Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, а також, про стягнення додатково до аліментів на утримання сина кошти на розвиток здібностей дитини, щомісячно, в сумі 500,00 гривень та щорічно на відпочинок і оздоровлення дитини 2500,00 гривень на рік з моменту звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб 02.12.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. В період спільного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Її з відповідачем подружнє життя не склалось, через те, що вони різні люди за характерами, у них різні погляди на проблеми сім'ї та побуту, ведення господарства, виховання дитини. З 22.03.2018 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідач не в повному обсязі виконує покладені на нього обов'язки по утриманню та вихованню дитини. Позивач в підготовчому засіданні підтримала обставини справи посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина в тому розмірі, який зазначає позивач в своєму позові. Проте, заперечував щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання сина, а саме, 500 гривень на розвиток здібностей дитини та 2500 гривень на відпочинок та оздоровлення дитини, оскільки додатково допомагає позивачу утримувати їхню спільну дитину щодо надання коштів на відпочинок та розвиток здібностей сина. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що подружжя перебуває в шлюбі зареєстрованому 02 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1860 (а.с.6). Від спільного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбні відносини між подружжям не склались, через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім'ю, ведення господарства, з 22.03.2018 року спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: -стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень. Враховуючи вище викладене, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додатково до аліментів на утримання сина кошти на розвиток здібностей дитини, щомісячно, 500,00 гривень та, щорічно, на відпочинок і оздоровлення дитини 2500,00 гривень на рік, з моменту звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог, виходячи з наступного. Сімейним кодексом України передбачено також участь батьків у додаткових витратах на дитину. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, а також повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На відміну від аліментів, додаткові витрати носять несталий характер та пов'язані не з питання належного матеріального утримання дитини, а з передбачуваними/або не передбачуваними особливими обставинами того з батьків, з яким проживає дитина у зв'язку з хворобою, зокрема. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], доданих до неї документів, останньою не було надано належних та достовірних доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання їхньої спільної дитини, а тому, дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial