Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] . Вказує, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2019 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1634, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач є попереднім власником зазначеної квартири. Згідно договору купівлі-продажу, відповідач зобов`язана була здійснити всі необхідні заходи для зняття з реєстрації всіх хто зареєстрований у відчужуваній квартирі до 26.05.2019, але зазначених дій відповідач не вчинила. На теперішній час позивачка позбавлена права в повній мірі вільно розпоряджатися належним їм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, тому вона вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, у випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином. Судова повістка надсилалась їй за її зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2019, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2019 /а.с. 7-8 звор.,9/. Відповідно до довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської Запорізької області від 15.08.2019 № 4578, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.17/. Однак, відповідач за вказаною вище адресою не мешкає з 2003 року, що підтверджується довідкою посвідченою директором ТОВ « ПБК «АКВІ-БУД» від 03.10.2019 № 2046. В силу того, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, але не проживає там тривалий час з 2003 року, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час у квартирі [ADDRESS] залишається зареєстрованою [PERSON] , яка не мешкає в ній, не є власником даної квартири, що перешкоджає власнику квартири [PERSON] користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved