Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, зазначивши, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], але сімейне життя не склалося, а тому вона подовгу не жила зі своїм чоловіком за його адресою. Батько позивача, [PERSON], мешкав в м.Дніпропетровську, вул. Бережна, 169, а поруч за адресою вул. Бережна № 171 в м.Дніпропетровську, мешкав відповідач, [PERSON], які між собою були товаришами. [PERSON] в будинку постійно не жив, і будинок № 171 по вул. Бережній в м. Дніпропетровську стояв порожнім. У позивача та її батька [PERSON] склалися добрі стосунки з господарем цього будинку [PERSON], та, зважаючи на погані стосунки позивача з колишнім чоловіком, який постійно виганяв її з будинку, що належав йому на праві особистої власності, відповідач надав позивачу свій будинок № 171 по вул. Бережній безкоштовно, який фактично йому був не потрібний, він жив в іншому місці. При цьому відповідач передав усі правовстановлюючі документи на цей будинок, щоб ні в кого не виникало питання, що позивач незаконно мешкає в будинку,а також ключі від будинку, платіжні книжки на сплату комунальних послуг. Позивач зазначає, що між ними не було ніяких домовленостей, щодо сплати грошових коштів за проживання в будинку, або його зберігання. Домоволодіння належало відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВ №0450976, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною конторою 15 квітня 1998 року за реєстровий № 2-1548, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 12 травня 1998 року за реєстровим № 120 в реєстровій книзі № 245 і складалося з домоволодіння під літерою «А-1» загальною площею 73,6 кв. м., житловою 40,1 кв. м. ( передньої 1-1 площею 10, 2 кв. м, кухні 1-2 площею 6,2 кв. м, коридору 1-3 площею 9,2 кв. м., житлової кімнати 1-4 площею 14,5 кв. м., житлової 1-5 площею 25,6 кв.м., коридору 1-6 площею 7,9 кв.м.) ,з господарських будівель: літньої кухні під літ. «Б»,сараю «Г», гаражу «Г», вбиральні «Е», душу «Ж», споруд № 1-г-4:І. Земельна ділянка площею 1421 кв.м. із них під забудовою 155 кв.м., тротуаром 60 кв.м., ґрунтом 671 кв.м., під городом 595 кв.м. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 24 червня 1998 року, зареєстрованому у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011354, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 21.05.1998 року. Таким чином, позивач зазначає, що вона заселилася до зазначеного будинку в 2001 році та постійно з того часу там мешкала. Власник зазначеного домоволодіння не мав дітей, родичів в м.Дніпропетровську не було, його нічого в місті не утримувало, а його родичі мешкали за кордоном в Америці, куди він постійно на довгий час відлучався, виконував місіонерську діяльність, будинком не цікавився, у звязку з чим відкрито і безперервно вона користується будинком, починаючи з 2001 року і по сьогоднішній день, усіма питаннями відносно майна до сих пір опікується сама, здійснює ремонт та сплачує необхідні комунальні платежі, у звязку з цим, вона просить визнати за нею права власності на домоволодіння № 171 по вулиці Бережній у місті Дніпро та право власності на земельну ділянку на якій воно знаходиться, набуте за давністю володіння. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння №171 по вулиці Бережній у місті Дніпрі належить на праві власності [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15 квітня 1998 року № 2-1548, земельна ділянка на якій знаходиться домоволодіння належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 24 червня 1998 року, зареєстрованому у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011354, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 21.05.1998 року. Позивач відкрито і безперервно користується будинком та земельною ділянкою, починаючи з 2001 року і по сьогоднішній день, підтримує вказане майно у належному стані, що підтверджується матеріалами справи та було підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 344 ЦК України»\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно протягом пяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом». Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~- правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~- право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.\~Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~ст. 344 ЦК України\~є чуже або безхозне майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу\~ст. 344 ЦК України\~вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.\~ Виходячи зі змісту 344\~ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Викладені обставини підтверджують факт того, що позивач безперервно на протязі 16 років продовжує відкрито володіти, що за визначенням ст. 398 ЦК України має визнаватися добросовісним володіння, таким чином, є наявність передумов набуття позивачем права властності на домоволодіння № 171 по вулиці Бережній у м. Дніпрі, та земельну ділянку площею 1421 кв.м., набутих за давністю володіння.

Outcome: approved