Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Вимоги позову, з урахуванням поданих в ході розгляду справи 10.06.2019 (а.с. 143-152, т.1), 14.07.2019 (а.с. 178-187, т.1), 07.08.2019 (а.с. 198-204, т.1) заяв про збільшення розміру та уточнення позовних вимог, мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.07.2001. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.11.2018 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили. За час перебування у шлюбі подружжям, за взаємною згодою та за спільні кошти було набуте нерухоме майне, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та дві земельні ділянки в с. Сирники Луцького району (0,2500 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1610 та 0,365400 га для ведення особистого селянського господарства в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1611). Для придбання даного майна, в тому числі були використані і кредитні кошти отримані на підставі укладеного договору про іпотечний кредит та договору іпотеки від 22.12.2006. Зазначає, що подружжям в будинку був проведений сучасний капітальний ремонт, внаслідок чого збільшилась цінність нерухомого майна. Крім того, придбані інші речі повсякденного вжитку. Після розірвання шлюбу все придбане майно залишається в будинку. Домовленості щодо розподілу спільного майна між сторонами не досягнуто. Крім того, вказує на те, що під час шлюбу у 2011 році сторонами було придбано автомобіль Mercedes Модель:W-124 Рік випуску:1988. Автомобіль купувався по довіреності, відповідно право власності не реєструвалося. 01.07.2018 вказаний транспортний засіб продано, та 07.07.2018 придбано автомобіль марки: Opel Zafira, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль відповідач зареєстрував на себе 01.12.2018., через місяць після розірвання шлюбу. Ціна такого автомобіля станом на момент подання даної заяви складає 6200-6700 доларів США, що складає 172 391 грн. А тому, позивач просила поділити між нею та відповідачем майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: провести між сторонами поділ речей побутового вжитку, техніки, рослин та тварин відповідно до вказаного переліку (а.с. 199-203, т.1), виділивши позивачу [PERSON] : №назвавартість грн. 1Телевізор Philips3000 2DVD програвач1000 3Ноутбук Hewlett-Packard2000 4Пилосос Zelmer2000 5МікрохвильовкаGandi1000 6Тюнер Pover 4100CL700 7Пральна машина Gorenije5000 8Тюль (на кухні)500 9Шафа тридверна3000 10Ліжко 2-х спальне2000 11Пуфик250 12Доріжки 2 шт.1000 13Коврик2000 14Подушки 2 шт. великі800 15Подушки малі200 16Креманки 12 шт.240 17Стакани 12 шт.120 18Чайний сервіз (біло-вишневого кольору)200 19Чайний сервіс (колір кремовий/чорний)200 20Тарілки глибокі 9+5450 21Тарілки мілкі 10 шт.250 22Швабра120 23Каструлі 4 шт.500 24Сковорода 2 шт.300 25Покривало 450 26одіяло 450 27Ковдра 2 шт.1400 28Хлібниця170 29Гусятниця скляна150 30Чайник 250 31Швабра130 32Мішки 370 шт.55,5 33Металеві труби 1,3 м, 26 шт.885 34Пластикові відра 5 л - 10 шт.200 35Сапка 2 шт.85 36Культиватор ручний100 37Стелаж під миючі засоби200 38Поштова скринька 100 39 Тертка 45 40Миски пластикові 2шт.100 41Розноси набір40 42Підставка під хлібобулочні вироби25 43Підставка під прищепки25 44Форми для запікання100 45Виноград (кущ)25 46Вуличні квіти2000 47Ікона вишита бісером2500 48Тарілки широкі (6 шт.)150 49Графін65 50Миски металеві (2 шт)50 51Кухонний набір (шумовка, вінчик, товкач, лопатка)100 52Чемодан дорожній450 53Вага80 54стіл -тумба (3 шт.)200 55прасувальна дошка250 а всього на суму 37660,5 грн.; виділивши відповідачу [PERSON] : №назвавартість грн. 1Відеомагнітофон1000,00 2Касетний магнітофон50,00 3Газова колонка Bosh4000,00 4Газова плита Gorenije5500,00 5Витяжка на кухню350,00 6Монітори Samsung 2 шт.200,00 7Тюнер Tiger F1 700,00 8Тюнер В6 Full HD V Lan700,00 9Бойлер 100л Gorenije4000,00 10Гардина (на кухні)500,00 11Штора 2 шт.300,00 12Карниз 2 шт.1400,00 13Змішувачі-сіфони (душ і ванна)1000,00 14Бензопила2700,00 15бетономішалка2000,00 16Мотоблок5000,00 17Плуг3000,00 18Плазморіз7500,00 19Токарний станок25000,00 20Деревообробний станок3000,00 21Колун (станок)7000,00 22Подрібнювач деревини (станок)5000,00 23Компресор Intertool PT-00146000,00 24Піскоструйний станок5000,00 25Зварювальний апарат3000,00 26Шліфувальний станок8000,00 27Горіхокол100,00 28Кабель до телевізора 3 шт.300,00 29Кухня (меблі)18000,00 30Диван з м`яким кріслом6000,00 31Котел газовий4500,00 32Металеві труби під виноград3000,00 33Лопата 2 шт.100,00 34Молоток 2шт.100,00 35Граблі 1 шт.50,00 36Вуличний віник100,00 37Сокира 2 шт.400,00 38Подовжувач вуличний електричний500,00 39Шланг рукав 100м450,00 40Мото-коса бензинова Shtill2500,00 41Стелаж під інструменти200,00 42Тертка 25,00 43Ножі 8 шт.320,00 44Кабан4000,00 45Кури 6 шт.360,00 46Бурякорізка200,00 47Стілець розкладний рибацький100,00 48Крісло-вертушка100,00 49Крісло офісне (2 шт.)200,00 50Фреза до мотоблока2000,00 51Скло на теплицю500,00 52Медогонка1000,00 53Мотоцикл Leader15000,00 54Тюль (в кімнаті)500,00 55Мотошлем500,00 56Навіс для автомобіля накритий металопрофілем6000,00 57Вентилятор електричний100,00 58Вудка для риболовлі150,00 59Перфоратор2000,00 60Шліфувальний станок ручний2000,00 61Електродриль2000,00 62Шафа дводверна3000,00 63Монтажна пила Vitals-Master Gr3525HL2000,00 64Косарка КН-12000,00 а всього на суму 182255 грн.; поділивши порівну між сторонами: №назваВартість грн. 1Годинники 2 шт.200 2Постіль 2 набори600 3Рушники 4 шт. великі640 4Рушники метрові 4 шт.360 5Бочки металеві 200 л (8шт.)1600 6Ящики пластикові 20 шт.400 7Скляні банки 0,2 л - 68 шт.204 8Скляні банки 0,485 л твіст - 144 шт.720 9Скляні банки 0,5 л твіст - 24 шт.120 10Скляні банки 0,5 л - 20 шт.100 11Скляні банки 1 л - 16 шт.128 12Скляні банки 3л - 20 шт.400 13Подовжувач 2 шт.200 14Малина (кущі)106 на загальну суму 5778 грн., тобто, кожному на суму 2889 грн. стягнути з відповідача в користь позивача компенсацію за належну частку в спільному майні подружжя в сумі 72 297,25 грн.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля «Opel Zafira», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; стягнути з відповідача в користь позивача компенсацію за належну частку в спільному майні подружжя (автомобіль) в сумі 86 195,5 грн.; визнати за [PERSON] право власності: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1610; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,365400 га для ведення особистого селянського господарства в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1611; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину добудови до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Крім того, просила судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 25.04.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 106-109), відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 174-175, т.1) та пояснення по суті заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 33-34, т.2). Відповідач вимоги позову не визнав, зазначив, що майно вказане позивачем, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами не існує, оскільки, вказані позивачем технічні характеристики будинку не відповідають дійсності. Так, [PERSON] було придбано будинок в с. Сирники, в якому він самостійно провів добудову до нього та зробив реконструкцію надвірних будівель та споруд. Зазначені перепланування здійснювались за особисті кошти відповідача та кошти його батьків. Добудова житлового будинку була проведена без дозвільної документації та є самочинною. Відповідно до норм чинного законодавства самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а відтак не може бути і предметом поділу. Відповідно, неподільними є і земельні ділянки на яких знаходиться спірний житловий будинок. Окрім того, спірний будинок був придбаний за особисті кошти відповідача (особисті доходи від продажу 1/3 частини квартири, кредитні кошти в розмірі 50 000 грн., кошти надані його батьками від продажу 2/3 частин квартири). Відтак, спірне майно не було придбане за спільні кошти сім`ї, а тому не підлягає поділу між сторонами. Заперечував щодо розподілу речей побутового вжитку, техніки, рослин та тварин зазначивши, що до заяви про збільшення позовних вимог не долучено жодного документу, який би посвідчував факт придбання майна під час шлюбу. Не підтверджена вартість майна. Деякі із речей йому не потрібні, частина речей була виготовлена ним особисто та є безпосередньо його власністю, деякі із речей належать його батькам та дядьку. Вимога про сплату компенсації за вказані предмети є безпідставною. Автомобіль Мерседес ніколи не перебував у власності відповідача, він користувався ним на підставі довіреності [PERSON] Автомобіль Опель Зафіра було придбано уже після розірвання шлюбу за особисті кошти. В задоволенні позову просив відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Коломейчук О.М. вимоги позову підтримали з підстав викладених в позові. Додатково пояснили, що як позивач, так і відповідач під час набуття спільного майна обоє офіційно працювали. Доходи позивача перевищували доходи відповідача. До купівлі будинку готувалися, мали заощадження. До купівлі будинку проживали в квартирі батьків відповідача. Частину коштів на придбання будинку дали батьки позивача і відповідача, частину коштів взяли в позику у банку, частину позичили у людей. Батьки позивача дали 2500 доларів США. У друзів позичили 10000 доларів США. Борги погашали разом. Загальна вартість будинку з землею склала 48000 доларів США. Батьки відповідача продали квартиру пізніше. В будинку не було ні кухні ні водопроводу, все доробляли. Дерево на хату купували батько і брат позивача. До будинку зробили добудову, побудували хлів і гараж. За час шлюбу було придбано два автомобіля по дорученню. Мерседесом користувалися п`ять років, до 01.07.2018. Мерседес відповідач продав таємно. Опель було куплено 07.07.2018, на той час перебували в шлюбних відносинах. Однак відповідач зареєстрував Опель уже після розлучення. Позивач уточнила вимоги позову, зазначивши щодо спірного автомобіля Опель «нехай залишається за відповідачем». Разом з тим, зауважила, що зазначена в позовних вимогах компенсація за частку в автомобілі в сумі 86 1955 грн. - це за Опель . Сума компенсації вирахувана з ринкової вартості такого автомобіля. В переліку речей побутового вжитку, техніки, рослин та тварин немає речей, які належать батькам відповідача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, відзиві на заяву про збільшення розміру позовних вимог та поясненнях по суті заяви про збільшення розміру позовних вимог. В задоволенні позову просили відмовити. Додатково пояснили, що будинок з землею був придбаний за кошти його та його батьків: 28000 доларів США від продажу квартири, яка належала відповідачу і його батькам, 5000 доларів США - особисті кошти батьків. Крім того, в Ощадбанку був взятий кредит 50000 грн., що на той час становило приблизно 10000 доларів США. Кредит виплачувався ним особисто. Значну частину кредиту сплачував уже після розірвання шлюбу. То був іпотечний кредит, в іпотеку було передано це й же будинок. За домовленістю з продавцем будинку, купівлю будинку оформили раніше, а потім лише дали кредит, після реєстрації власності. Автомобіль Мерседес був лише в користуванні відповідача. Автомобіль прийшов в непридатність, його забрали як лом. Автомобіль Опель був придбаний в липні-серпні 2018 року після розірвання шлюбу за особисті кошти 1000 доларів США, з яких 500 доларів США позичив, є договір. Це «євробляха». По іншому майну: пилосос Zelmer був придбаний ним після розірвання шлюбу; пральна машина Gorenije, газова колонка Bosh, газова плита і витяжка належать мамі відповідача; бетономішалка, мотоблок, плуг належать батькові відповідача; плазморіза і токарного станка немає; циркулярка є; подрібнювач, зварювальний апарат, шліфувальний апарат купував відповідач і ними користується; колун і подрібнювач виготовлені ним особисто; інші станки старі були куплені ним на OLX і відновлені; подовжувач електричний позичений у знайомого; медогонка належить дядькові, який дав її в користування; фреза до мотоблока належить батькові відповідача; скло на теплицю відповідач привіз старе з роботи уже після розірвання шлюбу; кабана вже закололи. На все інше майно відповідач не претендує. Біля будинку на ділянці 0,2500 га розібрали стару веранду і добудували нову велику (кухня, ванна, туалет), це все перекрили новим дахом. На ділянці для ОСГ збудували навіс, гараж/хлів з льохом, курник. Це все добудовувалося без дозволів і проекту, і є самочинкою. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника банку за наявними матеріалами справи. Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідача, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2001 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 04 грудня 2018 року. Позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі, сторонами було набуто житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.12.2006 укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Луцького райнотокругу Волинської області Дехтярук І.В. (а.с. 10,11, т.1). Відповідно до пункту 2.1 Договору, ціна житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 102 160 грн. (а.с. 10 зворот, т. 1). 22.12.2006 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Луцького райнотокругу Волинської області Дехтярук І.В., [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1610 (а.с. 18,19). Відповідно до пункту 2.1 Договору, сума оцінки предмета договору становить 99 467 грн., які покупець зобов`язувався передати продавцеві (а.с. 18, т. 1). 22.12.2006 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Луцького райнотокругу Волинської області Дехтярук І.В., [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0,365400 га для ведення особистого селянського господарства в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1611 (а.с. 21,22). Відповідно до пункту 2.1 Договору, сума оцінки предмета договору становить 31 693 грн., які покупець зобов`язувався передати продавцеві (а.с. 21, т. 1). Право власності на спірне майно станом на день розгляду справи зареєстровано у встановленому законом порядку за відповідачем [PERSON] , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 26-28, т.1). Згідно статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Вирішуючи спір між сторонами, суд встановлює походження коштів, за які було придбане спірне майне, оскільки відповідачем оспорюється придбання спірного майна за кошти подружжя, він вказує, що витрачав особисті кошти, кошти від продажу 1/3 частини квартири, кредитні кошти отримані ним в розмірі 50 000 грн., кошти надані батьками від продажу 2/3 частин квартири. Досліджуючи обставини, щодо походження коштів на придбання нерухомого майна, судом встановлено, що зазначена в договорах купівлі-продажу загальна вартість житлового будинку та земельних ділянок придбаних 22.12.2006 [PERSON] становить (будинок 102 160 грн., земельна ділянка 99 467 грн., земельна ділянка 31 693 грн.) 233 320 грн. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Так, [PERSON] стверджує, що частину коштів затрачених на придбання будинку він отримав від продажу квартири, яка належала йому та його батькам на праві власності. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири (а.с. 110-113), судом встановлено, що [INFO] [PERSON] (батько відповідача), [PERSON] (мати відповідача), та [PERSON] відчужили на користь [PERSON] належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири було вчинено за ціною 101 000 грн. Розрахунок між сторонами здійснювався з відстроченням платежу. На момент підписання договору продавцем сплачено 40 400 грн., що еквівалентно 8 000 дол. США. Сума залишку 60 600 грн., що еквівалентна 12 000 дол. США відстрочувалася і повинна була бути сплачена рівними частинами або одним платежем у строк до 06.01.2007. Пунктом 1 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Оскільки право власності на 1/3 частку в квартирі виникло у відповідача на підставі свідоцтва на право власності на житло, яке видане 13.01.2000, до укладення шлюбу з [PERSON] , відтак дане майно є його особистою приватною власністю, як і кошти отримані від його відчуження. При визначені суми коштів отриманих від продажу квартири (належної [PERSON] частки в майні), суд виходить із рівності часток співвласників та ціни проданої квартири визначеної умовами договору. Відтак, [PERSON] отримав (101 000 грн./3) 33 667 грн. Батьки відповідача [PERSON] , [PERSON] , кожен зокрема, також отримали по 33 667 грн. від продажу квартири. В судовому засіданні, в тому числі з показань свідків [PERSON] , [PERSON] (батьків відповідача) встановлено, що всі кошти отримані від продажу квартири (28000 доларів США) усіма співвласниками були спрямовані на оплату вартості будинковолодіння та земельних ділянок. Тобто, на купівлю будинковолодіння і земельних ділянок було внесено 33 667 грн. особистих коштів відповідача [PERSON] , та 67 334 грн. особистих коштів батьків відповідача, а всього 101 000 грн. Жодних доказів на спростування таких обставин стороною позивача надано не було. Непослідовність дат посвідчення договорів купівлі продажу спірних будинковолодіння та земельних ділянок (22.12.2006) та договору купівлі-продажу належної відповідачу та його батькам квартири (29.12.2006), яка полягає в тому, що договір купівлі-продажу будинковолодіння з земельними ділянками був посвідчений раніше ніж договір купівлі продажу квартири, не суперечить висновку суду про те, що кошти від продажу квартири були витрачені на придбання будинковолодіння та земельних ділянок. Такі висновки підтверджуються поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка пояснила, що право власності на будинок оформили раніше ніж продаж квартири, оскільки на квартиру ще не було усіх документів, але гроші за квартиру дали наперед. Крім того, свідок [PERSON] (покупець квартири) в судовому засіданні пояснила, що кошти за квартиру в розмірі 28000 доларів США передавала частинами відповідачу та батькові відповідача [PERSON] , який казав, що будуть купувати хату в с. Сирники «для себе і для дітей». Тобто, кошти за квартиру були передані покупцем квартири наперед ще до посвідчення договорів купівлі будинковолодіння та земельних ділянок, як і договору купівлі-продажу квартири. Що стосується інших сум коштів, які були витрачені на придбання будинковолодіння та земельних ділянок, то з пояснень в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] (батьків відповідача) вбачається, що будинок і землю в с. Сирники купували за 48000 доларів США, з яких: 28000 доларів США від продажу квартири, 5000 доларів США - їхні особисті кошти, 2500 доларів США дали батьки позивача, 2500 доларів США позичив брат позивача, 10000 доларів США відповідач взяв кредит в банку. Свідок [PERSON] (батько позивача) зазначав, що на придбання вказаного нерухомого майна він передав зятю (відповідачу) 2500 доларів США. Що стосується коштів наданих на купівлю будинковолодіння та земельних ділянок членами родини - 5000 доларів США батьками відповідача, 2500 доларів США батьками позивача, 2500 доларів США позичених братом позивача, а всього - 10000 доларів США, то обставини отримання таких коштів жодною зі сторін не оспорюється. Разом з тим, оскільки передача цих сум не оформлялася письмово, ці кошти не можна віднести до таких, що були надані персонально комусь одному з подружжя. А з урахуванням того, що право власності на будинковолодіння і земельні ділянки оформлене на відповідача, їх слід вважати спільними коштами подружжя, що були витрачені на придбання спірного нерухомого майна. Крім того, судом встановлено, що 22.12.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2560, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 50 000 грн., зі сплатою 16 % річних, на 15 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 грудня 2021 року (а.с. 33,34). В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, 22.12.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького райнотокругу Волинської області Дехтярук І.В., зареєстрований в реєстрі за №13113/319, 320 (а.с. 29-32). Предметом договору визначено нерухоме майно, а саме: житловий одноповерховий будинок «А-1» з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , який включає в себе: хлів-літня кухня «Б-1», погріб - «б», вбиральня «В-1», колодязь «Г-1» огорожа 1-2, що розташовані на земельній ділянці (а.с. 29 зворот). Площа земельної ділянки становить 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд. З пояснень в судовому засіданні відповідача вбачається, що договір купівлі-продажу будинковолодіння був посвідчений раніше, ніж отримано кредит, оскільки кредит видавали лише під заставу будинку, право власності на який уже повинно було бути зареєстроване за позичальником. В судовому засіданні ніким не оспорювалося те, що кредитні кошти були витрачені на придбання спірного будинковолодіння і земельних ділянок. Разом з тим, сторона відповідача стверджувала, що отримані в банку кредитні кошти належали особисто відповідачу, витрати на погашення кредиту він ніс особисто. Однак, як зазначено в п.1.2 Договору про іпотечний кредит, кредит надавався на придбання будинку та земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 22.12.2006, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тобто, договір укладався з метою придбання нерухомості в інтересах сім`ї, членом якої на час укладення договору була позивач [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, суд дійшов висновку, що кошти, які були одержані відповідачем за кредитним договором в розмірі 50000 грн., були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і були витрачені на придбання спірного нерухомого майна. З довідки АТ «Ощадбанк» від 01.08.2019 №11/03-1091-472 (а.с.78, т.2) вбачається,що станом на 01.08.2019 заборгованість за кредитним договором №2560 від 22.12.2006 відсутня - кредит погашено повністю. Відповідач в судовому засіданні стверджував, що погашення кредиту він здійснював виключно самостійно за власні кошти, однак на підтвердження таких обставин надав копію лише однієї квитанції від 07.06.2019 про сплату боргу на суму 5924,77 грн. (а.с.133, т.1), після розірвання шлюбу, що не є безумовним доказом таких його тверджень. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин придбання спірного нерухомого майна, суд дійшов наступних висновків. З коштів в сумі 233 320 грн., витрачених на придбання спірного будинковолодіння та земельних ділянок, 101 000 грн. -- особисті кошти відповідача [PERSON] та його батьків (43% загальної вартості майна), решта коштів в сумі 132 320 грн. - спільні кошти подружжя позивача та відповідача (57% загальної вартості майна). Тобто, за час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано 57% спірного нерухомого майна, і лише така його частина є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу. Решта 43% спірного нерухомого майна, яке було придбане за особисті кошти відповідача та його батьків, з урахуванням того, що батьки відповідача на нього не претендують, є особистою приватною власністю відповідача. Заперечення сторони відповідача щодо того, що спірне будинковолодіння не підлягає поділу в зв`язку з тим, що до будинку здійснено самочинну добудову та реконструкцію надвірних будівель та споруд, а самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а відтак не може бути і предметом поділу, не заслуговують на увагу. З матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що вказане будинковолодіння містить споруди, які не прийняті в експлуатацію: а1 - прибудова 2009 року побудови, гараж-хлів - Д-1 2013 року побудови, хлів - Ж-1 2013 року побудови. Вказані споруди відображені на плані будинковолодіння, мають технічні описи, і включені до характеристики будинковолодіння. З технічного паспорта (а.с.136, т.1) вбачається, що було проведено технічне обстеження вказаних споруд було встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Жодних відміток про самочинне будівництво цих споруд у відповідних документах немає. Відтак, ці споруди не є самочинно збудованими, а є новоствореним нерухомим майном, яке в силу неприйняття його в експлуатацію є об`єктом незавершеного будівництва. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Судом встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва: а1 - прибудова 2009 року побудови, гараж-хлів - Д-1 2013 року побудови, хлів - Ж-1 2013 року побудови, є складовими будинковолодіння, були збудовані за час шлюбу, в тому числі і, за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, їхнє будівництво закінчено й вони фактично експлуатуються за своїм функціональним призначенням, але не приймаються до експлуатації, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. А тому, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання за позивачкою права на частину спірного будинковолодіння з урахуванням новостворених та реконструйованих споруд. За загальним правилом, визначеним ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже закон фактично презюмує рівність таких часток. Позивачем не доводилося існування обставин, за наявності яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного нерухомого майна. А отже, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні позивачу [PERSON] , слід виділити у власність та визнати за нею право власності на 28,5% спірного нерухомого майна, що становить 285/1000 частин, на наступне майно: 1) 285/1000 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; 2) 285/1000 частин земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1610 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №274265, виданий 20.03.2007 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2006 ВЕМ №541930-541931, реєстровий №13110); 3) 285/1000 частин земельної ділянки площею 0,365400 га для ведення особистого селянського господарства в с. Сирники Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:07:001:1611 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 274266, виданий 20.03.2007 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2006, реєстровий №13110). Вартість нерухомого майна, що підлягає поділу, установлена станом на час розгляду справи судом, стороною відповідача не оспорювалася. Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 15.02.2019, який міститься у Звіті про оцінку житлового будинку разом з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-53,т.1) ринкова вартість будинковолодіння в цілому складає 960 508 грн. Відповідно: вартість ідеальної частини будинковолодіння, яка підлягає виділу позивачу (28,5%) = 273744,78 грн. Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 18.02.2019, який міститься у Звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Сирники (а.с.54-68,т.1) ринкова вартість земельної ділянки складає 679250 грн. Відповідно: вартість ідеальної частини цієї земельної ділянки, яка підлягає виділу позивачу (28,5%) = 193 586,25 грн. Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки від 18.02.2019, який міститься у Звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3654 га, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Сирники (а.с.69-89,т.1) ринкова вартість земельної ділянки складає 307301 грн. Відповідно: вартість ідеальної частини цієї земельної ділянки, яка підлягає виділу позивачу (28,5%) = 87580,79 грн. Що стосується вимог позову про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля «Opel Zafira», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , то відповідач не настоювала на задоволенні цієї вимоги. Разом з тим настоювала на стягненні з відповідача в її користь компенсації за належну частку в спільному майні подружжя - автомобілі Опель в сумі 86 195,5 грн. Відповідачем не заперечувався факт придбання ним вказаного автомобіля за 1000 доларів США в Республіці Литва 01.12.2018 частково за власні кошти, частково за позичені у [PERSON] в сумі 500 доларів США. Факт позики в розмірі 500 доларів США [PERSON] для придбання автомобіля за кордоном підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] . Однак, подані відповідачем копії документів складених литовською мовою без перекладу на українську мову (а.с.72-73, т.2), є не допустимими доказами для підтвердження такого факту. Разом з тим, в щорічній декларації відповідача [PERSON] як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік (а.с.205-206, т.1), відповідачем зазначено дату набуття права власності на вказаний автомобіль 01.12.2018. З квитанцій про сплату митних платежів (а.с.74-76, т.2) вбачається, що такі платежі були здійснені відповідачем 03.01.2019. Право власності на вказаний автомобіль відповідач [PERSON] зареєстрував 10.01.2019, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.77,т.2). Тобто, спірний автомобіль був придбаний відповідачем після розірвання шлюбу, за власні кошти відповідача, а тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не підлягає поділу. Відповідно не може йти мова і про стягнення компенсації частини його вартості в сумі 86 195,5 грн. А тому, в задоволенні позову в частині цієї вимоги слід відмовити. Що стосується автомобіля Мерседес, то у справі відсутні докази належності такого автомобіля відповідачу. Крім того, вимоги щодо цього автомобіля позивачем не заявлялися. Щодо вимоги позивача про розподіл між сторонами речей побутового вжитку, техніки, рослин то суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні неодноразово наголошував, що не заперечує щодо виділу позивачу [PERSON] усіх речей побутового вжитку, техніки, рослин та тварин, які вона бажає залишити за собою. Разом з тим, стороною відповідача заперечувалася зазначена в позовних вимогах вартість майна, що підлягає поділу. Крім того, в судовому засіданні відповідач зазначив, що не потребує і не хоче виділення йому значної частини речей та техніки, які позивач визначила як такі, що належить виділити відповідачу. Крім того, частина речей придбавалися його батьками за їхні особисті кошти і поділу не підлягають. Точний перелік таких речей вказаний у тезах для виступу в судових дебатах, поданих представником відповідача. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні сторонами у справі визнавалось, що значна частина речей побутового вжитку, техніки, рослин та тварин були придбані в період шлюбу та за спільні кошти подружжя. Разом з тим, відповідач не погоджувався з вартістю даних речей, визначеною позивачем. Сама ж позивач та її представник в судовому засіданні не змогли пояснити походження вартості речей та техніки, і довести, що така вартість є дійсною на час розгляду справи по суті. При цьому ніхто з учасників судового розгляду не заявляв клопотань про призначення судових експертиз для визначення дійсної вартості речей, техніки, рослин та тварин на момент розгляду справи, хоча представники сторін, які мають юридичну освіту, усвідомлювали, що не встановлення вартості речей може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, без визначення вартості майна на час розгляду справи неможливо встановити розмір компенсації, яка зі згоди одного з подружжя на її отримання, повинна бути попередньо внесена другим із подружжя на депозитний рахунок суду до ухвалення судом рішення. За таких обставин, суд позбавлений можливості розділити заявлені в позові речі побутового вжитку, техніку, рослини та тварини. А тому, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Крім того, позивач заявляла вимогу про стягнення з відповідача в її користь судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду в 2019 році сплачено судовий збір в максимальному можливому розмірі 9605 грн. (а.с.1,т.1), при чому було оплачено лише первісно заявлені позовні вимоги щодо нерухомого майна з ціною позову 973529,50 грн. Подальше збільшення позивачем позовних вимог оплаті судовим збором не підлягало. Позов задоволено частково в частині вимог щодо нерухомого майна, при чому, сукупна вартість частини нерухомого майна, яке виділяється позивачу складає (273744,78+193 586,25+87580,79) 554911,82 грн., що становить 57% від первісно заявленої вартості позову. Відтак з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір розмірі,пропорційному розміру задоволених позовних вимог в сумі 5474,85 грн. Крім того, відповідач надала попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат за правову (правничу) допомогу на суму 8800 грн., та квитанцію про передоплату послуг адвоката на суму 8800 грн.(а.с.94-95, т.1), внесених на оплату послуг адвоката Лисюка В.В. Однак, стороною позивача не було надано суду остаточний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням, зокрема, того, що участь у справі в якості представника позивача приймав і інший адвокат Коломейчук О.М., що позбавило сторону відповідача можливості об`єктивно оцінити такі витрати, та сформувати свою правову позицію щодо їхнього відшкодування. Крім того, ні в судовому засіданні, ні в письмовому виступі в дебатах сторона відповідача не заявляла про подальше подання такого розрахунку. Разом з тим, зважаючи на досудове понесення позивачем витрат на правничу допомогу, з урахуванням кількості та якості наданих адвокатом Лисюком В.В. послуг, кількості зазначених в попередньому розрахунку годин на надання послуг, участі лише у підготовчому засіданні, подальшу заміну представника позивача, суд вважає, що такі витрати підлягають частковому відшкодуванню стороною відповідача в розмірі 4000 грн., що на думку суду відповідає критерію співмірності. Таку суму відшкодування суд вважає достатньою та справедливою.

Outcome: partial