Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. У своєму позові позивач вказала, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] з 03.06.2006 року по 08.11.2010 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною майже не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Позивач має намір разом з дитиною в період з листопада 2015 року тимчасово виїзжати за кордон, а саме до Турецької Республіки , Республіки Єгипет та інших країн для відпочинку та оздоровлення. Однак, відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з позивачем за кордон для відпочинку та оздоровлення на морі. Також, дитина часто хворі застудними захворюваннями, а тому для лікування та профілактики їй необхідно періодично перебувати на морі. У своєму позові позивач просить надати їй дозвіл або іншій уповноваженій нею особи, на оформлення документів для неодноразових тимчасових туристичних поїздок неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України без згоди батька, [PERSON], до досягнення нею повноліття та надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], або іншої уповноваженої нею особи, за межі України без згоди та супроводу батька, [PERSON], на виїзд до Турецької Республіки, Республіки Єгипет та інших країн до досягнення донькою повноліття. У судовому засідання представник позивача позов підтримала у повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився повторно, своїх причин неявки та заперечень суду не надав. За згодою представника позивач суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа представник органу опіки та піклування у судовому засіданні заперечує проти позову та надала витяг з протоколу №27 від 22.10.2015 року. Суду пояснила, що згідно закону позивач повинна була вказати конкретну країну та конкретний термін. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення представника позивача та третьої особи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають дитину -[PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та повністю знаходиться на її утриманні. Згідно медичної картки дитини встановлено, що дитина часто хворіє на застудні захворювання і потребує лікування та профілактики захворювань. Згідно ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка недосягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальника та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Із витягу з протоколу № 27 від 22.10.2015 року вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району відповідач поясняв, що він не згоден з тим, щоб дитина виїжджала за кордон без його відома, але надасть згоду на виїзд дочки за кордон, якщо буде вказано країну та строк перебування в ній. В судове засідання відповідач повторно не зявився, а також із повернутих поштових повідомлень вбачається, що він не бажає зявитися до суду та скористатися своїм право надати свої пояснення у судовому засіданні. Цей факт свідчить про те, що відповідач чинить перешкоди позивачці у здійсненні оздоровлення дитини. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, п.4, виїзд громадян з України, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків бо інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою або без такої на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України. Відповідно до сит.141 СК України визначена рівність прав та обовязків батьків відносно дитини. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, виходячи із інтересів дитини, необхідність у її оздоровленні, а також, що батьки проживають окремо, батько дитини не цікавиться вихованням дитини, доцільно надати дозвіл на виїзд малолітньої Крістіни [PERSON] за кордон у супроводі матерів без згоди батька, що повністю відповідає інтересам дитини, але з вказанням конкретної країни. У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги і просила суд залишити дві країни для виїзду Турецьку Республіку та Єгипет. Таким чином, у судовому засіданні позов [PERSON] частково знайшов своє обґрунтування та докази і тому підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial