Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -земельну частку (пай) члена КСП «Ренійське» розміром 4,10 умовних кадастрових га, розташований в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, сертифікат серії [NUMBER] ; -майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійський», серія [NUMBER] . За життя померла склала заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем виконавчого комітету Нагірненської сільської ради 13 квітня 1998 року, зареєстроване в реєстрі за № 37, яким все майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не склалося, заповіла позивачу - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Позивач проживала разом з матір`ю на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадкове майно відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 08 грудня 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -земельну частку (пай) члена КСП «Ренійське» розміром 4,10 умовних кадастрових га, розташований в с. Нагірне Ренійського району Одеської області, сертифікат серії [NUMBER] ; -майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Ренійський», серія [NUMBER] . За життя померла склала заповідальне розпорядження, посвідчене секретарем виконавчого комітету Нагірненської сільської ради 13 квітня 1998 року, зареєстроване в реєстрі за № 37, яким все майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не склалося, заповіла позивачу - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Позивач проживала разом з матір`ю на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою № 1437 від 21 липня 2018 року, від спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадкове майно відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 08 грудня 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Так, згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивач є донькою померлої, а тому відноситься до спадкоємців першої черги. Позивач фактично вступила в управління та володіння належним матері майном. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , копію заповіту та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved