Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, та після уточнення позовних вимог, просила: стягнути з ВАТ «Харківський підшипниковий завод», правонаступником якого є ПАТ «Харківський підшипниковий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі, яка станом на 11 березня 2020 року складає 36910 грн. 37 коп. та 500 грн. сплачених за надання правової допомоги. Позовна заява мотивована тим, що позивач працювала у відповідача з травня 2009 року на посаді провідного інженера по підготовці виробництва штампово-інструментального виробництва (наказ №599/к від 25.05.2009 р.). 11 березня 2020 р. позивача звільнено з посади за угодою сторін, відповідно до пункту 1 ст. 36 КЗпП України (наказ №81/к від 11.03.2020 р.). Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Згідно розрахункового листа за березень 2020 року, за період з вересня 2019 року по день звільнення, заборгованість становила 36910 грн. 37 коп. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов від відповідача не надходив. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку позивач не заперечувала. У зв`язку з наведеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач працювала в ПАТ «Харківський підшипниковий завод» з травня 2009 року на посаді провідного інженера по підготовці виробництва штампово-інструментального виробництва (наказ №599/к від 25.05.2009 р.). 11 березня 2020 р. позивача звільнено з посади за угодою сторін, відповідно до пункту 1 ст. 36 КЗпП України (наказ №81/к від 11.03.2020 р.). Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Згідно розрахункового листа за березень 2020 року, за період з вересня 2019 року по день звільнення, заборгованість становила 36910 грн. 37 коп. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. У зв`язку з тим, що відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався та не спростував обставини зазначені у позовній заяві, а також не виконав вимоги зазначені в ухвалі суду про витребування доказів від 30.09.2020 року, якою було зобов`язано відповідача надати суду відомості щодо заборгованості по заробітній платі перед позивачем, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, у тому числі і щодо розміру заборгованості на час ухвалення рішення по справі. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом. Згідно ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, позовна вимога про стягнення належних позивачу на день звільнення від підприємства сум підлягає задоволенню у розмірі - 36910 грн. 37 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Однак, в матеріалах справи відсутні документи та належні докази на підтвердження дійсних витрат на професійну правничу допомогу, перелік яких зазначений у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, а тому дані витрати не підлягають відшкодуванню. Розподіл судових витрат в частині судового збору, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за позовну вимогу про стягнення заробітної плати у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved