Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу 3/20 частки комплексу (відгодівельної бази), укладену між нею і відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на 3/20 частки комплексу (відгодівельної бази) загальною площею комплексу 16716,7 кв. м., яка складається з: корівника №1 (на плані позначено літ. А) площею 1455,5 кв. м., тамбурів (літ. а1-а5) площею 43,9 кв. м., корівника №2 (літ. Б) площею 1470,5 кв. м., тамбурів (літ. б1-б5) площею 41,3 кв. м., корівника №3 (літ. В) площею1459,7 кв. м., тамбурів (літ. в1-в3) площею 37,7 кв. м., корівника №4 (літ. Г) площею 1247,2 кв. м., тамбурів (літ. г1-г2) площею 14,3 кв. м., корівника №6 (літ. Д) площею 1236,3 кв. м., тамбура (літ. д) площею 6,9 кв. м., корівника №7 (на плані позначено літ. Е) площею 1250,1 кв. м., тамбура (літ. е) площею 7,8 кв. м., корівника №9 (літ. Ж) площею 1239,3 кв. м., тамбурів (літ. ж1-ж2) площею 14,9 кв. м., корівника №10 (літ. З) площею1467,6 кв. м., тамбурів (літ. з1-з5) площею 42,3 кв. м., корівника №11 (літ. К) площею 1465,8 кв. м., тамбурів (літ. к1-к3) площею 26,9 кв. м., корівника №12 (літ. Л) площею 1461,2 кв. м., тамбурів (літ. л1-л2) площею 24,3 кв. м., майстерні (літ. М) площею 124,5 кв. м., сіней (літ. м) площею 4,1 кв. м., їдальні (літ. О) площею 98,3 кв. м., сіней (літ. о1) площею 2,8 кв. м., веранди (літ. о2) площею 2,8 кв. м., корівника №5 (літ. П) площею 1249,3 кв. м., корівника №8 (літ. Р) площею 1206,3 кв. м., тамбурів (літ. р1-р2) площею 15,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS], яка раніше на праві приватної власності належала відповідачу, стверджуючи, що 14.05.2017 року вона уклала з відповідачем угоду купівлі-продажу 3/20 частки вище вказаного комплексу (відгодівельної бази), згідно якої сплатила відповідачу їх вартість в сумі 145 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передав їй правовстановлюючі документи, технічні паспорти на 3/20 частки комплексу, самі 3/20 частки комплексу (відгодівельної бази), але оформити у нотаріуса угоду вони не змогли, оскільки відповідач жодного разу не з'явився до нотаріуса і повідомив їй, що робити цього немає наміру. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і небажання з'явитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, просить справу розглянути за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належали 3/20 частки комплексу (відгодівельної бази), розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу частки комплексу від 26.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., реєстр №3080, що 14.05.2017 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу 3/20 частки вище вказаного комплексу, згідно якого відповідач продав, а позивач придбала 3/20 частки комплексу (відгодівельної бази) за 145 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 14.05.2017 року відповідач передав, а позивач прийняла 3/20 частки комплексу (відгодівельної бази), що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріуса. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010 договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами статті 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обов'язкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не пов'язують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів, з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як об'єкт державної реєстрації. В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які пов'язували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у зв'язку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відповідач не з'являється до нотаріуса для посвідчення вище вказаного договору, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] і [PERSON] Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний комплекс (відгодівельна база), повинна перебувати у власності відчужувача цього комплексу і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язана отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений комплекс (його частина). Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований комплекс, не є, а тому, на думку суду, вона не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування земельною ділянкою переходить разом із правом власності на частку комплексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved