Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 жовтня 2008 року вона з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу дітей не мають. Позивач вказує, що з березня 2017 року проживання та ведення спільного господарства між ними припинені. Позивач зазначає, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося через несхожість характерів, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Подальше продовження спільного проживання та збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Тому просить суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить суд змінити прізвище на дошлюбне.\~ В судове засідання позивач не зявилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що шлюб це на все життя. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 2008 року Відділом РАЦС по м. Мелітополю Мелітопольського МУЮ Запорізької області, актовий запис № 1029, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони не мають дітей. Судом встановлено, що з березня 2017 року шлюбні відносини між сторонами припинені, разом вони не мешкають та спільне господарство ними не ведеться. Відповідно до\~ч. 1 ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно\~ч.2 ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Таким чином, враховуючи викладене, за аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами неможливо, суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved