Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача виплачувати в її користь страхові виплати у сумі 734,34 грн., щомісячно, з часу звернення до суду з позовом. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що починаючи з 13.06.1980 року працювала у Львівському телевізійному заводі «Електрон» на посаді регулювальника радіоапаратури. Впродовж 25 років роботи була у постійному контакті з випарами свинцю, внаслідок чого отримала професійне захворювання - хронічну інтоксикацію. Трудові відносини з роботодавцем припинились 30.07.1997 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, а сам роботодавець був ліквідований без правонаступника. Факт отримання нею професійного захворювання встановлений 12.01.1998 року актом комісії з розслідування хронічного професійного захворювання АТ «Концерн-Електрон». Висновком МСЕК від 15.01.1998 року їй встановлено 25% втрати працездатності, безтерміново, а 05.10.2007 року - 50%. За результатами розслідування та враховуючи наявність висновків спеціалізованих закладів з профпатології наказом ДП «Електрон» АТ «Концерн-Електрон» №8 від 03.03.1998 року їй встановлено щомісячну страхову виплату у розмірі 18,16 грн. та одноразову допомогу за рахунок коштів підприємства на суму 1815,75 грн. Надалі, набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне стахування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105 від 23.09.1999 року, на підставі якого і відповідно до акту приймання-передачі №6 від 22.08.2001 року роботодавець у особі ліквідаційної комісії передав справу Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Львові про належні їй страхові виплати у розмірі 29,50 грн. при 25% втрати працездатності. Проте, з листа ТДІП у Львівській області від 30.09.2010 року довідалась, що у результаті проведеної ними перевірки виявлено незаконність дій службових осіб колишнього роботодавця, яке виразилось у невірному розрахуванні у березні 1998 році втраченого заробітку у зв'язку з отриманням профзахворювання. Перевіркою встановлено, що адміністрація роботодавця при розрахуванні щомісячного відшкодування страхових виплат взяла за основу період червень-серпень 1987 року, а не останні 12 чи 3 місяці, які передували звільненню. До того ж, первинні документи по її заробітній платі не були передані на зберігання в архівні установи, з невідомих причин. Твердить, що первинний розмір відшкодування втраченого заробітку станом на березень 1998 року мав складати 34,93 грн., а сума щомісячної страхової виплати за рахунок коштів з відповідача станом на 16.07.2013 року повинна складати 734,34 грн. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що дійсно [PERSON] знаходиться на обліку у Відділенні виконавчої дирекції ФСС НВ та ПЗ у м.Львові для продовження страхових виплат, з дня передачі особової справи потерпілої від ДП «Електрон» ВАТ «Концерн-Електрон» 22.08.2001 року по акту приймання-передачі особової справи №1 із встановленим розміром відшкодування станом на 01.04.2001 року в сумі 29,50 грн. при 25% втрати професійної працездатності. Робочим органом виконавчої дирекції Фонду в м.Львові є Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Львові, який є некомерційною самоврядною організацією, яка здійснює страхування від нещасного випадку на виробництві та діє на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-ХІV. Стверджує, що ст. 29 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав, у випадку яких здійснюється перерахування сум щомісячних страхових виплат. Відповідачем здійснено всі нарахування, на підставі поданих документів, тому відповідачем жодних прав позивача порушено не було. На його думку, порушення прав позивача допущено саме адміністрацією підприємства ДП «Електрон» ВАТ «Концерн-Електрон», що підтверджується рядом листів Територіальної державної інспекції праці у Львівській області. До того ж, вважає, що оскільки щомісячна страхова виплата у сумі 734,34 грн. виконана самою позивачкою, котра не наділена повноваженнями здійснювати перерахунки, та вимога позивача заявлена на майбутнє, відтак у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю вимог. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 106). Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши інші матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до переконання, що позов належить задовольнити повністю, з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON], починаючи з 13.06.1980 року працювала на посаді регулювальника радіоапаратури ДП «Електрон» ВАТ «Концерн-Електрон». 28.10.1998 року переведена на посаду майстра в телевізійній збиральний цех, на якій перебувала по день звільнення - 30.07.1997 року, у зв'язку з ліквідацією підприємства. (а.с. 5-7). За результатами проведеного розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), складного 12.01.1998 року комісією ДП «Електрон» встановлено, що [PERSON], працюючи за професією регулювальника апаратури протягом 25 років в умовах впливу шкідливих факторів зазнала хронічної свинцевої інтоксикації, оскільки в цей період часу мала контакт з аерозолем свинцю. (а.с. 27). Висновком МСЕК від 15.01.1998 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності. (а.с. 28)., а висновком МСЕК від 05.10.2007 року - 50% втрати професійної працездатності, безтерміново (а.с. 29). Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №161 від 22.08.2001 року [PERSON] продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 29,50 грн. (а.с. 30), а постановою №161/1 від 25.04.2002 року - у розмірі 35,19 грн., безтерміново. (а.с. 31). Листом Територіальної державної інспекції праці у Львівській області від 07.11.2002 року, судом встановлено, що позивачу визначено суму відшкодування шкоди із середнього заробітку, що розрахований за період червень-серпень 1987 року. Оскільки позивач перейшла на іншу роботу 28.10.1988 року, тому розрахунок повинен був прододитись до цього моменту, відтак є неправильним. Відповідно до п.26 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 року, якщо на час звернення за відшкодування шкоди не збереглися документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров'я, розмір відшкодування шкоди обчислюється за діючою на час звернення тарифною ставкою (окладом) за професією (посадою) на підприємстві (в галузі) потерпілого або береться тарифна ставка (оклад) подібної професії (посади). Відсутність документів про заробіток підтверджується довідкою власника або відповідного архіву. Судом встановлено, що роботодавець позивача - АТ «Концерн-Електрон» та його дочірнє підприємство ліквідоване без правонаступника. Згідно архівної довідки, виданої 27.12.2010 року Державнимо архівом Львівської області первинні документи про заробітну плату позивача - відсутні. (а.с. 11). Доводи представника відповідача про те, що оскільки подальша робота [PERSON], зокрема на посаді майстра в телевізійному збиральному цеху не була пов'язана із впливом на неї шкідливого або небезпечного виробничого фактору, відтак розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини), у зв'язку з ушкодженням здоров'я, слід встановлюти виходячи із середньомісячного заробітку, який вона мала до моменту ушкодження здоров'я, не заслуговують на увагу суду, оскільки доказів того, що перебування позивача на іншій посаді покращило її стан здоров'я чи підвищило відсоток працездатності, суду не надано. До того ж, не заслуговують на увагу суду твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України імперативно встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Крім того, згідно керуючих роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за вимогами про продовження платежів виплата провадиться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодувати шкоду, без обмеження будь-яким строком. Пунктом 22 цієї Постанови роз'яснено, що в рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати. Зважаючи на те, що документів, які б свідчили про розмір заробітної плати позивача у спірний період - 1996 року по 1997 року до Державного архіву Львівської області при ліквідації підприємства, не передано, відтак для проведення перерахунку належить використовувати тарифну ставку (оклад) займаної позивачем посади - майстра радіоелектротехніки за 1998 рік, яка становила 139,73 грн., тобто на дату звернення із заявою про встановлення щомісячної страхової виплати, призначення якої вперше відбулось 03.03.1998 року, згідно наказу ДП «Електрон» АТ «Концерн-Електрон» №8. Таким чином, враховуючи те, що позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, безтерміново, та беручи до уваги тарифну ставку (оклад) займаної позивачем посади за 1998 рік, відтак страхова виплата позивачу повинна виплачуватись у розмірі 734,34 грн., щомісячно. Аналізуючи наведене судом встановлено, що доводи позивача знайшли своє ствердження у судовому засіданні, підтверджені зібраними матеріалами справи, відтак позов належить задовольнити повністю.

Outcome: approved