Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 30 грудня 2003 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, який вони розірвали за рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 11.02.2010 року. Від спільного життя вони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні У теперішній час всі шлюбні відносини вони припинили, проживають окремо, відповідач не надає коштів на утримання їх спільної дитини, хоча зобов'язаний згідно з законом утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач сплачує аліменти на користь неповнолітньої дитини від першого шлюбу у розмірі 25%, офіційно не працює, але має періодичний заробіток, але витрачає його на свої нужди, доходів позивачки недостатньо для утримання сина. У зв'язку з чим позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 16,5% від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% від мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у попереднє судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у попереднє судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, змінені позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 30 грудня 2003 року перебували у шлюбі, який вони розірвали 11.02.2010 року (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою (а.с.7-8). Згідно ст.ст. 180-181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я і матеріальне положення дитини, яка проживає з позивачкою, стан здоров'я і матеріальне положення відповідача, який офіційно не працює, однак має періодичний заробіток, сплачує на користь неповнолітній дини аліменти у розмірі 25%, приймає до уваги також, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На вимогу ст. 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідним допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі 16,5% на утримання сина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 180-182, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved