Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні 1/2 частиною (ідеальна доля 47,96%) будинковолодіння [ADDRESS] та земельною ділянкою (ідеальна доля 47,96%) шляхом знесення самовільно встановленої огорожі 5 м. 50 см.; зобов'язати відповідачів надавати вільний доступ до будинковолодіння [ADDRESS] для проведення будівельних робіт; зобов'язати відповідачів надати вільний доступ та не чинити перешкоди працівникам Івано-Франківського обласного БТІ в проведенні технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється власником 1/2 частини домоволодіння з приналежними до нього будівлями та спорудами, яке розташоване по [ADDRESS]. Право власності на будинковолодіння вона набула на підставі рішення Народного суду Калуського району від 15.07.1970 р. і 26.10.1970 р. зареєструвала право власності на 48/100 частин домоволодіння (реєстровий номер об'єкта 449, книга номер 4). Інша частина будинковолодіння належала [PERSON] Під житловим будинком знаходиться земельна ділянка, яка виділена в постійне користування для обслуговування жилого будинку і не була в подальшому поділена між співвласниками. З 1992 році позивачка разом з двома неповнолітніми дочками почала проживати в [ADDRESS], а в будинку залишився проживати її чоловік. Проте позивачка продовжувала доглядати за будинком. Після смерті [PERSON] в 1998 р. власником його частини будинковолодіння стала [PERSON] (згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2001 року). Остання дозволила проживати в своїй частині будинковолодіння дочці [PERSON] і зятю [PERSON], які провели реконструкцію будинку і поставили огорожу. В подальшому відповідачі почали не допускати відповідачку до своєї частини будинковолодіння. Вони не відкривають фіртку, а по подвір'ю бігає собака. У 2012 року відповідачка загубила правоустановчий документ на свою частину будинковолодіння, а саме копію рішення Народного суду Калуського району від 15.07.1970 р., та технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. У зв'язку з цим їй потрібно виготовити новий технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Проте відповідачі не допускають її і працівників ОБТІ для огляду будинковолодіння. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав наведених в самій позовній заяві і просять його задоволити. Відповідачі та їхній представник у судовому засіданні позов не визнали і просять відмовити в його задоволенні з підстав зазначених у запереченні на позов (а.с. 45-49). А саме, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, та у зв'язку з тим, що позивачка втратила право на свою частину будинку, оскільки, в замін аварійного житла отримала від органу місцевого самоврядування трьохкімнатну квартиру. Відповідач [PERSON] зазначила, що вона являється власником ? частини будинку за адресою [ADDRESS]. На даний час там проживають її дочка і зять. Інша частина будинку давно розвалилась. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], які проживають в будинку по [ADDRESS], зазначили, що вони там проживають з 1999 року. Та частина будинку, про яку веде мова позивачка, розвалилась приблизно у 2000-2001 році. Декілька раз до них приходили якісь люди, в тому числі і позивачка, проте, вони їх не знають. Оскільки, ніхто з них не показував жодних документів, які б підтверджували їхнє право на частину будинку, то, відповідно, вони не допускали цих людей на подвір'я. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2001 р. [PERSON] є власником 52/100 житлового дерев'яного одноповерхового будинку житловою площею 13,9 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», двох сараїв, зазначених літерами «Б», «В», вбиральні, зазначеної літерою «Г», криниці, зазначеної за № 2, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с. 56) На даний час адреса [ADDRESS] (а.с. 15) В цьому будинку зареєстровані та проживають [PERSON] і [PERSON] (а.с. 29-30). Факт не допуску відповідачами позивачки та людей, які її супроводжували, до будинку за адресою [ADDRESS], підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і не заперечується самими відповідачами. Разом з тим, свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] визнали, що позивачка не показувала їм правовстановлючий документ, який би підтверджував її право власності на ? частину будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. Самою позивачкою стверджується про втрату оригіналу правовстановлюючого документу на її 1/2 частину будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. У даному випадку вона набувала право власності на зазначене нерухоме майно згідно рішення Народного суду Калуського району від 15.07.1970 року (а.с. 11), тому правовстановлюючим документом повинна бути копія рішення суду з проставленим реєстраційним написом. Окрім того, свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] ствердили, що позивач з початку 90-х років минулого століття не проживає по [ADDRESS], а та частина будинку, що колись їй належала, орієнтовно у 2000-2001 роках повністю розвалилась. Ця обставина також підтверджується актом обстеження житлового будинку за адресою [ADDRESS], оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні (а.с. 55) Сторона позивача не навела доказів, які б ставили під сумнів справжність даного акту, а в самому акті не зазначено, що він складений більш ніж в одному екземплярі. Як вбачається з архівного витягу з протоколу № 5 рішенням № 76 від 17.04.1991 року виконавчий комітет Калуської міської Ради народних депутатів надав трикімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 40,6 кв.м. [PERSON], 4 особи, з відселенням з аварійного будинку (а.с. 116) на підставі звернення адміністрації профспілкового комітету (а.с. 117-118) Також позивачка в судовому засіданні не змога однозначно пояснити де саме на поданих відповідачами фотографіях (а.с. 50-54) знаходиться та частина будинку, яку вона вважає своєю. Отже, наявні сумніви щодо однозначного підтвердження права власності позивачки на ? частину будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на положення ст. 391 ЦК України право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном є похідним від права власності. Таким чином, підставою відмови в задоволенні позовних вимог є недоведеність позовних вимог. А саме не доведення позивачкою права власності на ? частину будинку за адресою [ADDRESS], та наявності цього нерухомого майна в натурі. В зв'язку з цим є безпідставним посилання позивача на ст. 391 ЦК України, яка передбачає захист порушених прав саме власника, а не будь-якої іншої особи. Посилання відповідачів на застосування строку позовної давності як на підставу відмови у задоволенні позову не заслуговують на увагу, оскільки, у своєму позові позивачка веде мову про усунення перешкод у користуванні майном, які мали місце у 2013-2014 роках. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 316 ЦК України, 112 ЖК України та

Outcome: dismissed