Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 02.08.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі № 27, на підставі якого позивач передала в оренду належну їй земельну ділянку в межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району площею 6,3084 га, але орендна плата за цим договором невірно розраховуються, є значно занижена та не відповідає правовим нормам Податкового Кодексу України, а також, при державній реєстрації даного договору оренди реєстратор не звернув увагу на дату укладання договору оренди (02.08.2013 р.), а державна реєстрація цього договору відбулася 10.04.2014 року, тобто, через півроку після його укладення, що є порушеннями і згідно Закону України «Про оренду землі» та ст.ст. 203,215 ЦК України зазначений договір оренди в даному випадку є недійсним. А тому, позивач просила суд визнати недійсним договір оренди землі № 27 від 02.08.2013 року та стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за 2015 рік в сумі 3297,09 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача уточнив і зменшив позовні вимоги та просив, лише, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 02.08.2013 року, скасувавши його державну реєстрацію. Представник відповідача позов не визнала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 02.08.2013 року між [PERSON] та Приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» було укладено договір оренди землі № 27. Відповідно до цього договору, відповідачу було передано в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер 3220486000:04:013:0021, площею 6,3084 га., що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Сидорівська сільська рада, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №015991 від 21.04.2011 року. Зазначений договір підписано сторонами та зареєстровано 10.04.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1244979 (а.с.10-11). Відповідно до п.37 Договору оренди, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, що також відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про оренду землі». Пунктом 7 Договору оренди передбачено, що при обчисленні орендної плати застосовуються коефіцієнти індексації, а перегляд орендної плати, передбачений п.10 є додатковою можливістю сторін узгодити орендну плату. Орендна плата вноситься у строки до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг (п.п.8,9 Договору оренди). Відповідно до п. 6 Договору, орендна плата нараховується та видається орендарем згідно чинного законодавства в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробіткових формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 2762,88 грн. В судовому засіданні, також, було встановлено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель з 1995 року станом на 1 січня 2015 року становив 3,997. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) у 2015 році з урахуванням усіх коефіцієнтів у межах Сидорівської сільської ради становила 100999,55 грн. Орендна плата за 2015 рік відповідно склала: 3% від 100999,55 грн. = 3029,99 грн. а [PERSON], після вирахування податків у розмірі 16,5%, отримала на руки кошти у розмірі 5060,00 грн. Встановлено, що спірний договір оренди укладено строком на 10 років. Відповідно до умов договору позивач передав відповідачу земельні ділянки згідно акту приймання- передачі. Всі істотні умови договору було погоджено сторонами. Позивач своїм особистим підписом засвідчила вільне волевиявлення на укладення договору на узгоджених умовах, маючи правоздатність та повну цивільну дієздатність. Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернулася до відповідача з заявою на виплату авансом орендної плати і вже отримала частину орендної плати за поточний 2016 рік у розмірі 2000,00 грн., що також підтверджується копією відомості наданою до справи та не заперечується представником позивача. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладення договору оренди між сторонами. За ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового Кодексу України. За змістом ст.ст. 93, 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. В судовому засіданні встановлено, що орендар належно сплачує позивачу орендну плату за використання земельної ділянки, порушень у визначенні плати не виявлено. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вказаним договором оренди порушені права позивача оскільки не передбачено підстав перегляду умов Договору оренди, неналежно прописано перегляд розміру орендної плати та реєстрація спірного договору оренди проведена значно пізніше від дати його укладання, і без зазначення строку дії речового права і розміру орендної плати, що також порушує права позивача. Так, відповідно до п. 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за №1141 - у разі проведення державної реєстрації виникнення інших речових прав на нерухоме майно, відмінних від права власності, державний реєстратор вносить до запису про інші речові права та суб'єкта цих прав такі відомості: 1) щодо суб'єкта речового права: для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства): - прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові; - податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України); - номер та серія паспорта громадянина України (для громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України); - реквізити документа, що посвідчує таку особу (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо); для юридичної особи (резидента та нерезидента): - найменування юридичної особи; - податковий номер; для органів місцевого самоврядування: - найменування органу місцевого самоврядування; - податковий номер органу місцевого самоврядування; для органів державної влади: - найменування органу державної влади; - податковий номер органу державної влади; 2) вид речового права; 3) строк дії речового права (ознака безстроковості); 3-1) розмір орендної плати (у разі проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки); \Пункт 22 доповнено підпунктом 3-1 згідно з Постановою КМ № 50 від 05.02.2014\ 4) підстава для виникнення речового права: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 5) підстава для внесення запису про інші речові права та суб'єкта цих прав, змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 6) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої проводиться державна реєстрація прав; 7) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 8) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. \Підпункт 8 пункту 22 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1156 від 21.11.2012\ Суд звертає увагу, що вимога щодо строку дії речового права і розмір орендної плати передбачено вказаним Порядком для органів місцевого самоврядування. А також, як було зазначено вище, самим договором оренди від 02.08.2013 року чітко визначено нарахування, обчислення, розмір орендної плати, строки видачі оплати (п.п. 6,7,8,9,10,11 Договору оренди землі). Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Згідно ч.2 ст.15 вказаного Закону відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором. З огляду на те, що ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» чітко визначає спосіб судового захисту прав особи, яка бажає повернути ділянку у зв'язку із відсутністю у договорі оренди землі істотних умов, а саме - шляхом визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, передбачених ст.216 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \Частина перша статті 203 в редакції Закону № 2756-VI від 02.12.2010\. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною . Аналогічні положення містить ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбаченихстаттею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з»ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Дані висновки відповідають правовому висновку Верховного Суду України у справі 6-94цс13 про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, а саме, - що однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті, суд з»ясував, що права орендодавця в звязку із відсутністю в договорі чітко прописаного порядку перегляду умов цього договору та реєстрація договору оренди з невиконанням деяких вимог п.22 Постанови КМ України від 26.10.2011 року №1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», - жодним чином не порушуються, оскільки іншого не було доведено позивачем під час розгляду справи по суті. Суд не встановив факту порушення прав, інтересів позивача, а всі доводи позивача є формальними та не вказують на істотність порушення права позивача, як орендодавця. Позивач вказує на порушення правил реєстрації договору оренди земіл №27, а не на відсутність у цьому договорі істотних умов передбачених ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» . Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення даного позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

Outcome: dismissed