Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 02 вересня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнала, посилаючись на ті обставини, що вимоги є необґрунтованими, докази, надані позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, є неналежними та недопустимими. Зазначила, що відповідач ніколи не ухилявся від обовязку утримання сина. Шлюбні відносини подружжя переживають складний період, відповідач у серпні 2016 року з метою оздоровлення дитини поїхала із сином до АР Крим. Згодом телефоном повідомила відповідача про намір пожити з сином деякий час у батьків в місті Феодосія. Відповідач поважає рішення матері дитини та очікує на неї з сином удома. У вересні позивач приїздила до міста Миронівка, проте не з наміром залишитись. На утримання дитини батько надав позивачу кошти в сумі близько 11000 гривень. Заявлені вимоги вважає передчасними, оскільки подружжям остаточно не вирішено питання щодо окремого проживання. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. В судовому засідання встановлено, що з 02 вересня 2006 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 024588, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 02 вересня 2006 року, свідоцтвом про народження серії І-ОК № 066712, виданим 16 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. На підставі положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Дитина сторін з серпня 2016 року проживає з позивачем в місті Феодосія АР Крим, де навчається в учбовому закладі. [PERSON] обставини не заперечуються представником відповідача, підтверджуються довідкою Муніципального бюджетного загальноосвітнього закладу «Школа № 12 м. Феодосії Республіки Крим» № 447/-1-07 від 28.09.2016, за замістом якої [PERSON] навчається у 4 А класі даного закладу. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. [PERSON] визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону тимчасово окупованою територією визначається, в тому числі, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Відповідно до положень ст. 9 Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Довідка про навчання сина сторін видана органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території, проте представником відповідача не доведено, що вказаний орган створений у порядку, не передбаченому законом України, і його діяльність вважається незаконною. З метою захисту прав дитини сторін такий доказ береться судом до уваги. Посилання представника відповідача на ті обставини, що дитина з матірю поїхала до Криму в гості, та на довідку приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області № 849/01-16 від 25.11.2016 як на доказ, що підтверджує такі обставини, не спростовують обовязку батька дитини надавати утримання їй. Судом встановлено, що батько дитини проживає окремо від неї, кошти на утримання дитини востаннє надавались ним у вересні 2016 року, відповідач вважає, що сплачена ним сума коштів є достатньою для утримання дитини з урахуванням можливості придбання осіннього одягу, відсутній спір щодо сплати аліментів. Суд вважає, що факт звернення матері дитини за судовим захистом з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини свідчить про відсутність домовленості щодо розміру або періодичності сплати аліментних зобовязань та неможливість прийти до консенсусу, що автоматично виключає врегулювання даної ситуації мирним шляхом.\~\~ При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання щомісячно, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 та ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти на дитину стягуються у відповідній частці від заробітку (доходу) батьків. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] норми матеріального права встановлюють обовязок батьків утримувати своїх дітей до досягнення повноліття з урахуванням істотних обставин, що можуть впливати на розмір такого утримання, і це повинно бути доведено сторонами спору належними та допустимими доказами. Вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від його доходу є обґрунтованими. Судом не встановлено фактів, які вказують на те, що визначення розміру аліментів у частці від доходу платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Згідно з даними наданої представником відповідача довідки, виданої Миронівським мясопереробним заводом «Легко» 25 листопада 2016 року за № 1891, відповідач займає посаду головного механіка заводу, щомісячно отримує заробітну плату. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує ті обставини, що батько дитини офіційно працевлаштований, має постійний дохід, не має на утриманні інших осіб. Стягнення аліментів у частці від заробітку позивача є можливим та не порушує інтереси сторін і дитини. З урахуванням вказаних обставин суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання сина в частці від його заробітку, така частка підлягає встановленню в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з позивача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно правил ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане правило понесені позивачем судові витрати відшкодовуються відповідачем. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В ході розгляду справи позивач понесла судові витрати на правову допомогу адвоката згідно договору про надання правової допомоги від 04 жовтня 2016 року в розмірі 4500 гривень. Понесені витрати підтверджуються квитанцією від 05 жовтня 2016 року. Розмір розрахованих адвокатом за надання правової допомоги за договором коштів суд вважає завищеним з огляду на зміст підготовленої ним позовної заяви та кількості часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір витрат на правову допомогу дещо перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI. Суд вважає, що на підготовку тексту позовної заяви з урахуванням складності справи та кількості сторінок вказаного документу адвокат витратив не більше години робочого часу і ця робота підлягає оплаті в розмірі 580 грн., що відповідає 40 відсоткам встановленої законом мінімальної заробітної плати. В судових засіданнях 14 листопада та 25 листопада 2016 року адвокат загалом брав участь 1 годину та 15 хвилин. Ця робота підлягає оплаті в розмірі 580 грн. + 145 грн. = 725 грн. Загальний розмір витрат, які підлягають стягненню на користь позивача судом розрахований в розмірі 500 грн.+ 500 грн. + 580 грн. + 725 грн. = 2305 грн. Гонорар в такому розмірі суд вважає розумним. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.\~ Згідно з даними правилами з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при подачі позову. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180 -\~183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved