overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають малолітню дитину. Однак подружнє життя не склалося через непорозуміння, недовіру та лайки. Чоловік проживає окремо від сім'ї. Оскільки вони з чоловіком мають різні погляди на життя і сім'ю, вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливим. Зазначила, що вони з чоловіком втратили почуття любові і поваги один до одного. Спільне господарство ними не ведеться. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 18 лютого 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за № 43 (а.с. 8). За час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають малолітню дитину. Однак подружнє життя не склалося через непорозуміння. Оскільки вони з чоловіком мають різні погляди на життя і сім'ю, вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливим. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 29 квітня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 10 (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають малолітню дитину. Оскільки чоловік зловживає спиртними напоями та вчиняє сварки і бійки, вони втратили почуття поваги і любові один до одного. Тому, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Тривалий час вони не проживають разом і не ведуть спільного господарства. Шлюб має формальний характер. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 16 лютого 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 2 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Згідно із статтею 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з відновленням позивачці її дошлюбного прізвища. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають неповнолітню дитину. Однак, на протязі спільного проживання виявилось, що вони мають різні характери, погляди на життя і сім'ю. вони з чоловіком втратили почуття любові і поваги один до одного. Зазначила, що майже рік вони разом не проживають, внаслідок чого, вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 12 серпня 2000 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міськвиконкому Київської області, актовий запис за № 144 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають неповнолітню дитину. Однак, подружнє життя не склалося, оскільки постійні сварки і дорікання створюють негативну атмосферу в родині. Зазначила, що подружні стосунки між ними припинені та вони проживають окремо. Вважає, що шлюб фактично розпався. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що вже протягом більше ніж два роки вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 22 листопада 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 447 (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що позивач зазначила в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Позивач бажає розірвати шлюб. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні справи суд враховує, що позивач, яка бажає розірвати шлюб, не може бути примушена до збереження шлюбних відносин із відповідачем, а наданий сторонам строк для можливого примирення, примиренням сторін не закінчився. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, із з'ясованих під час розгляду справи обставин взаємин подружжя та з наданих в судовому засіданні пояснень позивачки встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер і вона бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають спільну неповнолітню дитину. Однак подружнє життя не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння. Вони з відповідачем мають різні погляди на сімейні відносини та життя. Зазначила, що між ними склались дуже напружені стосунки, що негативно впливає як на неї, так і на їх сина. Посилаючись на те, що між нею і відповідачем втрачено почуття поваги і любові один до одного, вважає, що подальше спільне шлюбне життя і збереження сімї є неможливим та буде суперечити інтересам кожного з них. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі та просила задовольнити його вимоги. Пояснила, що відповідач створив нову сімю, приблизно вже один рік вони проживають окремо і відповідач не цікавиться їх дитиною. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не зявивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 25 листопада 2011 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 390 (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Обставина тривалого окремого проживання сторін, на переконання суду, свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин між ними. Оскільки із змісту позовної заяви та наданих позивачем в судовому засіданні пояснень встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вона бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народились дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Зазначила, що вони із чоловіком мають різні погляди на життя і сім'ю. на грунті взаємних непорозумінь, виникають часті сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного. Тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Сторони в судове засідання не з'явилися. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 07 листопада 1998 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міськвиконкому Київської області, актовий запис за № 239 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, спільних дітей у них немає. Зазначила, що до 08 червня 2014 року вони із чоловіком проживали однією сім'єю, а після того припинили спільне проживання. Між ними відсутнє взаєморозуміння та відчуття сімейного вогнища. Спільне господарство вони з чоловіком не ведуть. Вони байдужі до життя і проблем один одного, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити її інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. В телеграмі суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 08 листопада 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 135 (а.с. 3). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved