Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 19397 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також 5000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн. в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору при зверненні до суду. В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . 07.06.2020 [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 днз [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, скоїв наїзд на ворота та паркан належного їй домоволодіння, чим завдав їй матеріальні збитки на загальну суму 19397 грн. Оскільки [PERSON] залишив місце ДТП, це позбавило її можливості звернутися за відповідним відшкодуванням до страхової компанії [PERSON] , у зв`язку з чим, просила суд стягнути суму завданих збитків з відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Надаючи суду пояснення в порядку ст. 234 ЦПК України, вказувала, що 07.06.2020 [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 2101 днз [NUMBER] , порушуючи правила дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено ворота та хвіртку належного їй домоволодіння [ADDRESS] . Вартість відновлюваного ремонту пошкодженого майна складає 19397 грн., вона є невідшкодованою [PERSON] , а тому вважала за необхідне стягнути вказану суму з винуватця ДТП. Вказувала, що до страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] в момент ДТП, вона та її представник не зверталися. Представник позивача адвокат Митрошин С.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 40, 78), в судове засідання повторно не з`явився, в чергове надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його сімейними обставинами, при цьому доказів поважності причин неявки в попередні судові засідання та засідання 24.06.2021 суду не надав, що суд розцінює як поведінку, яка свідчить про зловживання процесуальними правами, з метою безпідставного затягування розгляду справи. У зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників провадження, суд визнає причини неявки [PERSON] в судове засідання не поважними та вважає за необхідне здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, висловлював позицію щодо невизнання позову, завищену вартість шкоди, а також повідомив про те, що його відповідальність в момент ДТП була застрахована. Заявляв клопотання про відкладення розгляду справи з метою звернення за правовою допомогою, складення відзиву на позов, але в наступні судові засідання не з`явився, відзиву не подав. Третя особа ДТВ СК «Альфа-Гарант» повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 71-73, 79), однак участь свого представника у розгляді справи не забезпечила, заяв з процесуальних питань та по суті справи не надала, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Суд установив, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-8). 07.06.2020 о 17:25 год, [PERSON] , по [ADDRESS] , біля будинку № 7, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 рн [NUMBER] , який належав [PERSON] , допустив порушення ПДР України, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на ворота та паркан домоволодіння [ADDRESS] , чим завдав шкоду, після чого залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2020 (а.с. 9-10), якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Згідно довідки ТОВ «Будівельно-виробничої компанії «ОЛДЕМ» від 14.08.2020, вартість воріт з хвірткою складає 19397 грн. (а.с. 11). Відповідно до\~ст.\~22\~ЦК України,\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2)\~доходи,\~які особа\~могла б\~реально одержати\~за звичайних\~обставин,\~якби її\~право не\~було порушене\~(упущена\~вигода). Збитки\~відшкодовуються у\~повному обсязі,\~якщо договором\~або законом\~не передбачено\~відшкодування у\~меншому або\~більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до\~ст.\~1187\~ЦК України,\~шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому,\~відповідно до\~ст.\~1192\~ЦК України,\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~з урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов`язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, позивач, вільно реалізуючи своє право на відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки автомобілем, вважала за необхідне стягнути з відповідача витрати на відновлення пошкодженого майна, виходячи з реальної вартості робіт та матеріалів необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, як слідує з поліса № 100305367 від 23.04.2020, в момент ДТП, яка мала місце 07.06.2020, цивільно-правова відповідальність [PERSON] по керуванню транспортним засобом ВАЗ 2101 р/н [NUMBER] , була зареєстрована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Вказаним договором визначено суми відшкодування за заподіяну шкоду майну 130000 грн (а.с. 59). Отже, між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» існували договірні відносини, щодо страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] по керування вказаним транспортним засобом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі\~ст.\~28,\~31\~Закону,\~шкода,\~заподіяна в\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди майну\~потерпілого -\~це,\~серед іншого,\~шкода,\~пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Випадки, коли страховик не відшкодовує шкоду, визначено ст. 32 Закону, а підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у ст. 37 Закону. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічні висновки викладено у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що звернувшись до суду з позовом про стягнення збитків завданих [PERSON] під час керування ним застрахованим транспортним засобом ВАЗ 2101 р/н [NUMBER] , в сумі 19397 грн., тобто в межах суми страхового відшкодування (складає 130000 грн. за шкоду завдану майну), позивач звернулася до суду пред`явивши позов до неналежного відповідача, а саме до [PERSON] , а не до його страховика, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] зник з місця ДТП та не повідомив про наявність в нього страхового поліса ТДВ СК «Альфа-Гарант», як підставу для звернення з позовом саме до нього, суд розцінює критично, оскільки це не позбавляло позивача права звернутися до страховика вже після того, як їй стало відомо про страховика, при цьому, таке право судом роз`яснювалося, за заявою позивача страхова компанія залучена до участі у справі як третя особа. Крім цього, дані щодо дійсних полісів обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів наявні у вільному доступі в мережі Інтернет, що дозволяло позивачу та її представнику встановити страхову компанію відповідача, в тому числі за номером зареєстрованого транспортного засобу. Крім цього, відповідно до ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», залишення винуватцем місця ДТП, а також не повідомлення ним страховика про ДТП у строки визначені законом, може бути підставою для регресної вимоги страховика до винуватця ДТП, та не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Доказів звернення позивача до страховика з метою отримання виплати страхового відшкодування, як і рішення страховика щодо відмови в проведенні такої виплати позивачу, суду не надано. Позивач та її представник підтвердили, що до страхової компанії, в якій була застрахована відповідальність [PERSON] , вони не зверталися. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача пред`явлені до неналежного відповідача, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами,

Outcome: dismissed