Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя: транспортних засобів марки «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частку у спільному сумісному майні - 10 000 доларів США різниці у вартості транспортних засобів; стягнення витрат на судовий збір та витрат на професійну правничу допомогу. Позов мотивує тим, що між сторонами 29 серпня 1992 року було зареєстровано шлюб, який розірвано 15 травня 2018 року. Під час перебування в шлюбі сторонами придбано 30 травня 2009 року автомобіль «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , середня ринкова вартість якого становить 5 000 доларів США, а 21 листопада 2006 року придбано автомобіль «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , середня ринкова вартість якого становить 15 000 доларів США. Як на підставу позову посилається на положення ст. 60, 63, 70, 71 СК України, ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України Разом з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби: марки «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] та «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто позивачу. 9 жовтня 2018 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку в підготовче засідання. 10 грудня 2018 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Солоніною Є.Б., яка діяла на підставі ордера серії ЛВ № 145704 від 21 листопада 2018 року, подано відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні такого відмовити, у зв`язку з тим, що автомобіль «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був відчужений під час перебування сторін у шлюбі 5 квітня 2018 року в рахунок погашення боргу, що стверджується договором купівлі-продажу № 4641/2018/889341 від 5 квітня 2018 року, угодою про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу № 4641/2018/889341 від 5 квітня 2018 року, договором позики від 14 серпня 2012 року, а тому не може бути предметом позову. Автомобіль «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний відповідачем за власні кошти, позивач не брала участі в набутті майна ні коштами, ні працею. 26 грудня 2018 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Лесько Н.Р., яка діяла на підставі ордера серії ЛВ № 143352 від 4 жовтня 2018 року подано відповідь на відзив відповідно до якого вказує, що позивач про відчуження автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в рахунок погашення позики довідалась з відзиву на позов, а тому вважає таке відчуження вчинення в порушення ст. 65 СК України, оскільки згоди на таке відчуження не давала. Зазначає, що стороною відповідача не представлено жодного доказу придбання автомобіля «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачем за власні кошти, натомість вказує, що такий було придбано під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власністю. Крім того, позивач мала дохід і брала участь в набутті спільного майна коштами та працею. В підготовчому засіданні 7 лютого 2019 року представником позивача [PERSON] долучено до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період часу з 1998 року по третій квартал 2018 року. Представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучено акт оцінки ЛВК № 1312/1880 від 13 грудня 2018 року транспортного засобу «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 15 березня 2019 року представник позивача [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить: визнати недійсним договір позики від 14 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 5 квітня 2018 року за № 4641/2018/889341 транспортного засобу та угоду від 5 квітня 2018 року про внесення змін і доповнень в договір купівлі-продажу від 5 квітня 2018 року за № 4641/2018/889341 транспортного засобу, укладених між [PERSON] та [PERSON] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частку у спільному сумісному майні - 10 000 доларів США різниці у вартості транспортних засобів. Ухвалою суду від 15 березня 2019 року заяву про збільшення позовних вимог залишено судом без руху. 29 березня 2019 року ухвалою суду заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу. В підготовчому засіданні 29 березня 2019 року представником позивача [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ вартості автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який є сумісною власністю подружжя та відчужений без згоди [PERSON] в сумі 161 557 гривень; поділити автомобіль марки «Toyota RAV 4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку вказаного автомобіля; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частки вказаного автомобіля; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Крім того, у вказаному підготовчому засіданні ухвалою суду було залучено до участі у справі третю особу [PERSON] . Вказана заява про зміну предмета позову мотивована тим, що транспортні засоби вказані в позові були придбані під час перебування сторін у шлюбі, один з яких було відчужено, а саме автомобіль «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] без згоди позивача, а тому його вартість повинна бути врахована при поділі майна. Зазначає, що відповідачем не надано доказів згоди позивача на відчуження автомобіля та отримання позики. Вказує, що такі договори не були вчиненні в інтересах сім`ї. Як на підставу вимог посилається на положення ст. 61, 65 СК України. 5 квітня 2019 року представник відповідача [PERSON] подала заперечення проти заяви з процесуальних питань відповідно до якої вказує, що відповідач не отримав грошей від відчуження автомобіля, оскільки такий був відчужений в рахунок погашення позики перед третьою особою. Позичені кошти відповідно до розписки від 14 серпня 2012 року були використанні в інтересах сім`ї, а саме на подорожі Європою усією сім`єю, святкування двадцятої, двадцять першої річниці подружнього життя. Крім того, відповідач визнав факт, що автомобіль «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки річ є неподільною, не заперечує щодо присудження позивачу транспортного засобу та дає згоду на виплату грошової компенсації. Представник позивача [PERSON] 11 квітня 2019 року подала заперечення на вказані вище заперечення відповідно до яких зазначає, що позивач не знала про позику, на укладення договору позики згоди не давала. Будь-якої потреби в зазначених коштах не було. Це підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] , згідно з якою 13 червня 2012 року [PERSON] було знято з вказаного рахунку 20 000 доларів США, які повернуто 18 вересня 2012 року в частині 10 323 доларів США. Згідно з випискою з рахунку № [NUMBER] [PERSON] було знято з вказаного рахунку 560 Євро. Вказані кошти були зняті для подорожі Європою. Крім того, в 2012 році [PERSON] отримала дохід в розмірі 87 226,1 гривень (по курсу НБУ становило 11 041,2 доларів США), та нараховано заробітної плати в розмірі 66 119,12 гривень (по курсу НБУ становило 8 275,2 доларів США). Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року призначено в справі судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, провадження у справі зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у Львівського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ЄДРПОУ 09325703, адреса: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 9) інформацію, а саме: чи рахунок № [NUMBER] , картка № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), чи видавався дублікат картки [NUMBER] в квітні 2015 року для користування рахунком № [NUMBER] . А також витребувано у Відділі кадрів Управління Служби безпеки України у Львівській області (79012, м. Львів, вул. Вітовського, 55) інформацію про те, чи перебуває на даний час [PERSON] в зоні Операції Об`єднаних сил на сході України; чи перебував [PERSON] в зоні проведення Антитерористичної операції на сході України, починаючи з квітня 2015 року; надати інформацію щодо часу перебування [PERSON] в зоні проведення Антитерористичної операції на сході України в період 2015-2018 років. 17 травня 2019 року з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшла витребувана інформація. 7 червня 2019 року з Управління Служби безпеки України у Львівській області надійшла інформації про перебування відповідача в зоні Антитерористичної операції. 6 листопада 2019 року на адресу суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4138 від 31 жовтня 2019 року. Ухвалою суду від 7 листопада 2019 року поновлено провадження у справі та призначено таку до розгляду в підготовче засідання. У підготовчому засіданні 9 грудня 2019 року представник позивача [PERSON] заявила клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] яке було задоволено протокольною ухвалою. 9 грудня 2019 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду 22 січня 2020 року витребувано з Управління Служби безпеки України у Львівській області інформацію про те, чи відображено у Деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (Деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), поданих [PERSON] , починаючи з 2012 до 2018 року включно, отримані згідно з договором позики, що підтверджено розпискою від 14 серпня 2012 року, кошти у розмірі 10 000 доларів США, внесення відповідної інформації щодо фінансових зобов`язань протягом вказаного періоду та факт відчуження 5 квітня 2018 року транспортного засобу «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно з договором купівлі-продажу №4641/2018/889341 транспортного засобу (сума договору 323 114,4 грн) з наступним відчуженням в рахунок погашення вищевказаного боргу відповідно до угоди про внесення змін і доповнень в договір купівлі-продажу №4641/2018/889341 від 5 квітня 2019 року (сума договору 262 600 грн)? Чи відображено у Декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік факт використання [PERSON] автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , протягом 2018 (починаючи з 5 квітня 2018 року) - 2019 років? Також витребувано з Національного агентства з питань запобігання корупції інформацію про те, чи відображено у Деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (Деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), поданої [PERSON] , починаючи з 2016 до 2018 року включно, отримані згідно з договором позики, що підтверджено розпискою від 14 серпня 2012 року, кошти у розмірі 10 000 доларів США, внесення відповідної інформації щодо фінансових зобов`язань протягом вказаного періоду та факт відчуження 5 квітня 2018 року транспортного засобу «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно з договором купівлі-продажу №4641/2018/889341 транспортного засобу (сума договору 323 114,4 грн) з наступним відчуженням в рахунок погашення вищевказаного боргу відповідно до угоди про внесення змін і доповнень в договір купівлі-продажу №4641/2018/889341 від 5 квітня 2019 року (сума договору 262 600 грн)? Чи відображено у Декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік факт використання [PERSON] автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , протягом 2018 (починаючи з 5 квітня 2018 року) - 2019 років? 6 лютого 2020 року на адресу суду з Управління Служби безпеки України у Львівській області на виконання вказаної ухвали надійшла відповідь. 10 лютого 2020 року надійшла відповідь з НАЗК. Ухвалою суду 19 лютого 2020 року витребувано з Служби безпеки України інформацію про те, чи відображено у Деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру/Деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, починаючи з 2012 до 2018 року включно, отримані згідно з договором позики, що підтверджено розпискою від 14 серпня 2012 року, кошти у розмірі 10 000 доларів США, внесення відповідної інформації щодо фінансових зобов`язань протягом вказаного періоду та факт відчуження 5 квітня 2018 року транспортного засобу «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно з договором купівлі-продажу №4641/2018/889341 транспортного засобу (сума договору 323 114,4 грн) з наступним відчуженням в рахунок погашення вищевказаного боргу відповідно до угоди про внесення змін і доповнень в договір купівлі-продажу №4641/2018/889341 від 5 квітня 2019 року (сума договору 262 600 грн)? Чи відображено у Декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік факт використання [PERSON] автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , протягом 2018 (починаючи з 5 квітня 2018 року) - 2019 років? 25 березня 2020 року та 10 квітня 2020 року на адресу суду з Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України надійшла відповідь на вказану ухвалу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила його задовольнити в частині вимог у відповідності до заяви про зміну предмета позову. Представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав викладених в ньому та заявах по суті справи, просила його задовольнити в частині вимог у відповідності до заяви про зміну предмета позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно визнання права власності за сторонами на автомобіль «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] не заперечила, відносно інших позовних вимог заперечила з підстав викладених в заявах по суті справи. Третя особа, будучи повідомленою про час і місце судового розгляду, в жодне з судових засідань не з`явився, заяв по суті справи не подав, будь-яких клопотань не заявляв. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи, відносно чого інші учасники не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 29 серпня 1992 року по 15 травня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 серпня 1992 року та про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15 травня 2018 року. Під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано транспортні засоби марки «Toyota RAV4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (том 1 а.с. 7, 8). Стороною відповідача будь-яких належних і допустимих доказів, що вказані вище транспортні засоби придбані відповідачем за власні кошти та є його особистою приватною власністю не надано, а від так суд приходить до висновку, що вказані автомобілі є майном подружжя набутим за час шлюбу, а тому є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Позивач просить поділити автомобіль марки «Toyota RAV 4», легковий універсал-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] шляхом визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частку вказаного автомобіля та за [PERSON] право власності на Ѕ частки вказаного автомобіля. Представник відповідача в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог в цій частині не заперечила, а тому суд приходить до висновку, що за сторонами слід визнати в рівних частках право власності на вказаний автомобіль. З договору купівлі-продажу 4641/2018/889341 від 5 квітня 2018 року вбачається, що [PERSON] було відчужено [PERSON] транспортний засіб «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Ціна договору 323 114,4 гривень. 5 квітня 2018 року укладено угоду про внесення змін та доповнень до вказаного вище договору, відповідно до якої ціна договору становить 10 000 доларів США, що на момент укладення договору по курсу НБУ становить 262 300 гривень. Згідно з п. 3.1 між сторонами договору відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі договору позики, що оформлений розпискою від 14 серпня 2012 року на суму 10 000 доларів США. З наданої стороною відповідача розписки від 14 серпня 2012 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 10 000 доларів США. Враховуючи суму договору купівлі-продажу транспортного засобу, у відповідності до частини четвертої статті 65 СК України відповідач повинен був отримати від позивача письмову згоду на відчуження автомобіля, однак доказів отримання такої не представив, а позивач заперечує надання такої. Суд критично відноситься до пояснень сторони відповідача про те, що отримані кошти згідно з розпискою в сумі 10 000 доларів США були витрачені на потреби сім`ї, а саме на поїздки Європою та святкування річниць спільного проживання сторін у шлюбі, оскільки як вбачається з наданих стороною позивача доказів її матеріального стану, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] , виписок по рахунках [PERSON] № [NUMBER] , № [NUMBER] за період з 1 січня 2011 року по 1 січня 2018 року доходи останньої дозволяли обійтись без суми позики (том 1 а.с. 67, 68, 137-140). При цьому, відповідачем не надано будь-яких даних про його доходи в період перебування з позивачем у шлюбі, що дали б підстави суду прийти до переконання про необхідність отримання позики. Крім того, відчуження автомобіля в будь-якому випадку потребувало письмової згоди іншого з подружжя. Оскільки транспортний засіб «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] відчужено без згоди позивача, а тому з відповідача в її користь слід стягнути половину вартості такого. З висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 4138 від 31 жовтня 2019 року вбачається, що середня ринкова вартість для автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску на час завершення виконання експертизи 31 жовтня 2019 року становить 284 448 гривень (том 1 а.с. 176-186). При цьому, експертом у висновку зазначено, що не представляється можливим встановити ринкову вартість автомобіля «Mitsubishi Padjero», легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його не представлення для обстеження, а в матеріалах справи відсутні вихідні дані про особливості стану автомобіля. Враховуючи вік автомобіля та відсутність будь-яких даних про його технічний стан і несуттєву різницю між середньою ринковою вартістю вказаного вище автомобіля та ціни його продажу згідно договору, а тому суд визначаючи суму його вартості, половина якої підлягає стягненню в користь позивача, виходить з вартості вказаної в договорі купівлі-продажу, зокрема додаткової угоди, а саме з суми 262 300 гривень. Враховуючи наведене з відповідача в користь позивача слід стягнути 131 150 гривень, що становить половину вартості спірного автомобіля. Судом не беруться до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] даних в судовому засіданні щодо обставин справи, оскілки ними не надано показів, які впливають на обставини, які підлягають доказуванню, а обставини перебування спірних автомобілів у володінні когось зі сторін у справі на фактичні обставини щодо предмета спору не впливають. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Зокрема, наявність у деклараціях відповідача відображення боргових зобов`язань могло слугувати підтвердження факту отримання позики, однак ні Службою безпеки України, ні Управлінням Служби безпеки України у Львівській області, ні НАЗК не надано інформації про відображення таких відомостей в декларації відповідача. Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Судові витрати підтверджені документально на момент ухвалення рішення суду складаються з судового збору в розмірі 2 849 гривень, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позивних вимог судові витрати в сумі 2 478,63 гривень, що становить 87 відсотків позовних вимог виходячи з документально підтвердженої вартості транспортних засобів.

Outcome: partial