Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач є батьком її сина [PERSON]. В даний час син є студентом Білоцерківського національного аграрного університету, йому бракує коштів на навчання. Він несе витрати на проїзд та проживання в гуртожитку, потребує матеріальної допомоги батька. Просила стягнути з відповідача матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на період його навчання. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, проте зауважив, щоб кошти були стягнуті на користь сина, а не позивача. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно частини 2 зазначеної статті право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно приписів частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02 грудня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівської РДА Київської області. [PERSON] досяг повноліття та є студентом першого курсу денної форми навчання Білоцерківського національного аграрного університету, навчається за держзамовленням, з січня 2016 року стипендію не отримує. Вказані обставини підтверджуються довідками керівника Білоцерківського національного аграрного університету № 227 від 18 березня 2016 року та № 336 від 16 травня 2016 року. Згідно частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За даними довідки комунального підприємства «Миронівка-житло» № 352 від 07 квітня 2016 року [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], тому позивач є особою, яка має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. [PERSON] у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки власного доходу не має. Допомогу на навчання дитини надає мати, яка має постійний заробіток та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Матеріальне становище повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання (комп'ютера, спеціальних інструментів тощо), навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Допомога матері є недостатньою для утримання сина в період його навчання. Дитині сторін бракує коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності. Він несе витрати на проживання в гуртожитку за місцем розташування навчального закладу, проїзд до місця навчання та додому. Дані витрати підтверджені квитанцією від 25 серпня 2015 року, квитками на проїзд. Крім вказаних витрат студенту необхідні кошти на придбання одягу, приладь, продуктів харчування. Наявні юридичні факти, що зобов'язують відповідача до сплати матеріальної допомоги на навчання: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Відповідачем факт неспроможності сплати аліментів не доводився. Ним не подано заперечень на позов, не повідомлено суд про наявність обставин, передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України, які мають братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину, зокрема щодо його незадовільного стану здоров'я, наявності інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує будь-яку відсутність у його дитини можливості свого матеріального забезпечення та одержання належного матеріального утримання. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь сина матеріальну допомогу на навчання у вказаному позивачем розмірі. За правилом частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved