Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 21 грудня 2013 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімя розпалась з вини відповідача, який ображає, принижує її та застосовує фізичне насилля. Свідком постійних суперечок є їх малолітня дитина. З серпня 2015 року шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо, просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, категорично заперечивши можливість примирення. Суду пояснила, що відносини з відповідачем розладились, оскільки він пиячив, у стані спяніння вів себе агресивно, вигонив її з квартири, не опікується дитиною, збереження шлюбу не відповідає її інтересам. Відповідач позов визнав, вказав, що сімейні відносини розладилися з вини обох з подружжя. Пояснив, що з серпня 2015 року вони з позивачем проживають окремо, його заходи до примирення виявилися невдалими. Суд, заслухавши сторони, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 грудня 2013 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 239299, виданими Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 21 грудня 2013 року, свідоцтвом про народження серії І-БК № 395308, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва 24 червня 2014 року. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З 25 серпня 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюбні відносини між подружжям припинились через різні погляди на сімейне життя та поведінку відповідача, який не піклувався про створення в сімї атмосфери, основаної на почуттях взаємної любові та поваги, вживав алкогольні напої, у стані сп»яніння та в присутності малолітньої дитини зчиняв сварки та бійки. Розлад в сім»ї не носить тимчасового характеру. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини подружжя, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на викладене, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відсутні підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу, встановлені статтею 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач є особою, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу. В судовому засіданні позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 94 від 31 серпня 2015 року. Вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved