Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 880 652,40 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 162,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 28 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13 вересня 2016 року між нею та [PERSON] , представником якою виступало приватне підприємство «Агенція нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» на підставі довіреності, було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Згідно умов договору до 30 червня 2018 року сторони зобов`язалися укласти Договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, що знаходиться на 7-му поверсі багатоповерхового житлового будинку зі стоянками на [ADDRESS] , а також для забезпечення виконання свого зобов`язання щодо укладення основного договору вона 14 квітня 2017 року сплатила відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 32 660,41 доларів США, що на момент укладення договору є еквівалентним сумі 870 400 грн. 01 серпня 2018 року вона звернулась до ПП «Агенція нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» з вимогою укласти основний договір або повернути їй забезпечувальний платіж та грошову суму у розмірі 5 000 грн., як додаткову грошову суму за порушення зобов`язання з вини відповідача, проте, Основний договір з нею укладено не було, а грошові кошти не повернуто. Відповідач взятих на себе обов`язків не виконав, відтак просить стягнути з нього забезпечувальний платіж у розмірі 870 400 грн., грошову суму 5000 грн., 3 % річних за період з 21 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 5252,40 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 162,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 28 000 грн. Ухвалою судді від 16.11.2018 відкрито провадження у даній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позові, просить позов задоволити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, зазначив, що дійсно між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно якого позивач сплатила забезпечувальний платіж у розмірі 870 400 грн., відтак не заперечує щодо повернення позивачу зазначеної суми, оскільки під час виконання будівельних робіт забудовником були внесені зміни в проект будівництва, що в свою чергу призвело до зміни терміну введення будинку в експлуатацію. Про зміну строків укладення Основного договору позивача було повідомлено листом, однак позивач не погодилась на продовження терміну укладення основного договору. В подальшому позивачу було надіслано пропозицію про розірвання вищевказаного попереднього договору та повернення суми забезпечувального платежу, однак позивач відмовилась від укладення договору про розірвання Попереднього договору. Щодо стягнення інших витрат заперечує в повному обсязі, оскільки у даному випадку відсутнє будь-яке прострочення грошового зобов`язання перед позивачем зі сторони відповідача, оскільки стягнення суми забезпечувального платежу за попереднім договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання. Заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 28 000 грн. є неспівмірною із складністю справи, наданим адвокатом обсягу послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому у задоволенні даних витрат просить відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, ухвалюючи рішення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 вересня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , представником якою виступало приватне підприємство «Агенція нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» на підставі довіреності, було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого сторони зобов`язалися до 30 червня 2018 року укласти Договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, що знаходиться на 7-му поверсі багатоповерхового житлового будинку зі стоянками на [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1 Договору позивач [PERSON] для забезпечення виконання свого зобов`язання щодо укладення основного договору сплачує до 13 травня 2017 року забезпечувальний платіж у розмірі 32 660,41 доларів США, що на момент укладення Договору є еквівалентом сумі 870 400 грн. На виконання умов Договору позивач сплатила 14 квітня 2017 року відповідачу забезпечувальний платіж в сумі 870 400 грн., що підтверджується відповідними квитанціями наявними в матеріалах справи. Відповідно до п.3.5 Договору якщо порушення зобов`язання щодо укладення Основного договору сталося з вини відповідача, він зобов`язаний протягом 20 робочих днів з дня порушення зазначеного зобов`язання повернути позивачу забезпечувальний платіж та додатково сплатити грошову суму у встановленому Попереднім договором розмірі 5000 грн. 01 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до ПП «Агенція нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» з вимогою укласти Основний договір або повернути забезпечувальний платіж та грошову суму у розмірі 5 000 грн., проте Договір купівлі-продажу укладено так і не було, а грошові кошти позивачу не повернуто. Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір. У визначені ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Однак, як встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, відповідач умов договору не виконав, кошти отриманні як забезпечувальний платіж позивачу так і не повернув, укладення договору купівлі-продажу однокімнатної квартири не відбулось. Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За наведеного, враховуючи, що відповідач не виконав свого зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу квартири, умов договору не виконав, кошти отриманні як забезпечувальний платіж сплачені позивачем у розмірі 870 400 грн. так і не повернув, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені 870 400 грн. та грошову суму 5000 грн. за порушення зобов`язання щодо укладення Основного договору з вини відповідача. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що безпідставним є нарахування позивачем на вказану суму забезпечувального платежу 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки стягнення з відповідача суми забезпечувального платежу за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Повернення суми гарантійного платежу є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов`язанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 Цивільного кодексу України. Зазначений правовий висновок відображений в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2016 року у справі № 921/266/13-г/7. А тому в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за період з 21 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року у розмірі 5252,40 грн. слід відмовити. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України вбачається, що для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Що стосується вимог позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 28 000 грн., то судом не встановлено наявності доказів, які підтверджують фактичне здійснення позивачем таких витрат, зокрема, суду не надано відповідного розрахунку, акту виконаних робіт, банківські виписки та на якій підставі здійснені відповідні платежі. За відсутності доказів здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд позбавлений можливості здійснити розподіл судових витрат в цій частині. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 8 754 грн. На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 638 ЦК України та

Outcome: partial