Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до зміни матеріального та сімейного становища сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір'ю відповідача. 05.09.1992 року відповідач уклала шлюб з [PERSON] На даний час позивачу 71 рік, вона не працює, є пенсіонером, страждає низкою хронічних захворювань, пенсію за віком отримує у розмірі 2044,30 грн., інших джерел доходу вона не має, мешкає одна. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідач надала відзив, в якому позов не визнала, заперечувала проти позовних вимог та наведених позивачем обставин та правових підстав позову, бо вважає, що позивач не довела того факту, що вона потребує матеріальної допомоги, крім того зазначає, що позивач ухилялася від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір. Позивач надала клопотання про продовження часу на зібрання доказів і відповіді на відзив, 21.09.2018 р. позивач надала відгук на відзив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя [PERSON] 05.09.1992 р. зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу «[PERSON]», актовий запис №157. В своєму позові позивач зазначила, що вона не працює, є пенсіонером та отримує пенсію за віком, згідно довідки УПФУ в Московському районі м. Харкова позивач з грудня 2017 р. по травень 2018 р. отримала пенсію у розмірі 12265,80 грн. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, встановлений ЗУ «Про прожитковий мінімум» і Бюджетним Кодексом України становить за період з 01.12.2017 р. по 31.12.2017 р. - 1373 грн., з 01.01.2018 р. по 30.06.2018 р. - 1373 грн., з 01.07.2018 р. по 30.11.2018 р. - 1435 грн., з 01.12.2018 р. - 1497 грн. Як вбачається із довідки Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова позивач отримувала і отримує пенсію з грудня 2017 р. у розмірі 2044,30 грн., що перевищує законодавчо встановлений розмір прожиткового віку для осіб певної категорії. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК України. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача недоведені і задоволенню не підлягають. Оцінивши доводи відповідача, щодо звільнення її від обов'язку утримувати матір, суд вважає, що з цих підстав не можливо відмовити у задоволенні позову, так як відповідачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Так, відповідачем до відзиву надано нотаріально завірені заяви [PERSON] та [PERSON], в яких зазначено, що коли відповідачу було пів року батьки її покинули на виховання дідуся та бабусі, а самі повернулись до м. Харкова, де продовжили влаштування свого життя. Своєю дочкою позивач не цікавилась, до неї не приїжджала, вихованням не займалась. В своєму відгуку на відзив позивач також підтвердила, що донька увесь час проживала з дідусем та бабусею, донька два рази на рік приїздила до позивача у гості, що також підтверджується нотаріально завіреними заявами [PERSON] та [PERSON] Між тим, ухилення від виконання батьківських обов'язків обов'язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов'язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі. Суд вважає, що доказів умисного ухилення від виконання обов'язків суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов 'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed