Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в інтересах своїх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO]р.н., та [PERSON], [INFO]р.н.,, в якому просить визнати за ними право на проживання в кімнаті [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з 30 травня 1996 року проживає та у встановленому законом порядку зареєстрована в гуртожитку ПАТ «Іскра», а саме в кімнаті [ADDRESS]. [INFO] року у неї народився син - [PERSON], а [INFO] року син [PERSON], які разом з нею проживають в кімнаті гуртожитку [ADDRESS], площею 10 кв.м. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Іскра» до неї про зобов'язання не чинити перешкод у при поселенні працівників в кімнату гуртожитку. Очевидним є те, що ПАТ «Іскра» не визнає права її неповнолітніх дітей на проживання разом з нею, яке гарантоване їй ст.65 Житлового кодексу УРСР, а тому просить позов задоволити. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні до змісту позовних вимог, просять позов задоволити. Позивач додатково пояснила, що немає іншого житла окрім спірної кімнати в гуртожитку, проживає та користується спірною кімнатою вже протягом десяти років. А відтак, вважає, що її неповнолітні діти також набули право користування зазначеним жилим приміщенням, оскільки проживають разом із нею з народження та не мають іншого житла. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, надала суду пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях в яких зазначила, що гуртожиток належить ПАТ «Іскра» на праві приватної власності, має статус гуртожитку для проживання одиноких громадян, які займають приміщення, що знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних відносинах. Позивача було поселено в гуртожиток 1 ліжко-місце та вона знаючи про те, що немає права проживати в гуртожитку разом з своїми дітьми, вселила їх до себе в кімнату, самовільно зайнявши кімнату [ADDRESS], яка розрахована на два ліжко-місця, чим чинить перешкоди у вселенні на інше ліжко - місце працівників, які потребують місця проживання. Вважає безпідставними покликання позивача на застосування положень ст.65 Житлового кодексу УРСР до спірних правовідносин, оскільки така регулює лише відносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду, а гуртожиток по [ADDRESS] належить ПАТ «Іскра» на праві приватної власності. У зв'язку з наведеним, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право власності №С-02909, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 23.02.2009 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22116150 від 11.03.2009р., гуртожиток, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить ПАТ «Іскра» на праві приватної власності та розрахований на 518 місць. Порядок надання жилої площі в гуртожитках та користування нею врегульовано главою 4 Житлового кодексу УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208. Згідно ст.128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до вимог ст.129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до вимог п.4 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року №208, гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). Судом встановлено, що гуртожитк ПАТ «Іскра», що по [ADDRESS] має статус гуртожитку для проживання одиноких громадян, які займають приміщення, що знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Іскра» та працює на даному підприємстві вже більше десяти років, на час звернення до суду з даним позовом перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років. 30.05.1996 року за спільним рішенням адміністрації та профкому ПАТ «Іскра» від 22 травня 1996 року №21, позивачу [PERSON] видано ордер за №12 на зайняття ліжко-місця в гуртожитку, що по [ADDRESS]. На підставі зазначеного ордеру позивача [PERSON] поселено на ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку, що по [ADDRESS], де остання проживає по даний час. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки ПАТ «Іскра» від 05.08.2013р., позивач [PERSON] з 09.08.2001 року зареєстрована в гуртожитку, що по [ADDRESS]. Судом встановлено, що [INFO] року у позивача народився син - [PERSON], а [INFO] року син - [PERSON], яких вона не маючи у власності чи користуванні іншого житлового приміщення поселила до себе в кімнату [ADDRESS] гуртожитку ПАТ «Іскра», що по [ADDRESS], де їй у встановленому законом порядку надано одне ліжко-місце. Як вбачається з пояснень сторін наданих в судовому засіданні, в кімнаті [ADDRESS] є два ліжко-місця, на другому ліжко-місці в кімнаті [ADDRESS] проживала [PERSON], яка на підставі її заяви від 27.01.2010 року була переселена в іншу кімнату даного гуртожитку. Після виселення [PERSON] з ліжко-місця в спірній кімнаті гуртожитку, у встановленому законом порядку ордери ПАТ «Іскра» будь-яким особам на зайняття цієї жилої площі не видавались. А відтак, друге ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS], в розумінні положень п. 10 Примірного положення про гуртожитки є вільним, однак фактично використовується позивачем [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми. Як вбачається з пояснень представника ПАТ «Іскра», [PERSON] чиняться перешкоди при поселенні працівників, які потребують житла, на друге ліжко-місце в кімнату [ADDRESS] гуртожитку. Так, п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року №208, передбачено лише право громадян, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, на вселення в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, вселення неповнолітніх дітей до громадян, які проживають у гуртожитку та займають ліжко-місце є неможливим. Так, відповідно до ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Однак посилання позивача на вказану законодавчу норму є помилковим, оскільки зазначена норма права регулює відносини, повязані з користуванням жилим приміщенням у будинках державного та громадського житлового фонду, а не гуртожитками. Чинним житловим законодавством України не передбачено укладання договору найму жилої площі в гуртожитках. Враховуючи вищезазначені положення закону, статус гуртожитку [ADDRESS] - для проживання одиноких громадян, видачу ордеру позивачу [PERSON], її реєстрацію та проживання на ліжко-місці в гуртожитку, відсутність будь-яких доказів виділення їй приміщення, яке б перебувало в її відособленому користуванні, суд приходить до висновку, що позов про визнання права на користування за її неповнолітніми дітьми самовільно зайнятого ліжко-місця в кімнаті [ADDRESS] є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 65, 125, 128, 129, 132 ЖК УРСР, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів України від 03 червня 1986 р. № 208, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed