Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності відповідно до договору дарування від 25.01.1994 року належить квартира [ADDRESS]. Разом з позивачем у зазначеній квартирі зареєстровані: син [PERSON], [INFO] та колишній співмешканець [PERSON], [INFO], який не проживає в квартирі з 01.09.2016 року. Не зняття відповідача перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися власною квартирою, оскільки на відповідача додатково нараховуються комунальні платежі, які саме позивач змушена сплачувати самостійно. Позивач неодноразово просила відповідача у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку зі спірного житла, однак останній так і не зняв, постійне місце проживання відповідача невідоме. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, не проти розгляду справи без застосування технічного запису та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, належним чином за єдиним відомим місцем проживання - місцем реєстраційного обліку, про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання, тому, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - виконавчий комітет Центрально-міської районної у місці ради не з'явився до суду, про дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла від них заява, згідно якої просять суд слухати справу без участі їх представника, та за умов доведеності обставин по даній справі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Згідно ч 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі договору дарування жилого будинку 25.01.1994 року, посвідченого ст. державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Ковтун Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-334 (а.с.12-13), позивач по справі - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі - [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою квартального комітету від 22.08.2017 року (а.с.10-11), але не мешкає там з 01.09.2016 року, не має за цією адресою жодних речей і не сплачує за квартиру комунальні послуги, що вбачається з акту за підписом голови квартального комітету від 22.08.2017 року (а.с.11). Де на даний час мешкає відповідач невідомо, на телефонні дзвінки він не відповідає, у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку зі спірного житла він не бажає. Крім того, судом встановлено, що на відповідача нараховуються комунальні платежі, які позивач змушена сплачувати самостійно, остання позбавлена можливості зняти відповідача з реєстрації, а також користуватися своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є достатньо обґрунтованим, тому його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved