Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить: поділити сумісне майно подружжя , а саме: поділити сумісне майно, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 56050 грн. за ? частину автомобіля Фольцваген Пасат, 1994 року випуску , д.н. [NUMBER] , залишивши автомобіль у власності відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] В період шлюбу за спільні кошти сторонами набуто спірне майно, а саме: Фольцваген Пасат, 1994 року випуску , д.н. [NUMBER]. Відповідно до інформаційно- консультативної довідки про вартість автомобіля , вартість продажу спірного майна складає 112 100 грн. , але оцінку провести не виявляється можливим , оскільки автомобіль відповідач не надає. Позивач в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності , проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 09 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачем зазначено , що в період шлюбу ними за спільні кошти придбаний автомобіль марки Фольцваген Пасат 1,8, 1994 року випуску , д.н. [NUMBER] . Відповідно до інформації Територіального сервісного центру №6342 РСЦ в харківській області від 25.04.2018 року , згідно бази даних НАІС МВС України на ім,я [PERSON] , [INFO], 08.02.2014 року зареєстровано транспортний засіб Фольцваген Пасат 1,8, 1994 року випуску. Згідно довідки суб,єкта оціночної діяльності ФО-П [PERSON] враховуючи офіційний курс гривні , встановлений НБУ на дату складання - 15.05.2018 року , найбільш вірогідна ціна продажу автомобіля складає 112 100 грн. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, оскільки сторонами було визнано факт набуття вищезазначеного майна в період шлюбу, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України зазначений факт не підлягає доказуванню. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). При цьому, згідно із частиною п,ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тобто, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення стороною вартості цієї частки на депозитний рахунок суду та при наявності обов,язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Такий висновок суду повністю узгоджується з висновком, зробленим Верховним Судом, викладеним в постанові від 06 червня 2018 року по справі № 707/2792/15-ц, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п,ятою статті 71 СК України дій ,щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді заяв про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи відсутність згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд прийшов до висновку про визнання за кожним із сторін по ? частці автомобілю Фольцваген Пасат 1,8, 1994 року випуску , д.н [NUMBER] , відсутність підстав для реального поділу спірного автомобіля та залишення його у спільній частковій власності сторін. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial