Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 11.07.2016 року, в якій просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь 200 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць. В обгрунтування предявлених вимог зазначала, що в період перебування сторін в шлюбі 13.02.2014 року у них народилась донька [PERSON]. З березня 2016 року відповідач проживає окремо, дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Після звільнення [PERSON] з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з серпня 2015 року матеріальної допомоги на утримання дитини він в добровільному порядку не надає, чим ставить її в скрутне матеріальне становище, оскільки вона ніде не працює. Враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, інші аліментні зобовязання у нього відсутні, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання їх дитини, у звязку з чим за захистом майнових прав та інтересів доньки позивач вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач предявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, вказуючи на те, що інших доходів, окрім як отримуваної нею соціальної допомоги на малолітню доньку [PERSON] вона не має, а тому відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача ставить її у скрутне матеріальне становище. Вказувала, що фактично на утримання дитини щомісячно витрачається близько 2000 грн., а тому вимогу про стягнення аліментів вона заявляє саме на таку суму. Відповідач позовні вимоги визнав частково, визнавав суму аліментів в розмірі 500 грн., суду пояснив, що він дійсно є батьком спільної з [PERSON] дитини доньки [PERSON], [INFO]. Заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі, заявленому позивачем з огляду на непомірність їх розміру, оскільки він на даний час не працює. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши\~ письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, зареєстрованому 14.10.2011 року Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 883 (а.с.4), у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-КИ № 477496 від 25.02.2014 року (а.с.3). Як вказувала позивач, що також підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА-КОМ» №211 від 11.07.2016 року та не заперечувалось відповідачем, малолітня дитина зареєстрована та проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: вул. Генерала Радієвського 1/120, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, та знаходиться на її утриманні (а.с.11). Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини та їх розмір між сторонами не досягнуто. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про доходи від 29.08.2016 року (а.с.29-30), наданої за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року, відповідач [PERSON] в період з січня 2013 року по квітень 2015 року офіційно працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з квітня 2015 року по січень 2016 року АТ «КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ», де отримував середньомісячну заробітну плату в розмірі 3370 грн., з квітня 2016 року офіційно ніде не працевлаштований, доходу не має. Згідно копії трудової книжки та довідки Криворізького міського центру зайнятості № 03-07/4658 від 03.08.2016 року позивач [PERSON] ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, з 04.12.2013 року виплата їй допомоги по безробіттю припинена (а.с.13,14). Також судом встановлено, що на утримання [PERSON], [INFO], позивач щомісячно в середньому витрачає 2000 грн., що в ході судового розгляду не заперечувалось відповідачем, а тому в розумінні ст.61 ЦПК України вказані обставини є такими, що визнані сторонами та доказуванню не підлягають. Отже, з урахуванням викладеного, вимог ст.182 СК України, суд\~ дійшов висновку, що відповідач є здоровою та працездатною особою, інші аліментні зобовязання у нього відсутні, тому має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO]. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню в твердій грошовій сумі, суд виходить з рівня доходів відповідача, відсутності у нього постійного заробітку та офіційного місця роботи, а тому вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України з урахуванням визначеного ст.7 Закону України «Про державний бюджет України» розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, встановленого на момент розгляду справи. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, а також рівності обовязку обох батьків по утриманню їх дітей, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.3 ст.79, ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати пропорційно частці задоволених вимог (50%) - на користь позивача витрати на правову допомогу, що становить відповідно 100 грн. із заявлених та документально підтверджених витрат в розмірі 200 грн. (а.с.9,10), а також судовий збір в розмірі 275,60 грн. - в дохід держави, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial