Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 22 лютого 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Зарічного райсуду м. Суми від 05 грудня 2017 року було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що діти знаходяться у неї на утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. За таких обставин, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку чи доходу, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідач надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому повідомляє, що не заперечує проти задоволення позову. Спору про місце проживання та утримання дітей не має. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Зазначає, що він офіційно працевлаштований та працює на одному із господарських товариств міста Суми, він не сплачує будь-яких інших аліментних зобовязань. Просить розглянути справу без його участі. В судове засідання сторони не зявилися, в письмових заявах просять слухати справу в їх відсутність, позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнав. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 22 лютого 2003 року перебували в шлюбі. Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2017 року шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом\~ про народження\~ дітей, та визнаються самим відповідачем (а.с.32, 33). За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] працює на посаді директора в ТОВ «Весела торбинка», має задовільний стан здоров'я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об'єктивну можливість виплачувати аліменти. Вказані обставини не заперечуються відповідачем. Враховуючи\~ вищевикладене, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання синів у заявленому позивачем розмірі. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 22 січня 2018 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути аліменти\~ на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку чи доходу, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved