Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення сином навчання. На обґрунтування позову зазначила, що їх спільний син навчається в Таврійському державному агротехнологічному університеті на денній формі навчання. Позивач несе витрати на утримання сина, при цьому відповідач будучи працездатним, не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги. В судове засідання позивач не з`явилась, від неї надійшла заява, в якій вона, просить розглядати справу за її відсутності. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 24.03.2006 року був розірваний /а.с.6/. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] про що свідчить копія свідоцтва про народження /а.с.7/. Відповідно до довідки Таврійського державного агротехнологічного університету № 1010 від 07 жовтня 2019 року [PERSON] є студентом 1 курсу факультету АТЕ вказаного закладу на денному відділенні на бюджетній основі. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Стипендію не отримує /а.с.8/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання їхнього повнолітнього сина, який продовжує навчання, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 06.02.2020 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 річного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved