Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить шлюб укладений між ними розірвати та стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Позивач зазначає, що уклала з відповідачем шлюб, який було зареєстровано 14 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1333. [PERSON] вказує, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подружні стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, шлюб існує формально. Від спільного проживання мають дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач зазначила, що відповідач працездатний та може утримувати дитину, інших дітей не має, працевлаштований у компанії «ДахБуд», крім того отримує пенсію. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у судовому засіданні за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить судове засідання проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1333, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Малолітній син - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою ЖБК №28 від 08.10.2019 року №343 (а.с. 12). Причиною розпаду сім`ї є постійні суперечки та непорозуміння, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вимоги ст.ст. 180,182, 183 СК України та визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 21.10.2019 року. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи про розірвання шлюбу в розмірі 384,20 грн., судовий збір у розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved