Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Берегівський РВ ГУДМС у Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинку № 69 по вулиці Гагаріна в с. Гуняди, Берегівського району, Закарпатської області належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25.11.2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області [PERSON] та який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2-6432. Так, 24.10.1998 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі актів громадського стану Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про що в книзі зроблено запис за №146. Від даного шлюбу вони мають двох доньок і сина: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Незважаючи на тривале подружнє життя між нею та відповідачем так і не вдалося створити міцної сімї, що призвело до того,що з початку січня 2015 року вони припинили шлюбні відносини і проживання однією сімєю. Рішення Берегівського районного суду від 01.10.2015 року шлюб між ними розірвано. Після розлучення позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виселитися з будинку та знятися з реєстрації проживання, однак останній ніяк не реагує на її вимоги та продовжує безпідставно займати належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок. На сьогоднішній день відповідач проживає в належному їй будинку, добровільно залишити будинок не бажає, так і по сьогоднішній день він проживає в [INFO]. Наявність проживання відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом та порушує її право власності на нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак представник позивача подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Берегівського РВ ГУДМС в Закарпатській області в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить суд справу розглянути без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 25.11.2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області [PERSON] та який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2-6432 належить на праві приватної власності житловий будинок № 69 по вулиці Гагаріна в с. Гуняди, Берегівського району, Закарпатської області (а.с. 6). З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №16/118 від 16.01.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], значаться на реєстраційному за адресою: с. Гуняди, вул. Гагаріна, 69, Закарпатської області (а.с. 12). У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту проживання у [INFO], відповідача [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] права користування житлом, підлягають задоволенню, так як останній проживає в будинку та висилитись з неї не бажає. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. Разом з цим, суд враховує інтереси та право відповідача на житло, визначене в ч.1\~ст. 47 Конституції України та

Outcome: approved