Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 15.11.2001 року, між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом РАЦС, актовий запис №1764. 14.12.2001 року розпорядженням ВАТ «УКРП'ЄЗО» № 563 на склад сім'ї з двох осіб їм була надана кімната [ADDRESS]. 14.03.2002 року у них народилась донька - [PERSON].У зв'язку з народженням дочки, з метою поліпшення житлових умов сім'ї та отримання додаткової кімнати в гуртожитку, вони з відповідачем прийняли рішення про розірвання шлюбу і 20.09.2006р. за взаємною згодою їх шлюб був розірваний (актовий запис за №518). 06.11.2006 року розпорядженням ВАТ «УКРП'ЄЗО» №611 їм була надана кімната [ADDRESS]. Особовий рахунок на кімнату [ADDRESS] був відкритий на відповідача [PERSON]Після отримання в користування кімнату №105 їх побут і взаємовідносини не змінились, вони продовжували проживати разом як подружжя, вели спільний сімейний бюджет, виховували дочку та спільно користуватись кімнатами № 105 та № 209. 31.07.2007 року у них народився син-[PERSON]. Згодом вони прийняли рішення приватизувати кімнату [ADDRESS], а саме кімнату, особовий рахунок на яку був відкритий на ім'я відповідача. Вказана кімната знаходилась в частині секції загального користування № 207- 209, яка була приватизована на ім'я відповідача. В подальшому за взаємною згодою з метою поліпшення житлових умов, нормального розвитку та повноцінного виховання неповнолітніх дітей, вони вирішили купити домоволодіння та земельну ділянку. А тому, згідно спільному рішенню квартиру [ADDRESS] ними був вчинений продаж вказаної квартири за 67000грн. Потім вони купили домоволодіння [ADDRESS] площею 63.1 м.кв., який розташованій на земельній ділянці площею 0,1451га.Вартість домоволодіння - 68114грн., земельної ділянки 37726 грн., разом 105840грн.Договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.05.2012 року та земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) розташованої у с. Свідівок, [ADDRESS], був укладений на ім'я відповідача [PERSON] Будь яких підстав для недовіри відповідачу у неї не було, так як з 2001 року до часу придбання домоволодіння вони постійно проживали однією сім'єю, разом виховували дітей, вели спільне господарство, планували майбутнє, тобто проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В подальшому 5 березня 2014 року вони зареєстрували шлюб у Соснівському відділі РАЦС, актовий запис №39. На даний час стосунки між ними погіршились, відповідач не погоджується розділити спільне майно. Просила винести рішення, яким встановити факт проживання її з відповідачем однією сім'єю з 21 вересня 2006 року по 04 березня 2014 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки в с. Свідівок, [ADDRESS], Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали повністю, просили у його задоволенні відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві зазначив наступне. Заочним рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 04 липня 2006 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Твердження позивача про те, що сторони після розірвання шлюбу проживали однією сім'єю спростовуються вищевказаним рішенням суду. З 13 листопада 2006року сторони взагалі проживали за різними адресами і в різних квартирах. Цьому підтвердженням є клопотання начальника ЖКХ ВАТ «Укрп'єзо» №350 від 13.11.2006 року де вказано, що [PERSON] з дитиною переселилась в кімнату [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] залишився проживати в кімнаті 209 за цією ж адресою. Підтвердженням того, що сторони не проживали однією сім'єю є також те, що кожний приватизував своє житло.[PERSON]. отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.09.2009 року на 7/25 частин [ADDRESS].[PERSON]. 10 липня 2012 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] в м.Черкаси.Тобто кожний з бувшого подружжя набув собі у власність окреме майно.24 грудня 2011 року [PERSON] продав належні йому 7/25 частин [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу.Продаж було здійснено за 67000гривень.За вказані кошти [PERSON] придбав 04 травня 2012 року домоволодіння по вул. Першогравневій,34 в с.Свидівок Черкаського району Черкаської області. За таких обставин, вимоги позивача про визнання даного майна спільною сумісною власністю не можуть бути задоволені. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показала, що знає сторін з 2010 року, вона тоді була головою комітету самоорганізації населення. Товаришували сім'ями. Ходили один до одного в гості, сторони по справі мешкали в квартирі № 105 в гуртожитку та шукали собі будинок, знайшли в лютому 2012 року в с. Свидівок Черкаського району, вони разом поїхали дивитися, домовилися про купівлю, позивач дала 1000 доларів США завдатку. Для купівлі будинку частково взяли кошти від продажу квартири в гуртожитку, а так позичали в неї також позичали 300 доларів США. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показав, що знає сторін років 8-10, він працював разом з відповідачем. Товаришували сім'ями. Ходили один до одного в гості Відповідач часто говорив йому що хочуть купити будинок в с. Свидівок Черкаського району. в лютому 2012 року поїхали в с. Свидівок Черкаського району вони разом поїхали дивитися будинок, домовилися про купівлю, позивач дала 1000 доларів США завдатку. Будинок купували для сім'ї. Відповідач розповідав йому, що вони фіктивно розлучилися щоб приватизувати квартиру в гуртожитку, потім вони продали цю квартиру десь за 18 000 тисяч доларів, та десь за 23 000 доларів купили будинок. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показала, що знає сім'ю [PERSON] з 2002 року, тоді як вони заселилися в гуртожиток. Вони разом товаришували, відпочивали сім'ями. Знає що сторони фіктивно розлучалися, щоб поліпшити свої житлові умови, вони продали квартиру та купили будинок в с. Свидівок Черкаського району. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показала, що вона являється дружиною власника будинку, який придбала сім'я [PERSON]. В грудні 2011 року вони приїхали дивитися будинок разом з кумами, позивачу сподобався та вона дала 1000 доларів США завдатку. 04.05.2012 року вони у нотаріуса переоформили будинок, тоді вона взнала, що сторони по справі розлучені. Гроші вони віддавали поступово, десь 3000 віддали через рік. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показала, що сім'я [PERSON] купили будинок в с. Свидівок в 2012 році, з того часу вона їх і знає, так як являлася їх сусідкою. Вони разом товаришували, їздили відпочивати з дітьми, святкували дні народження, разом обробляли огороди. Знала їх як сім'ю, всі були разом, про те що вони були розлучені не знала. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, в тому числі набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно. Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 7, 8 Сімейного кодексу, ст.372 ЦК України. Позивач також посилається на положення ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60 Сімейного кодексу України, відповідно до яких майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. Встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка і жінки, без реєстрації шлюбу, має юридичного значення з огляду на час придбання спірного майна. Цивільний шлюб це відносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю та при цьому не є одруженими. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Позивачем надано належні докази, зокрема, показання свідків, документи, спільного проживання сторін з вересня 2006 року по 04 березня 2014 року однією сім'єю. Крім того, надані позивачем та оглянуті у судовому засіданні фотографії, копії яких долучені до матеріалів справи, свідчать про тривалі усталені та публічні відносини сторін, поєднаних спільними інтересами та побутом, що притаманні подружжю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України. (а.с.56-66). Посилання представника відповідача, що з 13 листопада 2006 року сторони проживали за різними адресами і в різних квартирах, суд не приймає до уваги, оскільки, згідно статті 29 ЦК України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» [PERSON] має право мати декілька місць проживання, і той факт, що останній був зареєстрований за іншою адресою не може перешкодити йому постійно проживати однією сім'єю з [PERSON], як і посилання відповідача на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2006 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не є безумовною обставиною, що позбавляє позивача права звертатися до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки в період після розлучення з 21 вересня 2006 року по 04 березня 2014 року (дата повторної реєстрації шлюбу). Таким чином, факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом певного періоду, а саме з 21 вересня 2006 року по 04 березня 2014 року відповідно до ст. 293 ЦПК України суд вважає доведеним. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч.1 ст.57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Вирішуючи питання про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю суд виходить із такого. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] набув право власності на нерухоме майно у вигляді 7/25 частин блоку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 29.09.2009р. внаслідок приватизації житла з державного житлового фонду. [PERSON] також набула право власності на нерухоме майно (квартира [ADDRESS]) внаслідок приватизації житла з державного житлового фонду згідно свідоцтва про право власності від 10.07.2012р. Беручи до уваги час, коли сторони набували право власності на певне нерухоме майно внаслідок його приватизації, то відповідне майно є особистою приватною власністю кожного з них. 24 грудня 2011 року [PERSON] продав належні йому 7/25 частин блок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.12.2011 року. Продаж було здійснено за 67000 гривень. Згідно договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04.05.2012 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] площею 63,1м.кв., який розташований на земельній ділянці площею 0,1451га. Вартість домоволодіння - 68114грн., земельної ділянки 37726 грн., разом 105840грн. Беручи до уваги зміст положень ст.120 Земельного кодексу України, то в даному випадку житловий будинок та земельна ділянка, на якій він знаходиться, є нероздільними частинами одного об'єкту - домоволодіння загальною вартістю 105840грн. На придбання вказаного домоволодіння, що не заперечується сторонами, були витрачені кошти від продажу відповідачем належної йому квартири, а також інші кошти. При цьому, оскільки судом встановлено, що сторони фактично проживали однією сім'єю в період часу з 21.09.2006р. по 04.03.2014р., то з огляду на презумпцію спільності майна подружжя інша частина коштів, за рахунок якої було придбано домоволодіння, є спільними коштами сторін. Таким чином спірне домоволодіння загальною вартістю 105840грн було придбане за рахунок особистих коштів відповідача (67000грн) та спільних коштів сторін (38840грн), то при поділі майна частка, яка належить кожному із сторін, має відповідати половині вартості спільних коштів, за рахунок яких придбавалось спірне майно, тобто відповідати сумі 19420грн. Вираховуючи конкретну частку сторін в квартирі і приймаючи до уваги ринкову вартість домоволодіння на момент його придбання - 105840грн, суд приходить до висновку, що частка позивача у спірному домоволодінні, яка має бути їй виділена та на яку можливо визнати за нею право власності, становитиме 1/5, а відповідача - 4/5 і це відповідатиме загальним засадам рівності часток подружжя у спільному майні. Натомість, відповідно до ч.2 ст.70 СК при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК). Судом встановлено, що спірне домоволодіння придбавалося задля поліпшення житлових умов сім'ї і забезпечення кращих умов проживання та розвитку дітей. У спірному домоволодінні сторони проживали разом з дітьми протягом періоду часу понад п'ять років, спільно дбали про стан домоволодіння, щоб належним чином забезпечувати їх потреби. На теперішній час сторони спільно не проживають, але діти залишаються проживати разом з матір'ю (позивачем). За таких обставин, при визначенні розміру часток сторін у спірному домоволодінні суд бере до уваги: інтереси відповідача, якими він керувався при вчиненні правочинів з продажу своєї квартири та купівлі спірного домоволодіння; обсяг спільних коштів, вкладених у придбання спірного домоволодіння; майновий стан сторін; інтереси двох малолітніх дітей сторін, які проживають разом з позивачем, а відтак здебільшого перебувають на її утриманні. Таким чином, з огляду на обставини справи,

Outcome: partial