Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обгрунтування позову зазначила, що вона з 06 березня 2017 року по 08 листопада 2017 року працювала в ДП\~ «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посадах секретаря-друкарки\~ та секретаря керівника підрозділу адміністрації. Відповідно до наказу №218-к від\~ 08.11.2017 звільнена з посади за власним бажанням. Внаслідок відсутності грошових коштів відповідачем не проведено розрахунок\~ заборгованості по заробітній\~ платі.\~ На час звільнення заборгованість по виплаті заробітної плати за 2017 рік становила 16619 грн., 98 коп., компенсація за невикористану відпустку - 2308 гривень 74 копійки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~ - 49473 гривні 00 копійок.\~ Представник позивача\~ в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.\~ Також просив врахувати, що позивачем усунуто\~ арифметичну помилку при розрахунку зарплати за листопад 2017 року\~ та просив стягнути з відповідача\~ на користь позивача невиплачену заробітну плату\~ в розмірі 14292 грн.,71 коп,\~ компенсацію за несвоєчасну виплату доходів, компенсацію за невикористану відпустку у сумі\~ 1978 гривень 92 копійки та середній заробіток\~ за час затримки розрахунку при звільненні\~ - 63160 гривень 53 копійки. Представник відповідача в судовому\~ засіданні\~ проти позову заперечив, посилаючись на те, що підприємство не має даних по заборгованості позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» та працювала на посадах секретаря-друкарки та секретаря керівника підрозділу адміністрації, що підтверджується копією трудової книжки\~\~\~\~ (а.с.14-15). Ухвалою суду від 24.09.2018 року витребувано у ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» копію наказу від 03.03.2017 про прийняття на роботу\~ [PERSON],\~ штатні розписи і накази про їх введення за період з 03.03.2017року\~ по 08.11.2017 року , наказів про преміювання, встановлення надбавок та доплат, інших документів, якими встановлювався розмір\~ заробітної плати,\~ довідку про заборгованість та середньоденний заробіток.\~ На виконання ухвали суду відповідачем надано витребувані докази, а саме: довідку про заборгованість, довідку про середньоденний заробіток,\~ копію наказу №40 о/с від 03.03.2017 про прийняття на роботу\~ [PERSON],\~ копія наказу №218о/с від 08.11.2017 про звільнення [PERSON] з роботи (а.с. 43-46). Згідно наказу №218о/с від 08.11.2017 [PERSON] звільнена з роботи на підставі\~ ч.3\~ст38 КЗпП України\~за власним бажанням (а.с.45). Судом встановлено, що підставою для звільнення [PERSON] стала її заява. Дані обставини сторонами не оспорюються. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному, право заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Але, відповідачем вказані норми права були порушені, позивачу заробітна плата вчасно виплачена не була, заборгованість складає 13821 грн. 65 коп. (( 29647,00 грн ( нарахована заробітна плата)\~ - 15826,61 ( виплачена заробтіна плата)). При визначенні суми заборгованості суд виходить з наступного розрахунку. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 ПФУ позивачу [PERSON] За період з березня 2017 року по жовтень 2017 року нараховано заробітної плати 29647,00 гривень. Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] За період з 01.03.2017 року по 05.09.2018 року відповідачем\~ ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» було перераховано на рахунку позивача заробітну плату у розмірі 15826,61 гривень. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Поважності причин невиплати позивачу при звільненні всіх сум, що належать йому, зокрема заборгованої заробітної плати, відповідача суду не надано. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 13821 грн. 65 коп. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати відповідно до вимог ст.3, 3-1 Закону України Про оплату праці, оскільки в квітні, червні, серпні та жовтні 2017 року були вяткові дні, а тому нарахування заробітної плати проводилась відповідно до відпрацьованому часу. Згідно ст.83 КзпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. З урахуванням того, що позивач мала на час звільнення 12 днів невикористаної відпустки, що підтверджується наданою нею копією листа Управління Держпраці в Івано-Франківській області за №16-07/15-10/1264 (а.с.54), суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1779,96 грн. Статтею 117 КЗпП встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільнення, а тому він повинен понести відповідальність згідно вимог ст.117 КЗпП. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( час\~ затримки по день фактичного розрахунку) суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. З огляду на те, що відповідач надав на ухвалу суду довідку про середній заробіток позивача, що суперечить письмовим матеріалам справи, суд бере до уваги суми доходу позивачки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (а.с.9-10) та визначає середньомісячну зарплату позивачки у розмірі 3093,91 грн. (3726,19 грн. за вересень 2017 р. + 2461,64 грн. за жовтень 2017 р. = 6187,83 : 2), а середньоденна зарплата становить 150,93 грн. (6187,83 : 41 роб.дн.). Відповідач прострочив виплату позивачу розрахунку в день звільнення строком на\~ 277 робочих дні. З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.11.2017 року по день постановлення рішення є обґрунтованою та з відповідача на користь позивача слід стягнути 41807,61 грн. (\~ 150,93 х 277 роб.дн.) На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial