Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що згідно договору дарування від 09.09.2006 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS], в цьому будинку вона проживає з матір'ю [PERSON], дочкою [PERSON] та онуком [PERSON], відповідач - її брат, не проживає в будинку з 1997 року, має свою сім'ю та проживає по [ADDRESS], витрат по утриманню будинку він не несе, знятися з реєстраційного обліку не бажає. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], оскільки він не проживає за вказаною адресою більше року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 09.09.2006 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] житловою площею 68,80 кв.м, що стверджується копією зазначеного договору, який посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-1709, копією витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ станом на 12.04.2011 року. Як вбачається зі змісту договору дарування, дарувальником за цим договором є [PERSON], вищевказаний житловий будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Шкарівської сільської ради 22.04.1987 року та дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою 02.11.2002 року за № 1-1767, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ за № 59, книга № 1. В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON]-відповідач, [PERSON] -дочка позивача, [PERSON] 2010 року народження -онук позивача, що стверджується довідкою Шкарівської сільської ради Білоцерківського району від 06.06.2014 року № 02-18-1101. З пояснень позивача слідує, що відповідач за вказаною вище адресою не проживає тривалий час з 1997 року, жодної участі в утриманні будинку не приймає, його реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом. Допитані як свідки [PERSON] - сусідка позивача, [PERSON] -дочка позивача, в суді показали, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає тривалий час більше 15 років, в цьому будинку проживає позивач, її мати [PERSON], дочка [PERSON] та малолітній онук позивача [PERSON]. Покази свідка приймаються судом до уваги, оскільки вони є послідовними, не суперечать іншим доказам по справі. Наведені обставини підтверджуються також довідкою Шкарівської сільської ради Білоцерківського району від 04.06.2014 року № 02-18-1092, з якої слідує, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з червня 1997 року по даний час. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач зареєстрований за вказаною вище адресою з 1989 року, коли власником будинку була його мати [PERSON], тобто, він набув права на користування цим житлом як член сім'ї власника житлового приміщення, але тривалий час більше року в будинку не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, залишається по даний час зареєстрованим в будинку [ADDRESS], добровільно з реєстрації знятися не бажає. Проаналізувавши всі надані докази по справі суд дійшов висновку, що відповідач дійсно втратив право на користування вказаним будинком, оскільки не проживає в ньому тривалий час без поважних причин понад строки, передбачені в ст.405 ЦК України. Крім того, право членів сім'ї власника житла на користування ним є похідним від прав самого власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому при переході права власності на майно до іншої особи втрачається і право членів сім'ї бувшого власника цього майна на користування ним, якщо між ними та новим власником не досягнуто іншої угоди. А тому вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Враховуючи наведене та

Outcome: approved