Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 21 вересня 2016 року між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що причиною розпаду їхньої сім'ї послужило те, що в них різні погляди на сімейне життя, вони не розуміють один одного, між ними постійно виникали сварки, які призвели до того, що вона втратила почуття поваги та любові до відповідача. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що не проживає з відповідачем з липня 2018 року, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, зазначив, що вони разом з позивачем дійсно не проживають з липня 2018 року, подружні стосунки не підтримують, позивач не погоджується на примирення. Просить суд шлюб розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, серії [NUMBER] від 21.09.2016 р., вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2016 року, актовий запис №7. В судовому засіданні встановлено, що сторони з липня 2018 року разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Судові витрати за подання позову до суду слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.142 ЦПК України, в стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити на підставі ст.137 ЦПК України, оскільки такі документально не підтверджено належними доказами.

Outcome: approved