Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, розміром 5,2647 га. В 2013 році їй стало відомо про існування договору оренди землі від 01.10.2006 року належної їй земельної ділянки, начебто підписаного між нею та ТОВ «Запорізькі лани», який зареєстрований 26.04.2010 року за № 0410275000 у відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК». Зазначений договір вона ніколи не підписувала та про його існування їй нічого не відомо. Позивач вказує, що хоча візуально підпис схожий на її підпис, вважає, що він був перенесений за допомогою сучасної комп'ютерної техніки з копії її паспорту, старого договору, який вона підписувала або іншим шляхом. Крім того, в акті про визначення меж земельної ділянки, який є невід'ємним додатком до договору, також стоїть не її підпис. Позивач вважає, оскільки вона не підписувала договір оренди землі від 01.10.2006 року, який зареєстрований у 2010 році та акт визначення меж земельної ділянки від 01.10.2006, який є невід'ємним додатком до договору, він є недійсним. Позивач прохає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, розміром 5,2647 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району від 01.10.2006 року, укладений між нею та ТОВ «Запорізькі лани», в особі директора [PERSON], зареєстрований 26.04.2010 року в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі землі вчинено запис № 0410275000. В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» звернулося до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому прохають визнати договір оренди землі від 01.10.2006 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Запорізькі лани», зареєстрований в Оріхівському відділі земельних ресурсів від 26.04.2010 року дійсним та чинним на строк 5 років з моменту державної реєстрації, так як він був підписаний [PERSON], вона отримувала під власний підпис орендну плату за цим договором, позивачем виконувалися всі умови договору. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі та прохає відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. А також доповнив позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, а саме коштів витрачених на судовий збір, про забезпечення доказів по справі, а також витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надали клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог відповідача заперечують, наполягають на задоволенні зустрічних позовних вимог. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Запорізькі лани» необхідно відмовити виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЗП № 071379 від 03 жовтня 2005 року, позивач є власником земельної ділянки, розміром 5,2647 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області ( а.с.13). Відповідно до договору оренди землі без № від 01.10.2006 року, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» був укладений договір оренди земельної ділянки, строком на 5 років, який зареєстрований 01.10.2006 року за № 0459 в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, про що у державному реєстрі земель вчинено запис. 01.10.2006 року відповідно між позивачем та відповідачем підписано акт приймання передачі земельної ділянки . Також в матеріалах справи мається інший договір оренди землі від 01.10.2006 року, укладений між позивачем та відповідачем, строком на 7 років та зареєстрований в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.04.2010 року. ( а.с.7-9). Оскільки представник позивача в судовому засіданні стверджував, що його довіритель не підписувала договору оренди землі, який зареєстровано Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» 26.04.2010 року, та акт визначення меж земельної ділянки, по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, згідно висновків якої підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 01.10.2006 року на останньому аркуші у графі «підписи сторін», виконано струменеві-крапельним способом із застосуванням кольорової копіювальної розмножувальної техніки. Короткий рукописний запис у акті визначення меж земельної ділянки від 01.10.2006 виконаний рукописним способом за допомогою пишучого приладу, а короткий рукописний запис у графі «Орендодавець» в акті визначення меж земельної ділянки від 01.10.2006 року виконаний не [PERSON], а іншою особою ( а.с.125-129). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі Закон), а також договором оренди землі. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо ( статті 6, 627 ЦК України ). У відповідності до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Зі змісту ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч.1 ст.. 58 ЦПК України) Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішніх переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Враховуючи, що позивач спірний договір, який зареєстрований 26.04.2010 року в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» не підписувала, її підпис виконано струменеві-крапельним способом із застосуванням кольором копіювальної розмножувальної техніки, відповідно до висновків експертизи, в акті визначення меж земельної ділянки від 01.10.2006 року, який є невід'ємною частиною до вказаного договору, підпис виконаний не [PERSON], а іншою особою, строк договору закінчився в жовтні 2011 року, суд вважає за можливим визнати його недійсним. Враховуючи висновки суду про недійсність договору оренди землі, зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» про визнання договору оренди дійсним не підлягають задоволенню, так як відповідачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Відповідно до ст.88 ЦПУ України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved