Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 21848,17 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що рішенням суду від 8 вересня 2015 року було задоволено її позов та змінено формулювання причини звільнення і стягнуто з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі тримісячного заробітку в сумі 11366,49 грн. Остаточний розрахунок з нею було проведено 7 грудня 2015 року, тому відповідач зобовязаний виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, вважає, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих звязків, необхідності економити на харчах, одязі тощо. Надалі позивач двічі уточнювала позовні вимоги в частині розміру середнього заробітку через помилково проведений розрахунок та просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 16924,33 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позовну заяву. Надалі представник відповідача позов визнав частково в розмірі 36 % від суми середнього заробітку, який визначено позивачем, оскільки сума позову значно перевищує суму розрахункових та розмір середньої заробітної плати позивача. В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди просить відмовити за недоведеністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд встановив, що наказом № 55-к від 17 червня 2015 року [PERSON] звільнено з посади начальника ВДСП Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» за абз.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 8 вересня 2015 року задоволено позов [PERSON] до ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне», змінено формулювання причини звільнення зі «звільнена за власним бажанням ст.38 ч.1 КЗпП України» на «звільнена у звязку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст.38 ч.3 КЗпП України» та стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 11366,49 грн. Повний розрахунок в сумі 11366,49 грн. позивач отримала 7 грудня 2015 року, про що свідчить виписка з рахунків від 20 січня 2016 року та не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( ст.117 КЗпП України ). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми ( заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо ), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року у справі, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Не заслуговують на увагу покликання представника відповідача на відсутність вини підприємства у затримці виплати вихідної допомоги через накладення арешту на всі рахунки ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне», оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розмір середнього заробітку позивачем обчислено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 ( далі - Порядок ). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат в усіх випадках збереження заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної ) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування\~\~виплат, що\~ обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна ( годинна ) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із розрахункових листків ОКП «МА Рівне» за квітень-травень 2015 року, [PERSON] нараховано заробітну плату за квітень 2015 року в розмірі 3574,54 грн. та за травень 2015 року - 1252,08 грн. Враховуючи, що оклад за вказаними розрахунковими листками нараховувався за годинами, середньогодинна заробітна плата позивача становить 32,83 грн. (( 3574,54 грн. + 1252,08 грн. ) : ( 113 год. + 34 год. )). Період невиплати вихідної допомоги становить з 17 червня 2015 року по 7 грудня 2015 року. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 16924,33 грн. Суд не вбачає підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на чому наполягав представник відповідача, оскільки вимоги позивача щодо розміру належних їй при звільненні сум рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 8 вересня 2015 року були задоволені в повному обсязі. Розмір відшкодування за час затримки розрахунку суд визначає з урахуванням конкретних обставин у справі у разі часткового задоволення позову працівника. Такий висновок викладений в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14. Крім того, розмір невиплаченої вчасно вихідної допомоги ( 1366,49 грн. ) втричі перевищує розмір заробітної плати позивача ( близько 3500 грн. ), а тому відшкодування заробітку за час затримки розрахунку в сумі 16924,33 грн. суд вважає достатньою компенсацією порушення строків виплати належних позивачу коштів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: partial