Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . З 03 вересня 2018 року син навчається в Лозівському професійному ліцеї за професією «Електрогазозварник, електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах», з терміном навчання до 14.02.2020 року. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча є працездатним, працює Харківський загін військової охорони станції міста Лозова, стрільцем, аліментних зобов`язань не має. В зв`язку з чим позивач змушена звертатися до суду з позовом, в якому прохає стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. 01.04.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 4 вересня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Лозівському району Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 18 вересня 2007 року (а.с.7). Від даного шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівської міської ради Харківської області 12 січня 2001 року (а.с. 6). З 03 вересня 2018 року [PERSON] навчається в Лозівському професійному ліцеї за професією «Електрогазозварник, електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах. Термін навчання по 14.02.2020 року (а.с. 8). В довідці Катеринівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області зазначено, що відповідач [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 5,1595 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в оренді ПАСП «Агросвіт» (а.с. 22). Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Коментар до ст.199 СК України роз`яснює, що обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов`язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов`язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. З вищенаведеного вбачається, що при вирішенні питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та визначення їх розміру має значення встановлення можливості надання батьками матеріальної допомоги, а також з`ясування потреби дитини, яка продовжує навчання, у отриманні такої допомоги. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також враховуючи що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, його мати, [PERSON] є єдиною особою, яка несе витрати на його утримання, в той час, коли батько [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу, виходячи з інтересів дитини та з урахуванням того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення ним навчання, але не далі як до досягнення останнім віку 23 років. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 768,40 гривень на користь держави.

Outcome: partial