overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 25 листопада 2000 року між нею та відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійне зловживання алкоголем, відсутність взаєморозуміння,любові та поваги, розходження поглядів на сімейне життя. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Тому позивач просить розірвати шлюб, дитину залишити на подальше проживання з матірю. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 25 листопада 2000 року, який зареєстрований Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1640, серія І-ТП № 068086. Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Суд визнає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаємоповаги, довіри та любові, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 25 серпня 2001 року між нею та відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства з лютого 2016 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, любові та поваги, розходження поглядів на сімейне життя. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним, тому просить розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Враховуючи не заперечення позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 27.02.1993 року між нею та відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, любові та поваги, розходження поглядів на сімейне життя. Відносини між сторонами припинилися з березня 2014 року. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним, тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 27.02.1993 року, який зареєстрований Житомирським міським відділом ЗАГС, актовий запис № 379, серія ІІ-ТП № 383117 (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6). Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Суд визнає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаємоповаги, довіри та любові, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 27 серпня 2008 року між нею та відповідачем, від якого малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сім'ю, сторони проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Просить розірвати шлюб, доньку залишити на вихованні матері. Позивач подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутністі, позов підтримала. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував шодо задоволення позовної заяви. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 27 серпня 2008 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1413, серія [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 27 травня 1989 року між нею та відповідачем, зареєстрований Загірцівською сільською радою Лановецького району Тернопільської області, актовий запис № 3. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на даний час сімейне життя не складається, подружні відносини припинені понад п'ять років тому, між ними постійно виникають сварки, діти від спільного шлюбу вже повнолітні і подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві, наполягає на розлученні, відносно примирення категорично заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, згідний на розлучення, ствердивши при цьому пояснення позивачки, наміру зберігати подружні відносини не має. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27 травня 1989 року Загірцівською сільською радою Лановецького району, актовий запис № 3, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим Загірцівською сільською радою Лановецького району 27 травня 1989 року. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. За змістом ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги, дійшли спільної згоди про розлучення, припинили подружні відносини, поновлювати їх не бажають і примирення між ними неможливе. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що шлюб існує формально, сім'я фактично розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому є законні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу позивач змінювала своє прізвище при реєстрації шлюбу і бажає залишити це прізвище, а тому суд приходить до висновку, що її клопотання підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 28 серпня 2013 року між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що причиною розпаду їхньої сім'ї послужило те, що вони з відповідачем мають різні характери, різні погляди на життя, чоловік зловживає спиртними напоями, часто не ночує дома, у зв'язку з чим між ними постійно виникають конфлікти та сварки. Вони з відповідачем подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спільне життя стало неможливим, вони втратили почуття любові один до одного, а тому просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що з січня 2015 року вона з відповідачем разом не проживає, спільне господарство не веде, шлюбних відносин не підтримує. Окрім цього, доповнила, що відповідач зловживає спиртними напоями та позичає у їхніх спільних знайомих гроші на алкоголь, які згодом доводиться повертати їй, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого позивач не заперечила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського МРУЮ 18.02.2015 р. вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2013 року, актовий запис № 264 /а.с.22/. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. З січня 2015 року сторони шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 243,60 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 28 січня 1978 року між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що причиною розпаду їхньої сім'ї послужило те, що на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Крім того, доповнила, що з 2014 року з відповідачем разом не проживає, спільне господарство не веде, шлюбних відносин не підтримує, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач позов не визнав, просить в його задоволенні відмовити. Зазначив, що він з дружиною не проживає, спільне господарство не веде. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб, виданого Долішненською сільською радою депутатів трудящих Стрийського району Львівської області від 28.01.1978 року вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1978 року, актовий запис № 3. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сімєю. В судовому засіданні встановлено, що з 2014 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сімї. Сторони стали чужими один одному. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 28 травня 1993 року між нею та відповідачем, зареєстрований Лановецьким відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської області, актовий запис № 29. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на даний час сімейне життя не складається, подружні відносини погіршились понад пять років тому, між ними постійно виникають сварки, примирення неможливе і подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Демчук». В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві, наполягає на розлученні, відносно примирення категорично заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, згідний на розлучення, ствердивши при цьому, що дійсно в сім'ї виникають непорозуміння і склались неприязні відносини. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28 травня 1993 року Лановецьким відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської області, актовий запис № 29, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД № 416008, виданим Лановецьким відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської області 28 травня 1993 року. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. За змістом ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги, дійшли спільної згоди про розлучення, припинили подружні відносини, поновлювати їх не бажають і примирення між ними неможливе. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що шлюб існує формально, сім'я фактично розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому є законні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу позивач змінювала своє прізвище при реєстрації шлюбу і бажає залишити це прізвище, а тому суд приходить до висновку, що її клопотання підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 31 липня 2004 року між нею та відповідачем, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Сторони спільно не проживать та не ведуть господарства з вересня 2015 окремо. У позивача та відповідача зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, взаємної поваги. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сім'ї неможливим та недоцільним. Сторони в судове засідання 15.02.2016 року не з'явились. Подали до суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 31 липня 2004 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 913, серія [NUMBER]. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Сторони повністю припинили шлюбні відносини. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved