Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт на квартиру [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 15.08.2011 року за реєстровим №11501624 та виключити запис за вищевказаним реєстраційним номером обтяження з Єдиного реєстру заборон відчужень об»єктів нерухомого майна. Крім того, позивач просить виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером обтяження № 11501733, зареєстрований 15.08.2011 року приватним нотаріусом ХМНО -[PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 04.02.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], на підставі якого позивач набула право власності на вищевказану квартиру. Право власності на вказану квартиру позивачем було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 18.02.2016 року. На момент укладення договору купівлі-продажу, спірна квартира під забороною не перебувала та статус предмета іпотеки не мала. В 2015 року позивач у нотаріуса отримала інформацію, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна міститься запис від 15.08.2011 року зареєстрований за № 11501624 приватним нотаріусом [PERSON], щодо заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], власником якої в реєстрі заборон значиться [PERSON], Вказана заборона була зареєстрована на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 06.07.2011 року. Отже вказані відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна були внесені як нове обтяження у той час коли власником квартири вже була позивач , яка не мала жодних договірних відносин з [PERSON] Також в подальшому позивачу стало відомо, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2010 року, що було ухвалено по справі за позовом арбітражного керуючого ( ліквідатора фізичної особи-підприємця [PERSON] ) [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа ФО-П [PERSON] про зобовязання вчинити нотаріальні дії, позовні вимоги позивачів були задоволені та приватного нотаріуса [PERSON] було зобовязано зняти заборону на відчуження та вилучити записи про іпотеку з Державного реєстру заборони відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек[ADDRESS], що розташована по вул. Слинька, 4 в м. Харкові . Представником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вказане рішення Дзержинського районного суду м.Харкова було подано апеляційну скаргу та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.07.2011 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.11.2010 року було змінено та в частині покладення на приватного нотаріуса [PERSON] обовязку зняти заборону відчуження та вилучення записів про іпотеку з нерухомого майна з Державного реєстру заборони відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек[ADDRESS], що розташована по вул. Слинька, 4 в м. Харкові, рішення було скасовано. Отже, позивачем 04.02.2011 року спірна квартира була придбана, коли заборона відчуження з квартири вже була знята, а підстави щодо накладення заборони відчуження на цю квартиру виникли лише після ухвалення рішення Апеляційним судом Харківської області, тобто після 06.07.2011 року. Крім того, позивач зазначає, що 28.12.2010 року між арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, яка на той час під забороною не перебувала та статусу предмета іпотеки не мала. Вказаний договір був складений на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 13.07.2009 року про визнання боржника ФО-П [PERSON] банкрутом. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2013 року, ухваленого по справі за позовом ПАТ Банк Фінанси та Кредит до [PERSON], треті особи: ФО-П арбітражний керуючий [PERSON], приватний нотаріус ХМНО [PERSON], Товарна біржа Правопорядок про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги позивача задоволені та було звернуто стягнення на предмет іпотеки , а саме на квартиру [ADDRESS]. Вказане рішення за апеляційною скаргою позивача по данній справі було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2015 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.12.2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2015 року залишено без змін. Враховуючи вказані обставини позивач вважає, що арешт накладений на спірну квартиру є безпідставним та таким ,що порушує її права як законного власника квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити посилаючись на те, що до теперішнього часу кредитне зобовязання позичальника в забезпечення якого спірна квартира була передана в іпотеку Банку, не виконане. Таким чином, до позивача перейшло право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, а отже в розумінні ст.23 ЗУ « Про іпотеку» позивач набула статусу іпотекодавця за іпотечним договором. Відповідач [PERSON] та треті особи в судове засідання не з»явились , про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2010 року, що було ухвалено по справі за позовом арбітражного керуючого ( ліквідатора фізичної особи-підприємця [PERSON] ) [PERSON], [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON], третя особа ФО-П [PERSON] про зобовязання вчинити нотаріальні дії, позовні вимоги позивачів були задоволені та приватного нотаріуса [PERSON] було зобовязано зняти заборону на відчуження та вилучити записи про іпотеку з Державного реєстру заборони відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, в тому числі і на квартиру № 83, що розташована по вул. Слинька, 4 в м. Харкові. ( а.с.7-9). Вказаним судовим рішенням було встановлено, що постановою Господарського суду Харківської області від 13.07.2009 року по справі № Б-50/48/09 , ФО-П [PERSON] було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором було призначено арбітражного керуючого [PERSON] В процесі своїх реалізації прав та обовязків ліквідатором було виявлено та включено до ліквідаційної маси банкрута нерухоме майно, в тому числі і спірну квартиру, яка знаходилась під заставою Банку « Фінанси та кредит» за іпотечним договором від 27.10.2016 року . 28.12.2010 року між ліквідатором ФО-П [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу об»єкту аукціону, а саме: квартири № 83, що розташована по вул. Слинько, 4 в м. Харкові . ( а.с.22-23) 04.02.2011 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], на підставі якого позивач набула право власності на вищевказану квартиру.( а.с. 24) Відповідно до витягу про державну реєстрацію, право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за позивачем 18.02.2011 року. ( а.с.26) Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.07.2011 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.11.2010 року було змінено та скасовано в частині покладення на ПН [PERSON] обовязку зняти заборону відчуження та вилучення записів про іпотеку з нерухомого майна з Державного реєстру заборони відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек в на квартиру № 83, що розташована по вул. Слинька, 4 в м. Харкові.( а.с.29-33) Отже, позивачем 04.02.2011 року спірна квартира була придбана, коли заборона відчуження з квартири вже була знята, а підстави щодо накладення заборони відчуження на цю ж квартиру виникли лише після ухвалення рішення Апеляційним судом Харківської області , тобто після 06.07.2011 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2013 року , ухваленого по справі за позовом ПАТ Банк Фінанси та Кредит до [PERSON], треті особи: ФОП арбітражний керуючий [PERSON], Приватний нотаріус ХМНО [PERSON], Товарна біржа Правопорядок про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги позивача задоволені та було звернуто стягнення на предмет іпотеки , а саме на квартиру [ADDRESS]. ( а.с.10-14) Вказаним судовим було рішенням встановлено , що 27.10.2006 року, між ВАТ Банк Фінанси та Кредит в особі Філії Слобожанське РУ АТ Банк Фінанси та Кредит та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 26000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі процентної ставки 12% річних, із строком користування до 27.10.2026 року. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед банком 27.10 2006 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є належна [PERSON] квартира № 83, що розташована за адресою м. Харків, вул. Слинська, 4. Умовами вказаного кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит Банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення. Вказане заочне рішення Комінтернівського районного суду м .Харкова від 17.09.2013 року за апеляційною скаргою [PERSON], рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2015 року було скасовано. ( а.с.15-18) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.12.2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 24.06.2015 року залишено без змін. ( а.с.20-21) Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, строк дії кредитного договору , укладеного між ВАТ Банк Фінанси та Кредит та [PERSON] не сплинув, оскільки строк користування кредитними коштами був встановлений до 27.10.2026 року і до теперішнього часу основне зобов'язання за кредитним договором , боржником [PERSON] перед Банком не виконане. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.07.2011 року, було скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2010 року про зняття заборони на відчуження , за яким був знятий арешт зі спірної квартири, дія цього арешту, як обтяження на іпотечне майно підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчужень об»єктів нерухомого майна, як такий, що виключений на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Таким чином, на позивача відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» перейшов статус іпотекодавця за іпотечним договором, враховуючи, що до неї перейшло право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки Отже, арешт який накладений на квартиру [ADDRESS], як обтяження іпотечного майна, є дійсним з моменту внесення про нього первісного запису в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Анологічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 13.04.2016 року по справі № 6-2467цс15. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed