Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом (а.с.3-5), та згодом уточнивши вимоги (а.с.48-51),просить постановити рішення, яким: - встановити факт родинних відносин між [PERSON] та її померлим [INFO] сином [PERSON] . - визнати за нею, позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] ; Свої вимоги мотивує тим, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.04.1991 року відносилось до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входи вона, [PERSON] та її син [PERSON] . Кожному члену колгоспного двору належало по Ѕ частці названого домоволодіння. Вона позивач, своє право власності належним чином оформила в 2011 році, тоді як син право власності не оформлював, оскільки виїхав до Російської Федерації, де у подальшому проживав і помер. Вона, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця на майно, що стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.42). В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.3-5). Крім того, надала до суду окрему заяву про підтримання позовних вимог, наполягала на їх задоволенні, та в силу похилого віку, просила розгляд справи провести у її відсутність. Підпис позивача на заяві засвідчено секретарем Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.52). Відповідач - Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.41). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.27). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - [PERSON] , її син - [PERSON] . Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею120 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/2 частці вищеназваного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що також підтверджується довідкою Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.01.2019 року (а.с.13). Позивач оформила належним чином своє право власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.07.2011 року, виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої (нині Каракуртської) сільської ради Болградського району Одеської області від 23.01.2008 року за №20 (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , запис акту про смерть №3975 від 30.09.2005 року, складений відділом ЗАГС Автозаводського району міста Нижній Новгород, та видано свідоцтво про його смерть [NUMBER] (а.с.8, 9). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] , згідно довідки про народження від 13.07.2018 року за №283 виданої Верхнекамським підрозділом Омутнінського міжрайонного відділу РАЦС Міністерства юстиції Кіровської області по виконавчому комітету Созимської селищної ради депутатів трудівників Кайського району Кіровської області (а.с.14). 09 квітня 1979 року мати спадкодавця зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.23). Згідно довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 23.01.2019 року № 56, [PERSON] був зареєстрований на території с.Каракурт з 1977 року та вибув 14.08.1992 року у Нижній Новгород . Тобто на час своєї смерті в спадковому домоволодінні не проживав і не був зареєстрований (а.с.38). З матеріалів спадкової справи (а.с.30-40) вбачається, що до нотаріуса 23.01.2019 року звернулася мати [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті сина. Інші спадкоємці до нотаріуса з заявами не зверталися (а.с.31). Разом з цим, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадкування на частку житлового будинку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу у спадкодавця, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно (а.с.15). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті сина, і спадкова справа нотаріусом була відкрита, то фактично вона є такою, яка спадщину прийняла. Враховуючи умови вищезазначеного, суд вважає, що [PERSON] такою, прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті сина [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набула право на це майно, тобто на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Щодо встановлення факту родинних відносин: Позивач [PERSON] , [INFO] , згідно паспорту громадянина України має ім`я « [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки за №283 про народження [PERSON] , виданої 13.07.2018 року Верхнекамським підрозділом Омутнінського міжрайонного відділу РАЦС Міністерства юстиції Кіровської області по виконавчому комітету Созимської селищної ради депутатів трудівників Кайського району Кіровської області, вбачається, що відомості про матір зазначено: [PERSON] (а.с.14). 09 квітня 1979 року мати спадкодавця зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». В свідоцтві про шлюб її ім`я зазначено « [PERSON] » (а.с.23). За повідомленням Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.01.2019 року, вбачається, що дійсно померлий [PERSON] і позивач [PERSON] , є родиною і проживали до 14.08.1992 року в одному домоволодінні (а.с.13). Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що в період своєї трудової діяльності вона була нагороджена грамотами за досягнуті успіхи в роботі в травні 1970 року (а.с.57), в червні 1971 року (а.с.53), їй було видано свідоцтво про занесення в колгоспну книгу Ленінської трудової слави (а.с.54), 13.06.1971 року вона була обрана депутатом Жовтневої (нині Каракуртської) сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.55), та у всіх цих документах її ім`я значиться « [PERSON] ». 25 березня 2003 року позивач зверталася письмово до голови Болградської районної ради Одеської області з приводу помилки в її імені в документах про вручення їй в 1970 році. медалі «За доблесный труд», та в документах на вручення їй ордену «Знак почета» 08.04.1971 року. В зв`язку з чим було встановлено про очевидність помилки в написанні імені позивача « [PERSON] » та « [PERSON] » в належних їй документах (а.с.56). Дані обставини свідчать, що мають місце розбіжності в написанні імені позивача, в тому числі і в довідці про народження померлого [PERSON] .. Досліджені документи, є безумовним доказом того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , померлого [INFO] . А тому факт родинних відносин підтверджується переліченими дослідженими вище документами. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 315-319 ЦПК України. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем та визнання права

Outcome: approved