної сумісної власності. Позивач в своєму позові наполягає на поділ майна в рівних частинах, та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину в квартирі [ADDRESS], також стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 1994 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року. Відповідно до договору купівлі продажу від 08.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], вартість якої відповідно до висновку ТОВ «Вікон-Крнсалтинг» станом на 02 листопада 2015 року становить 149 616,00 грн. Відповідно до ст. 60 СК України придбане під час подружнього життя за спільні кошти вищевказане рухоме та нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 60 ч. 1 СК України та ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Обставина щодо належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя визнана сторонами, тому не підлягає доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі його поділу визнаються рівними. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тому суд вважає за можливе поділити спільне майно стрін, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 748,08 грн.

Outcome: approved