Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 11 липня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинено з вересня 2012 року. За час спільного проживання в шлюбі з відповідачем за сімейні кошті на підставі договору купівлі продажу придбано земельну ділянку площею 0,0557 га, яка розташована на території ст «Залізничний» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, та автомобіль «Фольксваген Поло» 1,6, 2011 року , д.н. [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2011 року. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було оформлено на ім'я відповідача. Позивачка вважає, що відповідно до чинного законодавства вказане майно є спільним майном подружжя, а тому позивач має право на 12 частину спільно придбаного майна. Згоди щодо добровільного поділу майна сторони не досягли. До початку розгляду справи позивачка змінила предмет позову, в заяві від 31.10.2013 року позивач просить суд розділити спільне майно, визнати по 12 частині кожному земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада ст «Залізничний», визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «Фольксваген Поло», стягнувши з відповідача 60000 грн. як 12 частину вартості автомобіля. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони до шлюбу проживали однією сім»єю , та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] за 6500 доларів США. Вказана квартира була оформлена на ім'я відповідача - [PERSON] Позивач [PERSON] зазначає, що відразу після придбання квартири вселились до неї, разом з відповідачем зробили в ній капітальний ремонт, він був зареєстрований в спірній квартирі як член сім»ї. За час спільного проживання з відповідачем [PERSON] також придбали земельну ділянку площею 0,0577 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада ст «Залізничний, меблі в кімнату на суму 5000 грн., меблі у вітальні - 1500 грн., кухонний набір - 3500 грн., холодильник «Атлант» - 3500 грн, телевізор «Тошиба» - 1000 грн., пральна машина «Зануссі» - 3500 грн., бойлер -1700 грн. та інші предмети домашнього вжитку, які знаходяться в спірній квартирі, всього на суму 25000 грн. та автомобіль «Фольксваген Поло» 1,6, 2011 року , д.н. [NUMBER]. На підставі наведеного, позивач [PERSON] просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 12 частину вказаної квартири, виділити у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0557 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада ст «Залізничний», стягнувши з нього на користь [PERSON] 7293,06 грн. в рахунок компенсації за належну їй 12 частину земельної ділянки, виділити [PERSON] меблі , які знаходяться в спірній квартирі на загальну суму 25000 грн., стягнувши з неї на користь [PERSON] 12 частину вартості меблів в сумі 12500 грн., стягнути на корить [PERSON] 30000 грн. в рахунок компенсації за належну їй 12 частину вартості автомобіля. Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили, проти зустрічного позову заперечували, надавши свої письмові заперечення, в яких просили в зустрічному позові відмовити. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги зустрічного позову підтримали, а позовні вимоги первісного позову визнали частково. Вислухавши у судовому засіданні, пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Як вбачається із справи, спірні відносини між сторонами є сімейними та пов'язані з поділом спільного сумісного майна. Судом встановлено, що з 11.07.2003 року позивач та відповідач по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). На день розгляду справи шлюб між сторонами не розірваний. На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що за час спільного проживання в шлюбі сторонами за сімейні кошти подружжя було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2005 року , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON],. зареєстрований в реєстрі №4353 земельну ділянку площею 0,0577 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада ст «Залізничний».(а.с.57). На підставі вказаного договору відповідач [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 693257 від 16.01.2009 року (а.с.21). Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини ч.ч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що земельна ділянка площею 0,0557 га, яка розташована на території ст «Залізничний» Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, придбана подружжям під час шлюбу, частки майна сторін є рівними, тому позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог зустрічного позову [PERSON] щодо стягнення в рахунок компенсації 12 частини земельної ділянки в сумі 7293,06 грн. суд вважає, що в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити, оскільки земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя і відповідачка на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, не згодна. На підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2011 року укладений між ТОВ «Автосоюз» та [PERSON] придбано автомобіль «Фольксваген Поло» 1,6, 2011 року , д.н. [NUMBER]. У судовому засіданні встановлено, що вказаний автомобіль було придбано сторонами в період шлюбу. Встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] 18.06.2013 року відчужив вказаний автомобіль [PERSON] за 60000 грн., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім'я [PERSON] Згідно із положеннями ст. 71 СК України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», від 21.12. 2007 року № 11, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. п.30 даної Постанови передбачено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно висновку з експертної оцінки від 31.10.2013 року вартість автомобіля Фольксваген Поло» 1,6, 2011 року , д.н. [NUMBER] станом на 31.10.2013 року становить 60000 грн. ( а.с. 58.). За таких обставин суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] за первісним позовом підлягає стягненню 1/2 частина вартості автомобіля у розмірі 30000 грн. компенсації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як вбачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2001 року Оскільки спірна квартира була придбана [PERSON] до укладення шлюбу з відповідачем [PERSON], суд вважає, що це майно не належить до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, в якої їхні частки є рівними, тому не підлягає поділу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів належними та достатніми доказами той факт, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти за час спільного проживання однією сім»єю, а тому спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації в розмірі 12500 грн. як 12 частина вартості меблів та побутової техніки, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано доказів того, що саме майно: меблі в кімнату на суму 5000 грн., меблі у вітальні - 1500 грн., кухонний набір - 3500 грн., холодильник «Атлант» - 3500 грн, телевізор «Тошиба» - 1000 грн., пральна машина «Зануссі» - 3500 грн., бойлер -1700 грн. та інші предмети домашнього вжитку, знаходяться у відповідача [PERSON] та не надано докази про купівлю даних товарів та їх вартість, а тому підстав для стягнення грошових коштів, як компенсації за майно в заявленій сумі суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial