Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про звільнення з-під арешту майна, накладеного в межах виконавчого провадження 18880014 з примусового виконання ухвали по справі 2-285/10, виданої 31.03.2010 року Орджонікідзевським міським судом; ВП 23595137 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-285/10, виданого 19.11.2010 року Орджонікідзевським міським судом, ВП 24650120 з примусового виконання ухвали по справі № 2-217/11, виданої 17.02.2011 Орджонікідзевським міським судом. В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що вона є донькою померлого [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на: 6/35 частин нежитлової будівлі, реєстраційний номер майна 3269152, розташованої в [ADDRESS] ; 4/5 частин нерухомого майна-виробничої бази (торгівельно-виробничий центр «Торгбуд», реєстраційний номер майна [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] ; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; корпоративні права у ТОВ «Промстроймонтаж». Позивач прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом відносно нерухомого майна, яке належало померлому [PERSON] немає можливості, оскільки в Реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про накладення арешту на майно. Позивач [PERSON] звернулася до Покровського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області з відповідною заявою про звільнення майна з-під арешту. Проте, 04.03.2020р. отримала відповідь про неможливість звільнення майна з-під арешту з технічних причин, оскільки по завершеним виконавчим провадженням виконавчі дії не проводяться. Наведене стало підставою для звернення позивачем до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Покровський МВ ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення поклалася на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Покровському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) перебували виконавчі провадження відносно [PERSON] , в межах яких було здійснено арешт всього невизначеного нерухомого майна, а саме: 1.ВП 18880014 з примусового виконання ухвали по справі 2-285/10, виданої 31.03.2010 року Орджонікідзевським міським судом про накладення арешту на майно (кошти), що належать [PERSON] та знаходяться у нього або в інших осіб: -нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , -інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] , -грошові кошти, що обліковуються на рахунках [PERSON] в межах заявлених позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». В межах даного виконавчого провадження було накладено арешт нерухомого майна № 9769680 від 26.04.2010р. Однак, 02.06.2010 виконавче провадження завершено на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-ХІV) у зв`язку з виконанням ухвали суду в частині накладення арешту. 2. ВП 23595137 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-285/10, виданого 19.11.2010 року Орджонікідзевським міським судом про стягнення солідарно з [PERSON] та ТОВ «Промстроймонтаж» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за договором позики в сумі 15066,57 грн. В межах даного виконавчого провадження було накладено арешт нерухомого майна № 10703290 від 11.01.2011р. Однак, 20.02.2012 виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-ХІV). 3.ВП 24650120 з примусового виконання ухвали по справі № 2-217/11, виданої 17.02.2011 Орджонікідзевським міським судом про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] на загальну суму до 240000 грн. і заборону відповідачу з будь-якими особами укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах заявлених вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В межах даного виконавчого провадження було накладено арешт нерухомого майна № 10872690 від 24.02.2011р. Однак, 15.11.2012 виконавче провадження завершено на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-ХІV) у зв`язку з виконанням ухвали суду в частині накладення арешту. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області наявним в матеріалах справи (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на: - 6/35 частин нежитлової будівлі, реєстраційний номер майна 3269152, розташованої в [ADDRESS] ; -4/5 частин нерухомого майна-виробничої бази (торгівельно-виробничий центр «Торгбуд», реєстраційний номер майна [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] ; -квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -корпоративні права у ТОВ «Промстроймонтаж». Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] та спадкоємцем після його смерті, що підтверджується копією спадкової справи після померлого [PERSON] . Родинний зв`язок між [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Позивач прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом відносно нерухомого майна, яке належало померлому [PERSON] немає можливості, оскільки в Реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про накладення арешту на майно. [PERSON] звернулася до Покровського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області з відповідною заявою про звільнення майна з-під арешту. Проте, 04.03.2020р. отримала відповідь про неможливість звільнення майна з-під арешту з технічних причин, оскільки по завершеним виконавчим провадженням виконавчі дії не проводяться. Згідно з ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна може бути знятий тільки за рішенням суду. Тому позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо державним виконавцем встановлений частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: - отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; - надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; - отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; - наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; - отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; - погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; - отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вчинення будь-яких дій безпосередньо державним виконавцем по завершеним виконавчим провадженням законодавством не передбачено. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 статті 19 ЦПК України). Приписами ст.321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 даного нормативно-правового акту, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено в судовому засіданні, обтяження, які накладені на майно [PERSON] в межах ВП 18880014 та ВП 23595137 стосуються одного судового провадження по справі 2-285/10, яка розглядалась Орджонікідзевським міським судом про стягнення боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк», за результатами якої судом 19 листопада 2010 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. По ВП 24650120 арешт накладено в забезпечення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за результатами розгляду якого судом ухвалено рішення. У відповідності до ст.154 ЦПК в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, забезпечення позову діяло до ухвалення судом рішення. Отже, на теперішній час відсутня об`єктивна необхідність збереження арешту як засобу забезпечення позову. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved