Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди землі, в якій зазначає, що 01.02.2007 року між нею та ПСП ім.Щорса було укладено договір оренди землі №23. Відповідно до даного договору [PERSON] передала ПСП ім.Щорса в оренду земельну ділянку площею 6,18 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №769262, виданого Павлівською сільською радою Кегичівського району Харківської області. ПСП ім.Щорса, на думку позивача, постійно ухиляється від виконання умов Договору та вимог законодавства щодо договорів даного виду, а саме: не проводить перерахунку орендної плати за договором, виплату орендної плати здійснює без необхідних документів, виплата орендної плати здійснюється не в повному обсязі. Орендна плата на рік складає 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру. Договором не встановлено грошової оцінки розміру орендної плати. Відповідач не надавав позивачу первинних бухгалтерських документів на отриману ним продукцію, що виплачувалася в рахунок орендної плати із зазначенням кількості та вартості отриманої продукції. Запит про отримання таких відомостей за 3 роки відповідач проігнорував. Крім того, відповідач не надавав позивачу сертифіката якості продукції, що позбавило його можливості реалізувати частину продукції через торгівельну мережу. Виплата орендної плати здійснювалася не в повному обсязі, а саме: соняшник та цукор видавалися у розмірі 50 % від кількості, яка вказана у Договорі. Позивач не може це довести, так як відповідач не надавав йому первинних документів на продукцію. У зв'язку з цим він просив витребувати у відповідача такі відомості. Враховуючи, що відповідач порушував умови договору, то позивач не мав можливості контролювати виконання умов договору щодо повноти сплати орендної плати та відповідності її розміру вимогам діючого законодавства, а також, що порядок розрахунків, якого притримується відповідач, не дає можливості реалізовувати надлишки сільськогосподарської продукції. Внаслідок цього позивач зазнав збитків. Тому позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року №23, укладений між нею та ПСП ім.Щорса. Представник позивача в суді позов підтримав і доповнив, що позивач уклала договір оренди землі з відповідачем, передала йому землю і останній повинен його виконувати: виплачувати орендну плату. Позивач виконала умови договору і може вимагати його виконання. Відповідач порушував як договір оренди так і законодавство. Відповідач не бачить орендодавця як рівного учасника договору, порушує його. Тому такий договір оренди слід розірвати. Даний договір порушено ще під час його укладення: в договорі натуральну форму оплати не перераховано в грошову. У першому договорі, який укладався до договору №23, було передбачено як перерахувати натуральну орендну плату в грошову. У діючому договорі перерахування натуральної орендної плати в грошову не передбачено, а це унеможливлює виконання договору. В договорі також немає розміру індексу, а відповідно до ст..21 Закону України «Про оренду землі» проіндексувати можна лише при укладенні в договорі умов про оплату орендної плати в грошах. Орендна плата зазначена в договорі не відповідає законодавству, бо немає перерахунку в гроші і немає індексу. Відповідач при виплаті орендної плати застосовував ціни товарної біржі. Їх слід зменшити на непрямі податки і комісійні винагороди на біржі. І тоді це буде дохід виробництва відповідача. Сума буде менше на 20%. Відповідач постійно не доплачує позивачу орендну плату. Розрахунки орендної плати слід проводити виходячи із собівартості продукції, на що вказує відповідь головного управління мін доходів у Харківській області. Представник позивача вказує, що відповідач не надавав позивачу накладних на видачу орендної плати, податкових накладних, сертифікат якості. При цьому представник позивача не заперечує, що видача цих документів не передбачена укладеним договором оренди. Орендодавець по договору оренди є споживачем, на якого поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Цей закон передбачає необхідність видавати споживачу документи про якість і кількість отриманого товару. На вимоги видавати вказані документи в письмовій формі відповідач відповіді позивачу не надав. Відповідно до ст.22 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. На думку представника позивача у позивача теж повинні залишатися відомості про виплати йому орендної плати. Представник позивача не заперечує, що позивач зацікавлений в тому, щоб отримувати орендну плату в натуральній формі, але відсутність перерахунку в грошову форму не дозволяє позивачу здійснювати контроль за розміром орендної плати. На думку представника позивача договір оренди землі має подвійну природу, коли орендна плата виплачується в натуральній формі. Він також вважає, що натуральна форма оплати це є реалізацією орендарем власної продукції орендодавцю як споживачу. Відповідач позивачу виплачує орендну плату не повністю: не видає 100% цукру та насіння соняшнику, зерно видає неякісне. Неналежну якість не може бути підтверджено, так як не надано сертифіката якості і його видача в договорі не передбачена. Представник позивача вважає, що між сторонами по договору оренди розрахунки проведено частково, вони не завершені. Тому він просить розірвати договір оренди. Відповідач також не надав позивачу інформації про перерахування податків, орендодавець повинен знати яким чином обраховувалися податки. Претензії по кількості зерна по договору оренди немає. Також немає претензії по податку, але і розрахунку по податку теж нема. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди землі з тих причин, що вона не повністю отримувала орендну плату, їй не видавалися документи на отриману продукцію. З цим не можна погодитися, так як позивач щороку отримувала повністю в рахунок орендної плати продукцію, передбачену договором. До розміру орендної плати входить і податок з фізичних осіб, який перераховується орендарем в дохід держави. Договір виконується як передбачено в натуральній формі. Є відомості на видачу продукції, по яких отримувала орендну плату і позивач. Договір оренди землі не містить даних про необхідність видавати орендодавцю документи. З виданої продукції ПСП «Щорса» щорічно сплачує податок з доходів фізичних осіб. Позивач розписувалася в відомостях про отриману орендну плату і претензій ніяких не пред»являла. Тому її вимоги в позові не обґрунтовані. Позивач підписувала договір оренди землі і претензій при цьому теж не було. Представник позивача безпідставно посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», так як даний закон не регулює відносини пов»язані з орендою землі. Розрахунок розміру орендної плати становить 3% від нормативної грошової оцінки землі. Тому він просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, в судовому засіданні досліджені письмові докази по справі: копія Державного акту серія Р2 №769262, про право приватної власності на землю на ім.»я [PERSON], що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 6,1835 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради.( а.с.35). З договору оренди землі №23 від 01.02.2007 року вбачається, що він укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПСП ім.. Щорса, предметом якого є земельна ділянка площею 6,18 га . Договір укладено на 15 років. Орендна плата вноситься орендарем в натуральній формі. Розмір орендної плати на рік складає 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється автоматично (без додаткової угоди) та індексується відповідно до офіційно встановленого індексу індексації. Орендна плата вноситься протягом року не пізніше 31 грудня. Передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами. Договір підписаний сторонами, проведено державну реєстрацію 17.03.2008 року за №040869600175.(а.с.4-5,31-32,117-118). З довідки начальника відділу Держземагенства у Кегичівському районі Харківської області вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 6323183700:10:001:0005, наданої у власність [PERSON] в 2010 та в 2011 роках становила 87327,07 грн.; в 2012 році становила 153346,34 грн. (а.с. 76 ). В суді досліджені копії документів, якими оформляється передача продукції в рахунок орендної плати орендодавцям ПСП ім. Щорса, в тому числі і [PERSON] (а.с. 85-112). В суді виявлено, що проти прізвища позивача на кожному документі є підписи про отримання продукції та отримання послуг. Суд приймає до уваги розрахунок про нарахування орендної плати ПСП ім.. Щорса за земельний пай [PERSON] на а.с.122-124, так як в іншому розрахунку допущені описки. Судом досліджено розрахунки нарахування орендної плати за земельний пай [PERSON] за 2010-2012 роки, що підписані головним бухгалтером та директором ПСП Щорса, підписи завірені печаткою і які свідчать, що в 2010 році [PERSON] після вирахування податку з фізичних осіб повинна отримати орендної плати на суму 2226,84 грн. Фактично їй нараховано орендної плати 3450,5 грн., з якої утримано податок з фізичних осіб 517,58 грн.; до видачі їй належало 2932,93 грн. З позивача ж утримано в рахунок податку з фізичних осіб 50 кг насіння соняшнику та 50 кг цукру на суму 446,5 грн. Розрахунок свідчить, що в 2010 році орендодавець фактично одержала орендної плати 3004 грн., що більше на 777,16 грн. порівняно з 2226 грн.84 коп., які дорівнюють 3% нормативної грошової оцінки землі, а також, що орендарем за свій рахунок доплачено за орендодавця 71,08 грн. податку з фізичних осіб. В 2011 році [PERSON] після вирахування податку з фізичних осіб повинна отримати орендної плати на суму 2226,34 грн. Фактично їй нараховано орендної плати 3177,36 грн., з якої утримано податок з фізичних осіб 476,60 грн.; до видачі їй належало 2700,76 грн. З позивача ж утримано в рахунок податку з фізичних осіб 50 кг насіння соняшнику та 50 кг цукру на суму 412 грн. Розрахунок свідчить, що в 2011 році орендодавець фактично одержала орендної плати 2765,36 грн., що більше на 539,02 грн. порівняно з 2226,84 грн., які дорівнюють 3% нормативної грошової оцінки землі, а також, що орендарем за свій рахунок доплачено за орендодавця 64,60 грн. податку з фізичних осіб. В 2012 році [PERSON] після вирахування податку з фізичних осіб повинна отримати орендної плати на суму 3909,46 грн. Фактично їй нараховано орендної плати 5893,2 грн., з якої утримано податок з фізичних осіб 883,98 грн.; до видачі їй належало 5009,22 грн. З позивача ж утримано в рахунок податку з фізичних осіб 50 кг насіння соняшнику та 50 кг цукру на суму 530 грн. Розрахунок свідчить, що в 2012 році орендодавець фактично одержала орендної плати 5113,2 грн., що більше на 1203,74 грн. порівняно з 3909,46 грн., які дорівнюють 3% нормативної грошової оцінки землі, а також, що орендарем за свій рахунок доплачено за орендодавця 353,98 грн. податку з фізичних осіб. (а.с.122-124). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 01.02.2007 року між сторонами по справі було укладено договір оренди землі №23. Відповідно до даного договору оренди землі вбачається, що він укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПСП ім.. Щорса, предметом якого є земельна ділянка площею 6,18 га . Договір укладено на 15 років. Орендна плата вноситься орендарем в натуральній формі. Розмір орендної плати на рік складає 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється автоматично (без додаткової угоди) та індексується відповідно до офіційно встановленого індексу індексації. Орендна плата вноситься протягом року не пізніше 31 грудня. Передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами. Договір підписаний сторонами, проведено державну реєстрацію 17.03.2008 року за №040869600175. (а.с.31-32,117-118). Розрахунки нарахування орендної плати за земельний пай [PERSON] за 2010-2012 роки вказують на те, що вона повинна була отримати в 2010 році орендної плати на суму 2226,84 грн., а фактично отримала на суму 3004 грн.; в 2011 році вона повинна була отримати орендної плати на суму 2226,34 грн., а фактично отримала на суму 2765 грн.36 коп.; в 2012 році вона повинна була отримати орендної плати на суму 3909,46 грн., а фактично отримала на суму 5113,2 грн. (а.с. 122-124). При цьому судом встановлено, що кожного року за період 2010-2012 роки позивачу фактично нараховано відповідачем - орендарем орендна плата в натуральній формі. Розмір орендної плати на рік складає 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру, як передбачено умовами договору. Суд вважає доведеним, що [PERSON] отримано орендну плату по договору оренди землі №23 повністю. Також суд приймає до уваги, що позивач, отримала орендну плату, яка є не меншою 3% від нормативної вартості його землі. Представник позивача в позові вказує, що відповідач не проводить перерахунку орендної плати за договором в грошову форму, виплату орендної плати здійснює без необхідних документів, виплата орендної плати здійснюється не в повному обсязі. Орендна плата на рік складає 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру, яка і нарахована позивачу в такому ж розмірі. Договором не встановлено грошової оцінки розміру орендної плати. Відповідач не надавав позивачу первинних бухгалтерських документів на отриману ним продукцію, що виплачувалася в рахунок орендної плати із зазначенням кількості та вартості отриманої продукції, так як це не передбачено договором. Суд вважає, що в суді представник позивача не навів доказів, що вимоги позивача обгрунтовані та відповідають чинному законодавству. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про оренду» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Договором оренди землі між сторонами №23 передбачено орендна плата в натуральній формі: 1600 кг зерна, 150 кг соняшнику, 100 кг цукру, з урахуванням, що 50 кг насіння соняшнику та 50 кг цукру утримано на сплату податку з фізичних осіб, виплачена протягом 2010-2012 років повністю. Видача орендної плати оформлена відповідачем письмово, на що вказують відомості на видачу продукції в рахунок орендної плати, які підписані директором ПСП ім. Щорса та є підписи орендодавців, зокрема і [PERSON], про отримання орендної плати.(а.с.86-112). Надання позивачу первинних бухгалтерських документів на отриману ним продукцію, що виплачувалася в рахунок орендної плати із зазначенням кількості , якості та вартості отриманої продукції, договором оренди не передбачена. Представник позивача вказує на необхідність проведення розрахунків вартості продукції, яка передавалася в рахунок орендної плати, за середньою собівартістю з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 р. N 672, якою установлено, що перерахунок обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної частки (паю) у грошову проводиться виходячи з фактичної собівартості визначених договором видів продукції, робіт (послуг), яка склалася в господарстві за минулий рік, відповідно до Типового положення з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1996 р. N 452. При цьому суд приймає до уваги , що постанова Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1996 р. N 452 втратила чинність 16.05.2002 року. Крім того, суд вважає, що в зв»язку з тим, що відповідач повністю розрахувався з позивачем відповідно до договору оренди землі №23 в натуральній формі плати за оренду земельної ділянки, то не виникало необхідності по даному договору проводити перерахунок натуральної форми плати у грошову. Суд прийшов до висновку, що відповідач вірно проводить розрахунки враховуючи ринкову вартість, так як відповідно до ст.39 п.п 1.1. Податкового кодексу України податковий контроль за трансфертним ціноутворенням передбачає коригування податкових зобов'язань платника податків до рівня податкових зобов'язань, розрахованих за умови відповідності комерційних та/або фінансових умов контрольованої операції комерційним та/або фінансовим умовам, які мали місце під час здійснення зіставних операцій, передбачених цією статтею, сторони яких не є пов'язаними особами. Як свідчить розрахунок ПСП ім Щорса нарахування оренної плати позивачу податок з фізичних осіб сплачено до бюджету згідно з ст.39 п.п 1.1., ст. 167 п.1, ст.168 п..п 1.1 Податкового кодексу України . При цьому суд приймає до уваги, що позивач отримав орендну плату, яка є не меншою 3% від нормативної вартості його землі. Суд не погоджується з думкою представника позивача, що відповідач, при проведенні розрахунку по договору оренди землі №23 від 01.02. 2007 року порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України , Цивільним кодексом України, Законом «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.4 ст.31 Закону України «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Судом не встановлено невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі», умови договору теж виконані. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України : «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.»

Outcome: dismissed