Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину малолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2012 року з відповідача на її користь на утримання сина були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття і додаткові витрати на утримання дитини в сумі 200 грн. на місяць до 10.07.2014 року включно. Додаткові витрати на дитину були встановлені на період інвалідності сина до 10.07.2014 року. З часу винесення судом рішення змінилися обставини, повязані із збільшенням витрат на утримання дитини та продовженням її інвалідності, зміною матеріального стану відповідача, а також зміною у законодавстві мінімального розміру аліментів. У звязку з важким захворюванням син перебуває на диспансерному обліку у невролога, потребує постійного медикаментозного лікування, реабілітаційних заходів, занять з психологом, логопедом. До складу цих витрат входить: вартість таблеток «бензонал» та «кеппра», що становить 600 грн. на місяць, іпотерапія 600 грн. на місяць, фізична реабілітація 600 грн. на місяць, У звязку з доглядом за дитиною-інвалідом вона не працює, розмір отримуваної державної допомоги становить 1312 грн., що разом з аліментами, які стягуються на теперішній час, не покривають дійсних витрат на лікування та утримання дитини. Просить суд збільшити розмір аліментів, утримуваних з відповідача [PERSON] за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2102 року на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] до 1200 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1300 грн. щомісячно до 25 березня 2029 року. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснила, що на теперішній час її майновий стан погіршився, оскільки зросли споживчі ціни на ліки та всі групи товарів. Додаткові витрати вона просить стягувати з відповідача до 23.03.2029 року, оскільки саме до цієї дати сину встановлена інвалідність. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що на теперішній час він працює неофіційно, його дохід складає близько 4000 грн. на місяць. Він страждає на захворювання хребта, а тому йому протипоказана важка робота. Він згідний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 870 грн. на місяць, тобто у мінімальному розмірі визначеному на сьогодні законом, а також додаткові витрати у розмірі 300-400 грн. на місяць. В більшому розмірі надавати допомогу на утримання сина він не має можливості. Інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Просить позов [PERSON] задовольнити частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2007 року до 04.12.2012 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Дитина мешкає з матірю позивачкою [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2012 року і до досягнення ним повноліття, а також додаткові витрати у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2012 року до 10.07.2014 року включно (а.с. 5-6). Вищевказане рішення суду набрало законної сили. На день розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, з його пояснень, наданих в судовому засіданні слідує, що його дохід складає приблизно 4000 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] є працездатним, інвалідність йому не встановлена, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. Доводи відповідача про те, що він страждає на захворювання хребта, а тому йому протипоказана важка праця, що обмежує його можливість у сплачувати аліменти, суд до уваги не приймає, оскільки належними та допустимими доказами (довідками МСЕК, висновками лікарів) ці його доводи не підтверджені. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а саме з 01.05.2017 року для дітей віком до 6 років- 1426 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років розмір прожиткового мінімуму становить 1777 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає доведеним, що у з»вязку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, не відповідає потребам малолітнього [PERSON], який є дитиною з особливими потребами, а тому позовні вимоги позивачки щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими. Суд вважає можливим збільшити розмір аліментів, що стягуються на користь позивача, визначивши розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача, у розмірі 1000 грн. на місяць. Суд приходить до переконання, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на користь позивачки у збільшеному розмірі, оскільки є здоровим, працездатним і не позбавлений можливості працевлаштуватися. Одночасно з цим суд вважає, що позивачкою та її представником не надано обєктивних доказів на підтвердження того, що дохід відповідача є більшим, ніж той, що вказаний ним в судовому засіданні, і що відповідач може надати допомогу на утримання дитини в більшому розмірі, ніж визначено судом. Як слідує з розяснень Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти у збільшеному розмірі підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки з моменту набранням даним рішенням законної сили. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати можуть фінансуватися на перед або покриватися після їх фактичного понесення. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] є дитиною з особливими вадами розвитку, страждає на дегенеративне захворювання ЦНС, лейкодистрофію, симптоматичну епілепсію, часті поліморфні припадки, спастичний тетрапарез, затримку психомовного розвитку, у звязку з чим визнаний дитиною-інвалідом на період до 25 березня 2029 року (а.с. 7). У звязку з вищевказаним захворюванням [PERSON] потребує постійного медикаментозного лікування, реабілітаційних заходів, занять з психологом, логопедом (а.с. 9). Неповнолітньому [PERSON] лікарем прописано медикаментозне лікування (а.с. 21), вартість якого складає 370 грн. на місяць (а.с. 22). Як дитина з особливими вадами розвитку [PERSON] потребує систематичних занять фізичною реабілітацією (ЛФК) з періодичністю не менше 11 занять на місяць вартістю 2200 грн. (а.с. 10), відвідує реабілітаційні заняття у центрі іпотерапії для дітей з особливими вадами розвитку (а.с. 8). За таких обставин суд вважає, що у звязку з важким захворюванням неповнолітній [PERSON] потребує додаткових витрат і відповідач зобовязаний щомісячно брати участь у їх здійсненні. Суд приходить до переконання, що відповідач має реальну можливість сплачувати на користь позивачки додаткові витрати у розмірі 500 грн. на місяць оскільки є здоровим, працездатним і не позбавлений можливості працевлаштуватися. Одночасно з цим суд вважає, що позивачкою та її представником не надано обєктивних доказів на підтвердження того, що дохід відповідача є більшим, ніж той, що вказаний ним в судовому засіданні, і що відповідач має реальну можливість приймати участь у додаткових витратах на дитину в більшому розмірі, ніж визначено судом. Додаткові витрати на дитину суд вважає за необхідне стягувати з відповідача щомісячно до закінчення встановленого періоду інвалідності, тобто до 29.03.2029 року. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За даною категорією справ позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій (а.с. 23), а тому судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 181, 182, 184, 185, 191 СК України,

Outcome: partial