Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, по якому просить суд визнати незаконними та протиправними дії відповідача, по порушенню прав споживача; зобов'язати відповідача негайно повернути паспорт громадянина України, фотокопії диплома, посвідчення аспіранта на ім'я доньки [PERSON], три фотокартки; стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі - 361,19 грн. з відповідними процентами на день прийняття рішення; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.; стягнути з відповідача витрати пов'язані з явкою до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2014 року провадження у справі закрито в частині зобов'язання відповідача негайно повернути паспорт громадянина України, фотокопії диплома, посвідчення аспіранта на ім'я доньки [PERSON], три фотокартки, у зв'язку із відмовою позивача від даної частини позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підримала, просила суд їх задовольнити, позовні вимоги обгрунтовує тим, що нею була відправлена заказна міжнародна бандероль з Березівського поштового відділення на адресу Європейського суду з прав людини, яка не була доставлена адресату та загублена. Згодом відповідачем їй було направлено листа з повідомленням про виплату позивачу в рахунок відшкодування за втрачене відправлення в розмірі 361,19 грн. В листопаді 2013 року позивачу в телефонному режимі юрист Поштамту запропонувала отримати вищезазначену суму, в замін на розписку про відсутність претензій по міжнародному відправленню, однак позивач відмовилась дати розписку такого змісту, була згодна надати розписку про отримання вищезазначеної суми після її виплати і тому їй відмовили в виплаті .25.11.2013 року позивач отримала листа з повідомленням про необхідність з'явитися до поштового відділення для отримання суми відшкодування. Коли позивач з'явилась до відділення, працівниками їй було повідомлено, що для вчинення даної операції їй необхідно надати паспорт . Позивачем було надано паспорт, прочекавши 50 хвилин та не дочекавшись повернення їй коштів за проханням позивача, вона отримала свій паспорт назад та покинула приміщення. В той же день близько 16 години 00 хвилин вона повернулась до відділення для отримання коштів та надала працівникам паспорт знову для отримання виплати, з пливом деякого часу вона коштів так і не отримала та попросила повернути їй документ у чому їй було відмовлено, що стало підставою її звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала з приводу його задоволення. Надала до суду заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки коли позивач звернулась за виплатою працівники відділення дійсно попросили в неї паспорт, оскільки процедура відшкодування є тривалою, адже повинна проводитись протягом одного робочого дня, а саме оформлення касового ордеру в бухгалтерії на виплату та візирування його відповідною посадовою особою у позивача було взято паспорт та лист. [PERSON], не дочекавшись оформлення відповідних документів, попросила повернути їй паспорт, коли їй документ винесли, позивач відмовилась його брати та залишила у вікні Поштамту. Згодом позивачу було направлено лист, для того щоб вона звернулась до Поштамту за паспортом, але на лист відреаговано не було, в телефонній розмові позивач заявила, що листи від підприємства приймати не буде. Працівниками відділення паспорт був зданий до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, про що позивача було повідомлено листом. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Як зазначено позивачем в позові, 05.03.2013 року нею було відправлено заказну міжнародну бандероль з Березівського поштового відділення № RA673003485UA на адресу Європейського суду з прав людини, яка не була доставлена адресату та загублена на території Франції. 21.10.2013 року Центральне бюро рекламацій направило [PERSON] лист, в якому зазначили, що у зв'язку із втратою на території Франції міжнародного поштового відправлення, Одеською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку « Укрпошта» буде виплачено відшкодування у розмірі 361, 19 грн., що підтверджується копією листа, наявною в матеріалах справи (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2013 року [PERSON] направлено листа з повідомленням, що для отримання відшкодування їй необхідно звернутися до Поштамту - ЦПЗ № 5, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.4). 04.12.2013 року позивач прибула на Поштамт - ЦПЗ № 1 за адресою : м. Одеса, вул. Садова,10, у вікно № 16, пред'явила паспорт громадянина України. Як зазначено відповідачем в запереченнях, виплата відшкодування матеріальної шкоди за збитки, завданої внаслідок ненадання чи неналежного надання послуг з пересилання міжнародних поштових відправлень виплачується за рахунок ЦБР та проводиться за касовими ордерами. Відповідно до ч.3 п. 3.10 Постанови Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 « Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті і Україні», приймання і видача готівки за касовими ордерами може проводитись тільки в день її складання. Таким чином, можна зробити висновок, що процедура виплати відшкодування є тривалою, адже повинна проводитись протягом одного робочого дня. Працівником Поштамту - ЦЗП № 1 для оформлення касового ордеру в бухгалтерії на виплату 361,19 грн. та візування його відповідною посадовою особою, у позивача отримано паспорт громадянина України. Як зазначено в запереченнях, [PERSON] не дочекавшись оформлення відповідних документів, попросила повернути їй паспорт, коли документ винесли позивач відмовилась його брати та залишила у віконці Поштамту- ЦПЗ № 1, згодом викликала співробітників міліції. Коли міліція прибула до вікна №16, особа, яка здійснила виклик була відсутня. З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2013 року на адресу [PERSON] був направлений лист за № 1040/12 СТМ, для того щоб позивач звернулась до Поштамту -ЦПЗ №1 за паспортом громадянина України, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 12). Відповідачем в запереченнях зазначено, що позивачем на вищезазначений лист відреаговано не було. Згідно ч.3 п. 21 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, знайдений або загублений паспорт підлягає здачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику в сфері громадянства. Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Поштамту- ЦПЗ №1 паспорт [PERSON] був зданий до Головного Управління Державної міграційної служби в Одеській області, про що її та Березівський РВ ГУМВС України в Одеській області повідомлено листом від 23.12.2013 року за № 27-1010 було та від 20.12.2013 року за №27-1005, що підтверджується копіями листів, наявних в матеріалах справи ( а.с.15,16). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом, приймається до уваги та обставина, що позивач не з'являється до Поштамту для виплати їй відшкодування в розмірі 361,19 грн., чим своїми діями перешкоджає її здійсненню. Таким чином, позивач по справі не надала до суду належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що відповідач відмовляється виплатити належне відповідачу відшкодування в сумі 361,19 грн., а отже в заявленій вимозі слід відмовити. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 5 000 грн., за вчинену їй моральну шкоду. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.021995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди. У зв'язку із тим, що позивач не довела суду порушення відповідачем її прав, то вимоги про стягнення витрат пов'язаних з прибуттям до суду також не підлягають задоволенню. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed