Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі майстерні Плющівської загальноосвітньої середньої школи літ. А-1, загальною площею 149,5 кв.м, розташованої по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначила, що 16.07.2009 року придбала у відповідача нерухоме майно - нежитлову майстерню загальноосвітньої середньої школи літ. А-1, загальною площею 149,5 кв.м, розташовану по [ADDRESS] . Зазначену угоду було укладено в письмовій формі на Південній Товарній Біржі. Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. На виконання угоди позивач передав продавцю обумовлену ними суму вартості об`єкту нерухомості та отримав взамін приміщення та технічний паспорт на нього, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, випискою про надходження коштів та платіжним дорученням. З часу придбання нерухомого майна позивач постійно ним користується, несе витрати на його утримання, а також користується на умовах оренди земельною ділянкою, на якій розташоване вказане приміщення майстерні. За вимогами закону договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був й тому на даний час позивач не може розпорядитися належним йому майном. Оскільки угоду купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, у зв`язку з чим вона є недійсною, а відповідач ухиляється від її нотаріального посвідчення, тому позивач просив про задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник відповідача Баштанської районної ради Миколаївської області проти задоволення позову не заперечував, підтвердивши заявлені в позові фактичні обставини справи. До суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідує, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, оскільки дійсно між сторонами 16.07.2009 року було укладено договір купівлі-продажу приміщення шкільної майстерні Плющівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, загальною площею 149,5 кв. м, розташоване по [ADDRESS] , яку позивач придбала на конкурсній основі. Процедура проведення конкурсу та продаж вказаного майна здійснювалися Баштанською районною державною адміністрацією як органом управління майном спільної власності територіальних громад міста, сіл Баштанського району. Третя особа, Південна Торгова Біржа, не забезпечила явку свого представника, про час слухання справи повідомлялася за адресою місцезнаходження, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою. До суду не надійшло пояснень на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи (світлокопію договору купівлі-продажу нерухомого майна реєстраційний № 13710 від 16.07.2009 року, укладеного на Південній Товарній Біржі; світлокопію протоколу № 1 біржових торгів від 16.07.2009 року; відомість № 1 біржових торгів від 16.07.2009 року; світлокопію висновку експерта про вартість об`єкту оцінки для продажу; світлокопію рішення ХХІХ сесії п`ятого скликання Баштанської районної ради Миколаївської області від 12 березня 2009 року № 27 «Про продаж приміщення шкільної майстерні Плющівської ЗОШ І-ІІІ ступенів»; світлокопію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2009 року; світлокопію Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.06.2009 року; світлокопію акту прийому-передачі майна від 16.07.2009 року; світлокопію квитанції до прибуткового касового ордеру № 16-7/1 від 16.07.2009 року; світлокопію виписки про зарахування коштів; світлокопію платіжного доручення № 2304 від 24.07.2009 року; світлокопію технічного паспорту на майстерню; світлокопію листа [PERSON] на ім`я Баштанської районної ради від 11.10.2019 року; світлокопію відповіді Баштанської районної ради від 17.10.2019 року № Р-5/04.1-48; світлокопію довідки Плющівського територіального органу виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.11.2019 року № 324/20.03-2; світлокопію договору № 3/11.15 оренди земельної ділянки від 22.01.2018 року; світлокопію договору про постачання електричної енергії № 35/304 від 12.01.2009 року з додатками № 1 (акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (визначення точки продажу електричної енергії) та № 2 (перелік об`єктів споживача); світлокопії дублікатів квитанції про оплату вартості електроенергії; світлокопію рішення ХХХУІІ сесії п`ятого скликання Баштанської районної ради Миколаївської області від 17.12.2009 року), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Баштанською районною радою Миколаївської області, від імені якого виступала Баштанська райдержадміністрація Миколаївської області як орган управління майном спільної власності територіальних громад та сіл Баштанського району, був підписаний договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі, старої майстерні загальноосвітньої середньої школи, загальною площею 149,5 кв.м, розташованої по [ADDRESS] . Зазначену угоду було укладено в письмовій формі на Південній Товарній Біржі. На виконання угоди позивач сплатив продавцю обумовлену ними суму вартості об`єкту нерухомості та отримав взамін приміщення та технічний паспорт на нього, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, випискою про надходження коштів та платіжним дорученням. Відповідно до п. 3.2 договору вказаний договір є підставою для подальшого укладення між сторонами нотаріально посвідченого договору. Позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення в судовому порядку тим, що договір купівлі-продажу вказаного майна є недійсним, оскільки не був посвідчений нотаріально, що позбавляє позивача можливості розпорядитися вказаним майном, та відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеної угоди. Положеннями ст. 5 ЦК України визначена дія актів цивільного законодавства у часі, за якою якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу нежилого приміщення було укладено 16.07.2009 року, то при вирішені вказаного позову слід керуватися положеннями ЦК України в редакції, яка діяла на момент укладення між сторонами вказаного правочину. Вказані правовідносини врегульовані положеннями статей 210, 334, 640, 657 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання договору від 16.07.2009 року). Відповідно до ст. 210 ЦК України (у вказаній редакції) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно зі ст. 334 ЦК України (у вказаній редакції) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За ст. 640 ЦК України (у вказаній редакції) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 657 ЦК України (у вказаній редакції) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За такого, договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, який був підписаний сторонами 16.07.2009 року відповідно до чинних на той час положень ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації та вважався вчиненим (укладеним) саме з моменту такої державної реєстрації. Можливість визнання договору дійсним при недотриманні обов`язкової для такого договору вимоги закону про його нотаріальне посвідчення передбачена положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України, за якою суд може визнати такий договір дійсним лише у випадках, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При цьому нормами ЦК України (в редакції, чинній на час підписання договору від 16.07.2009 року) не передбачена можливість визнання судом дійсним договору, який відповідно до закону підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі, старої майстерні Плющівської ЗОШ, від 16.07.2009 року, який був зареєстрований на Південній Товарній Біржі, відповідно до вимог ст. 640 та 657 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання договору) підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, та вважався укладеним з моменту його державної реєстрації, яка мала бути проведена після його нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим у суду відсутні відповідні правові підстави для визнання вказаного договору дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки, визначені даною нормою правила не поширювались на вказані види договорів. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі №2-4824/06 та у постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі №6-162цс12, відповідно до яких норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановлені судом обставини вказують на те, що при укладенні договору купівлі-продажу від 16.07.2009 року нерухомого майна - нежитлової будівлі, старої майстерні Плющівської ЗОШ, не були дотримані вимоги закону, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, щодо його нотаріального посвідчення і державної реєстрації, у зв`язку з чим такий договір вважався не укладеним та не створював прав та обов`язків для сторін, тому такий договір не може бути визнаний дійсним в судовому порядку за ч.2 ст. 220 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed