Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 листопада 1999 року Військовою сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області був зареєстрований їх з відповідачем шлюб, актовий запис №070980. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], 2001 року народження. Позивачка посилається на те, що вони з відповідачем разом не живуть, дитина проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться, подальше проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна немає. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.18) у судове засідання 18 лютого 2016 року не з'явилася, заявою просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила розірвати шлюб (а.с.19). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.18 на звороті), в судове засідання 18 лютого 2016 року не з'явився, надавши до суду заяву, згідно якої не заперечував проти розірвання шлюбу та просив розглянути справу за його відсутності (а.с.21). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 листопада 1999 року, який зареєстровано Військовою сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №10 (а.с.5), в період якого у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя подружжя не склалося через те, що подружжя зрозуміло, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з червня 2015 року, а згідно довідки Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 04 січня 2016 року №5/03-19, відповідач з позивачкою та донькою не проживає, спільного господарства не ведуть (а.с.11). Спір про розподіл майна між сторонами відсутній, а дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з червня 2015 року та до цього часу не поновили їх, а відповідач згідно поданої заяви, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.21). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved