Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на частину у спільному майні подружжя з відповідачем, а саме на Ѕ частину будинку з господарсько побутовими будівлями за [ADDRESS] , виділивши її частку з майна відповідача. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем [PERSON] з 02 квітня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 16 березня 2017 року. При цьому, ще до реєстрації шлюбу приблизно з 2007 року, вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А шлюбні стосунки між ними фактично припинилися в середині грудня 2016 року. Тобто всього разом вони прожили 9 років. Весь цей час вони мали спільний бюджет, до якого вносилися як доходи [PERSON] від здійснення ним професійної діяльності, так і кошти зароблені нею на Одеській залізниці, де вона працювала до березня 2013 року, а потім в Польщі, куди вона періодично виїздила на заробітки. В період подружнього життя ними за спільні кошти 17 грудня 2014 року шляхом укладення нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу було придбано будинок по [ADDRESS] , під номером 24. Право власності на придбаний будинок за їх спільною згодою було оформлено на відповідача. При цьому, в п.1.9 договору відповідач вказав, що перебуває з нею в зареєстрованому шлюбі та стверджує, що купує вказаний житловий будинок за згодою своєї дружини, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом. Окремо в розділі 2 «Ціна договору. Порядок, строки і розміри платежів» сторони договору домовилися про часткову оплату вартості будинку, оскільки на час його придбання всієї суми грошових коштів у них не було. Так, домовилися відразу ж сплатити продавцям першу частину, а решту в розмірі 3000 доларів США, сплатити до 01 вересня 2015 року про що і домовлялися з ними. Всі розписки про передання коштів за купівлю житлового будинку залишилися у відповідача. Таким чином позивач вважає, що має право на Ѕ частку у спільному майні подружжя будинку з господарсько побутовими будівлями [ADDRESS] , яке просить визнати рішенням суду, виділивши її частку з майна [PERSON] . Також позивач вказала, що заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Про це рішення вона дізналася лише нещодавно, оскільки не проживає за місцем реєстрації. Ознайомившись з текстом рішення дізналася, що відповідач навмисно зазначив, що вони не проживають спільно з січня 2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Вказала, що сторони житловий будинок [ADDRESS] , купили за 6000 доларів США. Одразу віддали продавцям 3000 доларів США, а 3000 доларів США розстрочили на 9 місяців. Це були їх спільні кошти. Позивач працювала на Укрзалізниці. Проживали сторони разом з 2007 року. В будинку, після його придбання сторони здійснили значні поліпшення, зробили ремонт. Відповідач у судове засідання 19 червня 2018 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. В судовому засіданні, що відбулося за часом раніше пояснив, що розпочали спільно проживати з відповідачем з 2009 року, у 2014 році зареєстрували шлюб. Вказав, що будинок куплений за його власні кошти. Так, на момент купівлі будинку у нього було власних 500 доларів США, які він отримав як адвокатський гонорар. Решту грошових коштів в сумі 6400 доларів США він позичав в березні місяці 2014 року, тобто за пів року до купівлі будинку. Гроші позичав в інтересах сім`ї і за ці кошти, вони придбали з позивачем будинок. Зробили спільно в ньому ремонт. Однак вовертав борг він сам, допомагала мати та сестра. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. У відзиві наданому представником відповідача в підготовче судове засідання, зазначено, що спірний будинок був придбаний за особисті кошти відповідача, які були ним позичені у [PERSON] в сумі 6400 доларів США 06 березня 2014 року, які він повернув останньому 18 серпня 2017 року, а також позичені у [PERSON] 21 березня 2014 року 800 доларів США, які до цього часу він не повернув. Для того, щоб розрахуватися з боргами [PERSON] з 28 грудня 2015 пішов на військову службу за контрактом. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали нотаріальної справи посвідчення договору купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року за реєстровим номером 1222, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 02 квітня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року (а.с. 5). Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідчить про те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу посвідченого 17 грудня 2014 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Н.М., серія та номер:1222. Номер запису про право власності - 8117244 (а.с. 8). З договору купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №1222, вбачається, що [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарського- побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будинок за №24. В п.1.9 договору, відповідач як покупець повідомив, що перебуває з позивачем в зареєстрованому шлюбі та стверджує, що купує вказаний житловий будинок за згодою своєї дружини, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Н.М. 17 грудня 2014 року за реєстроваим №1218. Згідно з п.2.1 договору, вартість житлового будинку складала 54000 грн., що еквівалентно 3272,73 доларів США. При цьому, відповідно до п.2.3 договору сторони договору за попередньою домовленістю встановили наступний порядок розрахунків між ними зі сплати ціни будинку: під час підписання цього договору покупцем продавцю сплачено 1200 грн, що еквівалентно 72,73 доларів США. В подальшому, для сплати залишку ціни будинку покупець здійснює окремий платіж до першого вересня 2015 року в розмірі 52800 грн., з правом здійснення дострокової оплати. Сторони домовилися, що в разі збільшення офіційного курсу гривні до долару США, встановленим Національним банком України, окремі гарантійні платежі, які будуть здійснені покупцем в період з 18 грудня 2014 року по 01 вересня 2015 року будуть коригуватися відповідно до офіційного курсу гривні до долару США на дату здійснення оплати. У випадку, якщо курс долара США на дату оплати буде більш ніж курс на дату укладення цього договору, сума належна до сплати розраховується за курсом на дату сплати чергового гарантійного платежу. Якщо курс долара США на дату оплати буде менше ніж курс на дату укладення цього договору, сума належна до сплати розраховується за курсом на дату укладення цього договору (а.с. 9-11). Під час укладення вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] було написано заяву, на яку міститься посилання в п. 1.9 відповідного договору. Так, у вказаній заяві позивач дала згоду своєму чоловікові [PERSON] на укладення договору купівлі - продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будинок під номером 24. Зі змісту цієї ж заяви слідує, що гроші, які будуть витрачені на купівлю зазначеної нерухомості, згідно з законодавством України визначаються їх спільною сумісною власністю. Будь-які дії спрямовані на придбання зазначеного нерухомого майна, відповідають інтересах їх сім`ї, і укладення відповідного договору відповідає їх спільному волевиявленню. Заява посвідчена нотаріусом та зареєстрована в реєстрі за №1218 (а.с. 82). 17 грудня 2014 року [PERSON] була написана розписка, в якій він вказав, що купує дім за адресою: [ADDRESS] за 6000 доларів США. Першу частину коштів в сумі 2800 доларів США дав в присутності нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння. Решту коштів, а саме 3200 доларів США виплатить до 01 вересня 2014 року за курсом Нацбанку України на момент закінчення боргового зобов`язання. Вказана розписка скріплена підписами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.48). Згідно з розпискою від 06 березня 2014 року, [PERSON] отримав від [PERSON] в якості позики для купівлі будинку, кошти в сумі еквівалентній 6400 доларів США, які зобов`язався повернути на першу вимогу. У цій же розписці [PERSON] 18 вересня 2017 року зазначив, що отримав у [PERSON] кошти в сумі 6400 доларів США, які надавав в якості позики для купівлі будинку (а.с. 140). 25 березня 2014 року [PERSON] написав розписку про отримання у [PERSON] в якості позики для купівлі будинку, кошти в сумі еквівалентній 800 доларів США, які зобов`язався повернути на першу вимогу (а.с. 52). Довідка Військової частини [NUMBER] свідчить про те, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині польова пошта [NUMBER] (Військова частина [NUMBER] ) з 28 грудня 2015 року по 15 лютого 2018 року. Його заробітна плата за період березень 2017 року лютий 2018 року склала 109088 грн. 05 коп. (а.с. 110). Відповідач [PERSON] є адвокатом, займається індивідуальною адвокатською діяльністю. Підприємницька діяльність припинена з 04 січня 2017 року. Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік, подана 30 квітня 2015 року, за 2015 рік декларацію подано 20 квітня 2016 року. Продаткові декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки не подавалися (а.с. 119-120). Відповідно до Декларацій [PERSON] за 2014,2015 роки дохід не оподатковував (а.с. 121-125). Як свідчить\~рішення Знам`янського\~міськрайонного суду\~Кіровоградської області\~від 30\~вересня 2016\~року,\~з відповідача\~на утримання\~неповнолітньої дитини-\~_ [PERSON] ,\~ [INFO] стягнуто аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу). Але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.127-128). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що товаришує з [PERSON] . У березні 2014 року позичив [PERSON] 6400 доларів США на купівлю будинку, про що останній написав розписку. Восени 2017 року борг [PERSON] йому повернув самостійно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що товаришує з відповідачем. У 2014 році за проханням [PERSON] позичив йому 800 доларів США на купівлю будинку, ці гроші йому ще не повернуті. Йому відомо, що між позивачем та відповідачем були стосунки, але якого плану, він не цікавився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є найкращою подругою позивача, знає її років з 20. Відповідача знає 11 років. З їх сім`єю тісно дружила. Проживати разом [PERSON] та [PERSON] розпочали з 2010 року, а зареєстрували шлюб у 2014 році. Проживали разом і до реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, обоє працювали. Після реєстрації шлюбу разом знайшли будинок, разом домовлялись про його купівлю. Будинок придбали одразу ж після весілля, за 6000 доларів США. Вони разом про це їй розповідали. У них було 3000 доларів США, а решту їм відстрочили на рік. Ремонт в будинку робили також разом, за спільні кошти, поступово, бо не було одразу достатньо грошей. Позивач працювала на залізниці, заробляла нормально, їздила до Польщі на заробітки, перебувала на обліку у службі зайнятості, отримувала там допомогу по безробіттю. Коли сторонам трохи не вистачало коштів на другий платіж, вони разом шукали по знайомим, де можна позичити гроші. З роботи [PERSON] звільнилася до весілля. У будинку сторони провели світло, опалення (котел), поставили вікна. З двох входів зробили один, зробили ванну, туалет. Тобто зробили значні поліпшення. Вона їм допомагала, так як дружили. Згідно зі статті 60 Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~ Відповідно до ст.68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частина 2 ст.60\~СК України встановлюється презумпція права спільної сумісної власності, оскільки вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~\~ Відповідно до ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Необхідно наголосити на тому, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В договорі купівлі продажу спірного будинку відповідач вказав, що перебуває з позивачем в зареєстрованому шлюбі та стверджує, що купує вказаний житловий будинок за згодою своєї дружини (п.1.9 договору). Позивачем під час укладення договору було написано заяву,\~в якій\~вона дала\~згоду своєму\~чоловікові [PERSON] \~на укладення\~договору купівлі\~-\~продажу,\~за яким\~купується житловий\~будинок з\~господарсько-побутовими\~будівлями,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~будинок під\~номером 24. Також у заяві вказано, що гроші, які будуть витрачені на купівлю зазначеної нерухомості, згідно з законодавством України визначаються їх спільною сумісною власністю. Будь-які дії спрямовані на придбання зазначеного нерухомого майна, відповідають інтересах їх сім`ї, і укладення відповідного договору відповідає їх спільному волевиявленню. Заява посвідчена нотаріусом та зареєстрована в реєстрі. Отже,\~судом встановлено,\~що відповідачу [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належить житловий\~будинок розташований\~по [ADDRESS] ,\~під номером\~24. Вказаний будинок набуто відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, а відтак суд вважає, що даний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Доводи позивача, про те, що будинок є його особистою власністю, знову ж таки спростовується, його заявою, яка зафіксована в договорі купівлі-продажу будинку та в якій він вказав, що перебуває з позивачем в зареєстрованому шлюбі та стверджує, що купує вказаний житловий будинок за згодою своєї дружини (п.1.9 договору), а також заявою позивача написаною під час укладення цього договору, про те, що вона дає\~згоду своєму\~чоловікові [PERSON] \~на укладення\~договору купівлі\~ продажу\~спірного будинку\~та зазначає, що гроші, які будуть витрачені на купівлю зазначеної нерухомості, згідно з законодавством України визначаються їх спільною сумісною власністю. До того ж, відповідач є повноцінною дієздатною особою, учасником цивільних відносин, має вищу юридичну освіту та є адвокатом, що дає підстави вважати, що укладаючи правочин вказаного змісту, він усвідомлював, який статус набуває придбане ним майно, та які наслідки можуть настати у разі його розподілу. Розписки про позику грошових коштів, що долучені відповідачем до матеріалів справи написані відносно задовго до укладення договору купівлі-продажу. Крім того, відповідач у судовому засіданні стверджував, що позичав відповідні кошти в інтересах сім`ї, оскільки разом з позивачем вони збирались придбати будинок та зробити там ремонт, а відтак згідно з ч.3 ст.61 ЦК України кошти одержані відповідачем за відповідними договорами позики є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд має відзначити, що згідно з ч.3 ст.61 ЦК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення ч. 3 ст.\~61\~СК України кореспондується з ч.4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Отже, за умови доведеності, що відповідачем гроші за борговими розписками, які наявні в матеріалах справи, бралися в борг в інтересах сім`ї та використовувалися в інтересах сім`ї, вони можуть бути об`єктом поділу. Проте, вказані обставини судом під час розгляду даної справи не досліджувалися, так як зустрічний позов відповідачем до суду не подавався. Відповідно до ч.1 ст.\~69\~СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1ст.70 ЦК України). Даних про те, що між сторонами укладено шлюбний договір, або досягнуто домовленості про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя в судовому засіданні не здобуто. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню і за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя, необхідно визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Протягом судового розгляду сторонами не було подано доказів, на підтвердження реальної вартості спірного майна. Як вбачається з договору купівлі-продажу вартість житлового будинку складала 54000 грн. Вартість Ѕ частки житлового будинку, право власності на яку визнається за позивачем, складає 27000 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений нею за подання даного позову до суду в сумі 640 грн. На підставі викладеного, постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21\~грудня 2007\~року та

Outcome: approved