Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати укладений 20 червня 2016 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Цукровик» договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,36га, кадастровий номер 7424181200:03:000:0275, яка розташована на території Бубнівщинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області; стягнути з відповідача на його користь орендну плату за 2019 рік та 2020 рік - у сумі 37 626,24грн.; стягнути з відповідача на його користь пеню за порушення строків сплати орендної плати у сумі 1 986,66грн.; стягнути з відповідача на його користь за порушення строків сплати орендної плати 3 проценти річних у сумі 816,10грн.; стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати у сумі 1 824,87грн.; зобов`язати відповідача повернути позивачеві належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,36га, кадастровий номер 7424181200:03:000:0275 у стані не гіршому у порівняні з тим, у якому передана земельна ділянка в оренду; стягнути з відповідача на його користь судові витрати пов`язані з розглядом справи. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,36га, кадастровий номер 7424181200:03:000:0275, яка розташована на території Бубнівщинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, яка передана в користування відповідачеві на підставі укладеного між сторонами договору оренди землі від 20.06.2016. Відповідач-орендар не виконує взяті згідно договору оренди зобов`язання щодо виплати орендних платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем-орендодавцем. Дані обставини й зумовили звернення позивача до суду за захистом порушених прав. 23.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого частково заперечує проти заявлених позовних вимог. А саме, вказує, що відповідно до вимог податного законодавства відповідач як податковий агент утримує та сплачує податки з орендних платежів, тому сума до сплати менша ніж сторони погоджували в договорі оренди. А платежі проводить вчасно та з врахуванням авансу на попередній період, існує незначна заборгованість перед позивачем у зв`язку з рахунком помилкою. 06.05.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказує, що на зборах орендодавців за участі орендаря (відповідача) в 2017 році, орендодавці підняли питання щодо підвищення орендної плати, оскільки розмір річної орендної плати 6% за рік від нормативно грошової оцінки землі, не відповідав ринковим умовах 10-14%, які пропонували інші підприємства. Орендар (відповідач), з метою утримання орендодавців та уникнення відтоку земельних ділянок, погодився на поетапному збільшенні орендної плати за 2017 рік у розмірі 8%, а на наступні роки у розмірі 10%. Саме тому відповідач і сплатив орендну плату за 2017 рік у розмірі 20 192,2 грн. з урахуванням відрахованих податків і зборів у сумі 4 891,23грн., що в сумі становить 8%, а за 2018 рік 25 083,23 з урахуванням відрахованих податків і зборів у сумі 6 065,99грн., що в сумі становить 10%. А припинення відповідачем виплати позивачу орендної плати за 2019 та 2020 роки пов`язано виключно з відмовою позивача у пролонгації договору оренди землі на більший строк в період дії даного договору. Окрім того умовами договору сторони не узгоджували виплату орендної плати наперед. Відповідач зазначає, що в рахунок орендної плати за 2016 рік позивачу було сплачено: 31.03.2016 року у сумі 1 470,00грн. шляхом натуральної оплати цукром, 04.05.2016 року у сумі 10 000,00грн. в касі підприємства та 15.11.2016 року у сумі 3 642,57грн. поштовим переказом. Проте виплати відповідача 31.03.2016 року у сумі 1 470,00грн. та 04.05.2016 року у сумі 10 000,00грн., не мають жодного відношення до договору оренди землі, який був укладений між сторонами 20.06.2016 року, тобто після вказаних виплат, а тому дані виплати стосувались зовсім інших правовідносин. 03.08.2021 представником позивача подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, згідно якої просить розірвати укладений 20 червня 2016 року між позивачем та відповідачем договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,36га, кадастровий номер 7424181200:03:000:0275; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати орендної плати, яка виникла станом на 31.12.2020 року у сумі 41 791,11грн.; стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення строків сплати орендної плати у сумі 2 411,02грн.; стягнути з відповідача на користь позивача за порушення строків сплати орендної плати 3 проценти річних у сумі 990,82грн.; стягнути звідповідача на користь позивача інфляційні втрати у сумі 2 744,19грн.; зобов`язати відповідача повернути позивачеві належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,36га, кадастровий номер 7424181200:03:000:0275, у стані не гіршому у порівняні з тим, у якому передана земельна ділянка в оренду; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з підстав зазначених в ній та просив задовольнити. Представник відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовної заяви з підстав зазначених у відзиві. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачеві належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,36га, кадастровий номер 7424181200:03:000:0275, яка розташована на території Бубнівщинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, на підставі дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №862017, від 28.05.2007 року (а.с.12,зворот). 20.06.2016 року між позивачем та відповідачем Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Цукровик» укладено договір оренди землі, згідно якого об`єктом оренди являється належна позивачу земельна ділянка. Відповідно до п.7 договору оренди договір укладено на 7 років з моменту його підписання сторонами. Згідно п.51 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно до п. 12 договору орендна плата складає 6% від нормативно грошової оцінки землі та становить 18813,12 грн., вноситься щорічно до 31 грудня розрахункового року (п.14). Відповідно до п.44 договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішення суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Відповідно до п.45 договору оренди розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Згідно п.17 договору оренди у разі невнесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с.13,зворот,14). 20.06.2016 року сторонами договору оренди було підписано Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і цього ж дня земельна ділянка була передана в оренду відповідачу, що підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки (об`єкта оренди) що надається в оренду від 20.06.2016 року (а.с.15-17). 29.07.2016 року право оренди земельної ділянки було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою №65104511 від 04.08.2016 року (а.с.18,зворот,19). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 24 Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Відповідно до частини 2 вказаної статті розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. Відповідно до абз.7 ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1) ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч.ч.3, 4 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно п.д) ч.1 ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є зокрема систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Укладаючи договір оренди землі позивач та відповідач погодили суму орендної плати, строки її внесення та відповідальність орендодавця. Відповідач не надав відповідних доказів, які б підтверджували сплату ним орендної плати за 2019-2020 роки, надані відповідачем список згрупованих поштових переказів, фіскальні чеки, відомості про виплату грошей, платіжне доручення (а.с.31-37) стосуються періоду 2016-2018 років та не підтверджують належне виконання ним умов договору щодо сплати орендних платежів, відповідачем не доведено належними доказами, що позивач отримував кошти. Щодо вимоги про стягнення орендної плати суд зазначає наступне: в договорі оренди землі сторонами визначено розмір орендної плати на рівні 6% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та становить 18813,12 грн., також, визначена відповідальність орендаря в разі прострочення грошового зобов`язання; згідно розрахунків наведених позивачем до стягнення підлягає заборгованість в сумі 47 937,14 грн., з яких 41 791,11грн. заборгованість по орендній платі згідно договору оренди землі від 20.06.2016 за попередні роки, 2 411,02 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з виплати орендної плати, 990,82 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 2 744,19 грн. інфляційні втрати; відповідач у судовому засіданні жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2008,58 грн. (908,00 грн. + 1043,76 грн. + 56,82 грн.). У відповідності зі ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач подав детальний опис наданої адвокатом правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги від 15.03.2021, акт здачі прийняття послуг від 17.08.2021 на суму 10000,00 грн., ордер на надання правової допомоги. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на отримання правничої допомоги в зв`язку з розглядом справи в суді в сумі 10000,00 грн.

Outcome: approved