Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про повернення дитини [PERSON], [INFO], яку за рішенням Славутицького міського суду було відібрано. На даний час у неї змінилася кардинально поведінка, вона народила хлопчика [PERSON], займається його вихованням, тому хоче, щоб повернули їй доньку, для спільного виховання. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали в повному обсязі, суду дали покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Представник Органу Опіки та Піклування виконкому Славутицької міської Ради просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки хоча з боку поведінки [PERSON]В.г., є позитивні зміни, проте ці зміни є недостатніми для того, щоб дівчинка мешкала разом із матір,ю. Представник Служби у справах дітей виконкому Славутицької міської Ради Київської області підтримав позовну заяву позивачки [PERSON]В.г., суду повідомив, що є всі підстави для повернення дитини матері, оскільки це в інтересах дитини. Представник Дитячого будинку сімейного типу «Єдина родина» [PERSON], вважала, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надала суду достатніх підстав для повернення дитини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] [PERSON] гизи, [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини є матір,ю [PERSON],[INFO]. Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2012 року (справа № 1023/1990/12), що набрало законної сили 30 грудня 2012 року, була відібрана дитина - [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав від [PERSON]В.г., та була передана органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, для подальшого її влаштування. З моменту ухвалення вищевказаного судового рішення та по 26 березня 2013 року дівчинка [PERSON] знаходилася на утриманні місцевого бюджету в дитячому будинку «Центр захисту дітей». З 26 березня 2013 року [PERSON] передана на утримання та виховання до Дитячого будинку сімейного типу «Єдина родина» - родини [PERSON], де вона перебуває до теперішнього часу. Відповідно до вимог ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров,я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому із батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. В той же час відповідно до частини 3 ст.170 Сімейного кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. На момент ухвалення рішення суду про відібрання дитини від позивачки по відношенню до дитини вона мала статус одинокої матері. В той же час на час прийняття даного рішення, відповідно до поданої копії свідоцтва про народження дитини, 17.06.2015 року до актового запису №55 про народження дитини внесені зміни, батьком дівчинки [PERSON], [INFO], записаний [PERSON]. Допитаний у суді [PERSON], суду повідомив, що він є біологічним батьком дівчинки [PERSON], має на даний час роботу, отримує заробітну плату і оскільки він є рідним батьком дівчинки, то буде її утримувати. З [PERSON]В.г., вони також мають сина [PERSON], [INFO], який потребує догляду матері, тому вона не працює і не може платити аліменти на утримання доньки [PERSON]. Допитані у суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні підтвердили, що після відібрання дівчинки [PERSON] від позивачки, її поведінка змінилася, вона пройшла курс лікування від алкогольної залежності, привела квартиру у порядок, в кімнаті, чисто, створені спальні місця не тільки для малолітнього сина [PERSON], а і для дочки [PERSON]. Сім,я [PERSON] у селі Пльохів має хату, яку використовує як дачу, там також створені всі умови для проживання і виховання дітей. Крім того [PERSON]В.г., посадила городину, придбала курей. На даний час переймається проблемами своєї малолітньої дочки, придбаває для неї речі, провідує її у будинку сімейного типу, запрошує жити до себе, тобто піклується про її здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Допитана у суді свідок [PERSON], суду повідомила, що є психологом, зустрічалась з дівчинкою, для перевірки чи готова дівчинка до школи. У своїх розповідях дівчинка розповідає, як про прийомних батьків, так і про рідну матір і батька. Судом також була з,ясована думку малолітньої дівчинки [PERSON], яка повідомила суд, що спілкується із «мамою [PERSON]» так і з «мамою [PERSON]», іще в неї є два тати, а також братики і сестра. Проаналізувавши покази сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON]В.Г., на даному етапі почала виконувати свої обов'язки, покладені на неї ст.150 Сімейного Кодексу України. Заборгованість по аліментам які утримуються з неї на дочку, є але оскільки позивачка на даний час не працює, через те що перебуває у відпустці по догляду за дитиною якій ще немає трьох років, то суд вважає, утворення боргу з поважних причин і це не є перешкодою для повернення дитини, оскільки на даний час у дівчинки є батько, який кожного місяця має достатнє матеріальне забезпечення, для утримання дівчинки, позивачки і їх малолітнього сина [PERSON]. З оглянутої у судовому засіданні довідки - висновку ДЗ СМСЧ № 5 МОЗ України від 18.05.2015 року вбачається що [PERSON]В.Г.,не перебуває на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога, не має медичних протипоказань щодо догляду за дитиною. З показів свідків і наданих документів вбачається, що позивач після ухвалення рішення суду та відібрання в неї дитини не втрачала зв'язок з нею, систематично відвідувала її як Дитячому будинку «Центр захисту дітей», так і в Дитячому будинку сімейного типу «Єдина родина». Знайшла з донькою спільну мову, дівчинка [PERSON] у суді підтвердила, що дійсно спілкується з рідною матір,ю. З метою вирішення питання побачень з дитиною, з метою подальшого повернення їй доньки позивач зверталась з заявою до органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, в зв'язку з чим представники служби у справах дітей та центру соціальних служб Славутицького міськвиконкому неодноразово на протязі 2013 - 2015 років перевіряли житлово-побутові умови позивача, стосунки з дочкою, виконання батьківських обов'язків. Про зміну поведінки позивача на позитивну у суспільстві, до виконання нею батьківських обов'язків, її відносин з дитиною, на протязі періоду з моменту відібрання і по даний час свідчать акти, складені спеціалістами служби у справах дітей від 06.11.2013року, 09.01.2014року, 30.07.2014року, 18.09.2014року, 14.04.2015року та довідка з МВ ГУ МВС України в Київській області від 07.05.2015 №1692 про відсутність випадків притягнення позивача до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема і за невиконання батьківських обов'язків. Доказом позитивної зміни поведінки позивача є також те що, її сина, [PERSON] 18 березня 2013 року, було знято з обліку дітей що опинились у складних обставинах, у зв'язку зі зникненням підстав взяття на облік - відповідно до витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини № 22 від 27 листопада 2014 року. До висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради про недоцільність повернення малолітньої [PERSON] її матері [PERSON]В.г., від 12.06.2015 року суд ставиться критично, оскільки результати контролю за поведінкою та обстеженням житлово-побутових умов позивача, свідчать про усунення причин, які перешкоджали належному утриманню і вихованню дитини. До суду надані докази позивачем, що вона перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON], який є біологічним батьком не тільки малолітнього хлопчика [PERSON], а і малолітньої дівчинки [PERSON]. Батько дівчинки має житло, на даний час працює. Вищенаведене є підтвердженням суттєвих позитивних змін у поведінці позивача у побуті, в суспільстві, та стосунках з дитиною, по відношенню до виконання нею батьківських обов'язків. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів прокурор висловив думку про доцільність повернення дитини біологічній матері, вважав, що підстави які були при відібранні дитини відпали. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач змінила своє ставлення до своїх батьківських обов,язків, не буде ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, буде піклуватися про її здоров'я, здобуття дитиною освіти, фізичний, моральний та духовний розвиток. На підставі наведеного судом зроблено висновок, що в даному випадку є підстави для повернення дитини біологічній матері оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та надавши їм правову оцінку суд дійшов висновку про те, що позивач дійсно дбає про свою дитину, її фізичний, психічний, духовний та моральний розвиток і повернення дитини дівчинки [PERSON] буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 180 Сімейного Кодексу України, передбачено, що батьки зобов,язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення повноліття. При прийнятті рішення про відібрання дитини одночасно судом було вирішено питання про стягнення аліментів з позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON]. Виходячи з норм, встановлених Сімейним Кодексом України, право на отримання аліментів має той із батьків, який проживає з дитиною та займається її вихованням. Оскільки на даний час суд приймає рішення про повернення дитини матері, то відпала необхідність стягнення аліментів і вони повинні бути припиненими.

Outcome: approved