Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати дійсним договір № 559 від 12 серпня 1998 року купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , - укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на біржі нерухомості «ВЛАСНІСТЬ» за № 559 та у комунальному підприємстві «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.09.1998 за реєстровим №381. В обґрунтування позову зазначила, що 12 серпня 1998 року [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяла його законний представник [PERSON] , уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно з яким остання придбала квартиру [ADDRESS] . Згідно з умовами договору продаж квартири був здійснений за 3340 грн. 00 коп. Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» договір був зареєстрований в журналі реєстрації біржі нерухомості «ВЛАСНІСТЬ» за № 559. Після укладання договору позивач зареєструвала за собою право власності на квартиру в Мелітопольському МБТІ 07 вересня 1998 року за реєстровим № 381. Також право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Витяг від 28.04.2021 № 254705406. 13 липня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова О.А. з проханням вчинити нотаріальну дію - посвідчити договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] . Але у зв`язку із тим, що наданий позивачем договір купівлі-продажу, зареєстрований біржею нерухомості «ВЛАСНІСТЬ», не був нотаріально посвідчений відповідно до ст.227 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору купівлі-продажу, у посвідченні договору дарування вказаної квартири було відмовлено, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова О.А. від 13.07.2021 про відмову у посвідченні договору дарування. Між тим, після передачі грошової суми та отримання технічної документації, а також ключів від проданої квартири зв`язок з відповідачами був втрачений. Позивач вважає договір купівлі-продажу, зареєстрований біржею нерухомості «ВЛАСНІСТЬ» - від 12.08.1998 за № 559, дійсним з наступних підстав. Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 12 серпня 1998, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу у серпні 1998 року покупцю не було відомо, що правочин у відповідності до ст.47 Цивільного Кодексу Української PCP (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Літути С.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Від відповідача\~ [PERSON] \~до суду\~надійшла заява\~про розгляд\~справи за\~її відсутності,\~позовні вимоги\~визнає в\~повному обсязі\~та проти\~винесення рішення\~не заперечує.\~ Від відповідача\~ [PERSON] \~до суду\~надійшла заява\~про розгляд\~справи за\~його відсутності,\~позовні вимоги\~визнає в\~повному обсязі\~та проти\~винесення рішення\~не заперечує.\~ Третя особа - представник Біржі нерухомості «Власність» у судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Біржею нерухомості «Власність», що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12 серпня 1998 року, реєстраційний №559/а.с.4/. Право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано на Біржі нерухомості «Власність», реєстраційний номер 559 та у встановленому законом порядку через КП «ММБТІ» 07 вересня 1998 року, реєстраційний номер 381, про що свідчить штамп реєстрації права власності на зворотній стороні копії договору купівлі-продажу/а.с.4/. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності №254705406 від 28 квітня 2021 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с.7/. 13 липня 2021 року приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А. винесено постанову про відмову у посвідчені договору дарування, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідчення договору дарування, у зв`язку з тим, що згідно вимог ст.47-49 ЗУ «Про нотаріат» договорі купівлі-продажу, зареєстрований біржею нерухомості «Власність» від 12.08.1998 за №559, укладений з порушенням чинного законодавства України/а.с.8/. Згідно\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ч.1\~ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2\~ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На даний час позивач не має можливості розпоряджатись своєю власністю, оскільки біржовий договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений. Згідно ч.1ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так\~ст.5 ЦК України\~та п. 4\~Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК\~передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями\~ст. 42 ЦК\~(в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2\~ст. 48 ЦК\~(в редакції 1963 року). Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року\~членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Мінюсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на житловий будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно\~ст. 227 ЦК УРСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47\~ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ст. 153 ЦК УРСР\~передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Цивільний кодекс УРСР\~в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин. Даний термін з`явився у\~ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Договір купівлі-продажу квартири від 12 серпня 1998 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття. Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених\~ЦК УРСР. Відповідно до\~ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно\~ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Таким чином вищевказане свідчить про те, що при укладанні договору купівлі-продажу від 12.08.1998 сторони керувались ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до\~п.\~4\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~УРСР від\~28.04.1978\~№ 3\~«Про судову\~практику в\~справах про\~визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.1998 № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад,\~ст.ст. 105,114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47\~ЦК України\~суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved