Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що він є власником будинку [ADDRESS]. Крім нього, у вище вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі - колишня дружина його сина та онучка, які в будинку не проживають з 2003 року. Позивач, посилаючись на те, що відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації, що позбавляє позивача вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, крім того створює фінансові труднощі. Позивач в судовому засіданні вимоги позову уточнив, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому будинком, оскільки [PERSON] добровільно знялася з реєстрації, після подачі ним позову до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності від 2 листопада 1972 року. У відповідності до довідки, наданої депутатом Васильківської міської ради Київської області від 18.06.2018року, в належному йому будинку зареєстрована, але фактично не проживає відповідач. Відповідач співвласником вище вказаного нерухомого майна не є. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком під [ADDRESS], оскільки позивач є власником цього нерухомого майна, а тому правових підстав користування ним у відповідача відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved