Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Співвласником даної квартир є третя особа по справі. Крім неї та її сина [PERSON] в квартирі зареєстрований відповідач по справі. Відповідачі з часу реєстрації, а саме з 13.08.2012 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою. 07 травня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, оскільки він не може прибути в судове засідання, так як знаходиться за межами Харківської області. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник третьої особи Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить журнал реєстрації вихідної кореспонденції, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1995 року, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. 13 серпня 2012 року позивач та третя особа [PERSON] надали згоду та зареєстрували за своєю адресою відповідача по справі [PERSON], що підтверджується особовим рахунком, виданим КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 17.03.2015 року. Відповідач по справі з моменту його реєстрації в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з моменту реєстрації в квартиру не з'являвся. Всі обов'язки зв'язані з договором найма житлового майна виконує позивач та третя особа по справі. Позивач, як власник квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обов'язків перед ним не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved