Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлаки Олександри Володимирівни про визнання заповіту нікчемним. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] . Позивач є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення, спадкодавець [PERSON] була її рідною тіткою. Згідно заповіту, посвідченого в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 09 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлака Олександрою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 456 [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . При посвідченні заповіту було порушено норми чинного законодавства щодо форми та порядку посвідчення заповіту, що говорить про його нікчемність. Так, 09 березня 2018 року за допомогою телефонного зв`язку відповідач(з огляду на те, що спадкодавець була хвора, не розмовляла, була лежачою) самостійно запросила свідків [PERSON] , [PERSON] та рукоприкладчика [PERSON] , щоб посвідчити заповіт. 30 вересня 2019 року під час надання показів у судовому засіданні у якості свідка по цивільній справі № 755/1892/19 рукоприкладчик [PERSON] повідомила, що була запрошена відповідачем для посвідчення заповіту у зв`язку з тим, що спадкодавець помирає. Особисто спадкодавець ні про що не просила, жодних доручень на підписання за неї заповіту не надавала. Нотаріус не представилась, документів, які посвідчують особу, не показала. Також не перевірила особи свідків, не мала при собі будь-якого обладнання. [PERSON] не мала з собою окулярів, тому не мала можливості ознайомитися із текстом підписаного нею документу. Під час судового засідання [PERSON] повідомила, що [PERSON] та [PERSON] при посвідченні заповіт в голос не зачитували. Під час допиту у судовому засіданні 30 вересня 2019 року свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що запросила їх для підписання заповіту особисто відповідач, спадкодавець не просила їх підписувати заповіт, а [PERSON] бути рукоприкладчиком Свідки також підтвердили, що нотаріус не перепровірила їх паспорти, тому в заповіті неправильно зазначено серія паспорту [PERSON] . Повний текст заповіту вони не вивчали та не читали. Нотаріус вже мала підготовлений заповіт, здійснивши попередньо реєстрацію заповіту. Під час вчинення нотаріальних дій, за свідченням свідків, приватний нотаріус Бурлак О.В. пояснила присутнім, що підписання заповіту без особистого звернення [PERSON] до свідків щодо вчинення на її користь даної нотаріальної дії, враховуючи її стан, є сталою практикою нотаріату і не суперечить вимогам закону. У зв`язку з чим просить визнати заповіт, посвідчений 09 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлака Олександрою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 456, за яким [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] [PERSON] , нікчемним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 27 жовтня 2020 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлаки Олександри Володимирівни (01133, бул. Лесі Українки, 24, м. Київ): належним чином завірені матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; належним чином завірені матеріли щодо посвідчення заповіту, який складений 09 березня 2018 року [PERSON] , та зареєстрований в реєстрі за № 456. 03 листопада 2020 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі Дніпровського районного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлаки Олександри Володимирівни про визнання заповіту нікчемним. В ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року правильно зазначено прізвище та ініціали секретаря судового засідання «Миненко В.В.» замість неправильного « [PERSON] ». У другому абзаці резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року правильно зазначити: «Витребувані документи направити до Дніпровського районного суду м. Києва за адресою м. Київ, вул. Кошиця, 5, каб. 109, в термін до 18 січня 2021 року.». 18 січня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 12 квітня 2021 року протокольною ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] . 06 серпня 2021 року ухвалою суду визнано заявлений представником відповідача [PERSON] - [PERSON] відвід головуючому судді необґрунтованим. Провадження у справі зупинено на час розгляду заяви про відвід головуючого у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді Арапіної Н.Є. відмовлено. 16 серпня 2021 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 16 серпня 2021 року ухвалою суду визнано заявлений представником відповідача [PERSON] - [PERSON] відвід головуючого судді необґрунтованим. Провадження у справі зупинено на час розгляду заяви про відвід головуючого у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді Арапіної Н.Є. відмовлено. 20 серпня 2021 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 15 жовтня 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. 10 листопада 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про відкладання розгляду справи. У відповідності до вимог ст. 2 ст. 210 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних доказів з урахуванням розумного строку розгляду справи. Третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав та підтримав письмові пояснення третьої особи, яка долучено до матеріалів справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлака О.В. в судове засідання не заявилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] пояснила, що 09 березня 2018 року до неї зателефонувала відповідач та запросила підписати заповіт [PERSON] . Свідком було продиктовано дані її паспорту по телефону, нотаріус привезла готові документи. [PERSON] нічого не говорила та качала головою, відповідач знаходилася біля нотаріусу. Спірний заповіт підписували [PERSON] та [PERSON] , яка була без окулярів. Свідок [PERSON] пояснила, що її запросили підписати заповіт [PERSON] , яка заповіла квартиру відповідачу. Нотаріус швидко та незрозуміло прочитала заповіт, [PERSON] кивнула головою, за станом здоров`я вона була у хворобливому стані. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач пояснила, що свідки необхідні для підписання заповіту. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] (а.с.15, том 1). Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яка складала із квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 12 вересня 2005 року, зареєстрованого за № 21-7684 (а.с. 176, том 1). Спадкоємцем другої черги за законом є позивач - племінниця спадкодавця - [PERSON] (а.с. 194-195, 196-197, 198-199, 208, 210, 212, 244 б, том 1), батько якої [PERSON] - рідний брат спадкодавця - помер [INFO] , відповідач, якій померла заповіла квартиру та третя особа- рідний брат [PERSON] (а.с. 171-174, том 1). Згідно заповіту, посвідченого в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 09 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлака Олександрою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 456 [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] [PERSON] . На прохання [PERSON] та внаслідок їх хвороби заповіт підписано в її присутності [PERSON] (а.с.146, том 1). 22 січня 2019 року постановою приватного нотаріусу Київського нотаріального округу Бурлак О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 248-249, том 1). Позивач просить визнати заповіт, посвідчений 09 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлака Олександрою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 456, за яким [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] [PERSON] , нікчемним. В обґрунтування позовних вимог щодо нікчемності заповіту позивач зазначила, що особисто [PERSON] не доручала підписати заповіт [PERSON] , свідки [PERSON] та [PERSON] при посвідченні заповіт в голос не зачитували, нотаріус не перевіряла паспорти свідків, нотаріус вже мала підготовлений заповіт, здійснивши попередньо реєстрацію заповіту. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала повністю, зазначила, що в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року по цивільній справі № 755/1892/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції м. Києва, про визнання правочинів недійсними в частині вимог позивача [PERSON] про визнання недійсним Заповіту від 09.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлак О.В. від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ,вказано, що, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Заповіту оскільки судом достовірно встановлено, що оспорюваний заповіт було складено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за місцем зареєстрованого проживання заповідача [PERSON] у м. Києві та зі слів останньої, у зв`язку із хворобою - за дорученням заповідача, у її присутності та у присутності нотаріуса заповіт підписано довіреною заповідачем особою [PERSON] , прочитано вголос, підписано та посвідчено у присутності двох свідків, особу яких нотаріусом встановлено, та які не належать до переліку осіб, яким за ч. 4 ст. 1253 ЦК України заборонено бути свідками при посвідченні заповіту. У момент оголошення, підпису та посвідчення заповіту спадкодавець усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що одноголосно підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками, та не спростовано наявним в матеріалах справи доказами. Це рішення набрало законної сили. Крім того, спадкодавець не вважала [PERSON] донькою свого брата, а документи, що посвідчують цю особу, несправжніми. Тому твердження, що позивач є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення після смерті спадкодавця [PERSON] і що остання була її рідною тіткою є сумнівним. Твердження позивача, що особисто [PERSON] не доручала підписати заповіт [PERSON] , свідки [PERSON] та [PERSON] при посвідченні заповіт в голос не зачитували, нотаріус не перевіряла паспорти свідків, нотаріус вже мала підготовлений заповіт, здійснивши попередньо реєстрацію заповіту є обманом суду. Зі слів [PERSON] судом встановлено, що відповідач повідомила про запрошення її спадкодавцем [PERSON] для посвідчення заповіту и прохання взяти з собою двох свідків. [PERSON] повідомила, що вона прийшла особисто для підпису заповіту та привела двох свідків [PERSON] , [PERSON] для посвідчення правильності заповіту. Свідки також показали, що [PERSON] знаходилася у хворобливому стані, не могла розмовляти і пересуватися, після повідомлення нотаріусом про мету візиту всіх учасників посвідчення правочину позитивно кивнула головою. Нотаріусом оголошено зміст заповіту спадкодавцеві [PERSON] , яка позитивно кивнула головою, не заперечувала проти змісту та підпису заповіту від її імені свідком [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] . Нікчемність правочину не обумовлюється технічними неточностями і визнання правочину через допущену описку законом не передбачено. Судовим рішенням вивчені всі аспекти форми та змісту Заповіту від 09 березня 2018 року та не встановлено, що описка впливає на його форму та зміст, волевиявлення заповідача. Третя особа [PERSON] скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову, відповідно до яких позовні вимоги визнав повністю, оскільки відповідач у змові з нотаріусом ввела в оману свідків, які підписали заповіт та незаконно заволоділа майном його померлої сестри [PERSON] . Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним; Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як збоку батька, так і збоку матері. Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1247 ЦК України). Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. (ч. 2 ст. 1248, ч. 2 с. 1253 Цивільного кодексу України) Відповідно до статті 1257 Цивільного кодексу України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 1257 Цивільного кодексу України, передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 Цивільного кодексу України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним (ч. 1 ст. 27 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 2,3 ст.203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями (ч. 2 ст. 41 Закону України «Про нотаріат»). При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів (ч.ч. 2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат»). Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою (ст. 44 Закону України «Про нотаріат»). Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено (ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат»). Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно п. 7 зазначеної Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що 09 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлака Олександрою Володимирівною, посвідчено заповіт в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 456 за яким [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] [PERSON] , який на прохання [PERSON] та внаслідок їх хвороби було підписано в її присутності [PERSON] . Однак зазначені позивачем обставини не є підставами для визнання спірного заповіту нікчемним, а тому суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлаки Олександри Володимирівни про визнання заповіту нікчемним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed