Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави та продажу майна від імені заставодержателя. Позовна заява мотивована тим, що 29.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики б/н, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальників 600 000,00 грн., строком до 01.07.2015 року зі сплатою 2% на місяць за користування коштами. В забезпечення зобов`язань за вказаним вище договором, 06.06.2015 року з [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу. Відповідного до умов даного договору предметом застави є транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN, 2014 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502. Позивач зазначає,\~що в\~добровільному порядку\~позичальники повернути\~борг відмовляються,\~зобов`язання є\~не виконаними,\~в результаті\~чого станом\~на 19.06.2018\~року за\~відповідачем наявна заборгованість по тілу позики у розмірі 600 000,00 грн. Зазначені обставини свідчать про невиконання умов договору позики, в вз`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. В судовому\~засіданні представник\~позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим. Додатково пояснив, що фактично відповідачем позика взагалі не отримувалась, а особа позикодавцяя не відома, жодних грошових коштів позивач не надавала. Відповідач лише підписала договір, оскільки виступала майновим поручителем та на такій формі договору настоювала позивач. Також між сторонами в подальшому було укладено новий договір позики та внесено до нього зміни, в зв`язку з чим у сторін було розуміння, що через укладення нового договору позики, перший договір позики припинив свою дію, а разом із ним і договір застави автомобіля. Крім того, зазначив, що договір позики від 29.05.2015 року було використано як платіж. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судове\~засідання треті\~особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Ухвалою суду від 22.11.2018 року клопотання про зупинення провадження було задоволено частково. Зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 127/18671/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання зобов`язання за договором позики припиненим. У задоволенні клопотання в частині зупинення провадження у вказаній цивільній справі, до завершення кримінального провадження згідно з Витягом з ЄРДР від 06.11.2018 року було відмовлено. Ухвалою суду від 31.01.2019 року провадження у справі відновлено, оскільки рішення суду у цивільній справі № 127/18671/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання зобов`язання за договором позики припиненим від 29.10.2018 року постановою Вінницького апеляційного суду від 15.01.2019 року було скасовано. Ухвалою суду від 11.03.2019 року було забезпечено позов шляхом вилучення та передачі на зберігання ТОВ «АТП №1 ЛТД», що знаходиться по [ADDRESS] , транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі TIGUAN, 2014 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502, в межах суми позовних вимог розміром 600 000,00 гривень. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] \~було подано\~клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в задоволенні якого ухвалою суду від 21.03.2019 року було відмовлено. Судом встановлено, що 29.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] передала у власність позичальників 600 000,00 грн. строком до 01.07.2015 року з нарахуванням 2% від суми визначеної в п. 1 за кожний місяць користування позикою (Т.1 а.с. 7). Згідно з п. 3 договору позики, повернення грошей має відбутись в [ADDRESS] , [ADDRESS] та області в день фактичного повернення грошових коштів в повному обсязі, тобто 01.07.2015 року. За змістом п. 4 договору позики, на виконання зобов`язань позичальників, [PERSON] протягом десяти днів з моменту підписання цього договору зобов`язана передати в заставу належний їй транспортний засіб марки (моделі) VOLKSWAGEN TIGUAN 2014 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] . У випадку коли позичальники не повернуть суму позики в строк, вони зобов`язані сплатити суму боргу відповідно до ст. 625 ЦПК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1% від суми позики за кожен день прострочення (п. 5 договору позики). Зі змісту Звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 22.10.2018 року становить 594783,00 грн. (Т.1 а.с. 79-92). Суд критично ставиться до письмово твердження відповідача про те, що даний Звіт містить ознаки підробки, оскільки відкриття кримінального провадження за даним фактом не є належним доказом. Факт підробки має підтверджуватися належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду. За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст.\~1047\~ЦК України, договір\~позики укладається\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 06.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] в заставу терміном і на умовах, визначених цим договором, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 24.07.2014 року Центром ДАІ 0502, транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] .1 а.с. 8-9). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колеснік О.В. Згідно з п. 1.1. зазначеного договору заставодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики або заставдавцем за цим договором отримати задоволення за рахунок майна заставодавця, переданого в заставу на умовах, визначених цим договором. За взаємною згодою сторони оцінили вартість вищезазначеного майна у 800000,00 грн. (п. 1.3. договору застави транспортного засобу). Відповідно до п.п. 1 п. 5.1. договір застави транспортного засобу, заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати майно у наступних випадках якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за договором позики вони не будуть виконані повністю. Звернення стягнення на майно та реалізація майна здійснюється за вибором заставодержателя у порядку, встановленому чинним законодавством України (п. 5.2. договору застави транспортного засобу). В порушення умов договору позики позичальники свої зобов`язання за договором не виконали. У зв`язку з чим у них утворилася заборгованість, яка станом на 19.06.2018 року становить 600 000,00 грн. заборгованість по тілу позики. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі. Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення виконання вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом (ч.1 ст. 24 вказаного вище Закону). За змістом ч.1 ст. 26 зазначеного Закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. З огляду\~на положення\~наведеного вище\~закону,\~суд вважає,\~що позивачем\~обрано один\~із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження визначеного законодавством. Щодо твердження представника відповідача про припинення дії договору позики від 29.05.2015 року, слід зазначити наступне. Постановою Вінницького апеляційного суду від 15.01.2019 року у справі №127/18671/18 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2018 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання зобов`язання за договором припиненим відмовлено. Так, зі змісту даної постанови вбачається, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] угоди, в якій обумовлено припинення зобов`язання за договором позики б/н від 29 травня 2015 року і заміну його новим зобов`язанням, отже відсутні правові підстави вважати, що у зв`язку з укладенням договору позики б/н від 31.07.2015 року відбулася новація боргу. Відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 року у справі № 902/611/18 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН» до [PERSON] , Державного реєстратора з державної реєстрації юридичних осіб підприємців відділу реєстрації юридичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка» про розірвання договору, скасування рішення загальних зборів та поновлення попереднього запису в реєстраційних документах було відмовлено повністю. Разом з тим, постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2019 року у справі №902/611/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН» було залишено без задоволення, проте змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 року у справі №902/611/18. Залишено без змін резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 20.03.2019 року. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач позику взагалі не отримувала, оскільки в постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2019 року у справі №902/611/18 встановлено, що 09.05.2015 року [PERSON] разом з іншими позичальниками отримала від [PERSON] в борг кошти у розмірі 600000 грн. З приводу твердження представника відповідача про те, що договір позики\~від 29.05.2015\~року було\~використано як\~платіж за\~договором купівлі-продажу\~частки у\~статутному капіталі\~ТОВ «ВЕЛЛС-ІНВЕСТ ВН», то слід зазначити наступне. Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24 вересня 2019 року у справі №902/611/18 судом було встановлено, що вказане не свідчить про виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язаннь щодо оплати вартості частки в статутному капіталі ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» за умовами п. 4.2 договору від 04.09.2015 року, оскільки такий спосіб розрахунків сторонами не погоджений, зміни до умов договору не внесені. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в розмірі 6384,20 грн. (6000,00 грн. судового збору за подання до суду даного позову + 384,20 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) слід стягнути з відповідача на користь позивача, що підтверджено документально (Т.1 а.с. 1, 140). Сума в розмірі 10000,00 грн. за правничу допомогу, яка була зазначена в попередньому розрахунку судових витрат позивачем, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачем на підтвердження даних витрат не було надано жодного підтверджуючого доказу щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. На підставі викладеного та

Outcome: approved