Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 15 жовтня 2003 року вона перебуває з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO], які проживають з нею та будуть проживати з нею після розірвання шлюбу. З травня 2015 року подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. В звязку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі; після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій прохала справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, спору щодо поділу спільного майна та виховання дітей немають. Згідно з ч. 3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 жовтня 2003 року в відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 047564, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, 31 жовтня 2006 року, актовий запис № 356. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей, та які проживають з нею та будуть проживати з нею після розірвання шлюбу. З травня 2015 року шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113\~Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача, суд після розірвання шлюбу залишає позивачу прізвище [PERSON].

Outcome: approved