Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що 30 квітня 2004 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. Через неможливість сумісного проживання та різні сімейні цінності рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2009 року шлюб з відповідачем було розірвано. На момент розлучення сину виповнився лише 5 років. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Зокрема, він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, протягом майже 7 років, взагалі не спілкується з дитиною, не забезпечує синові доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти. Всі вищевикладені нею факти, зокрема щодо невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо сина підтверджуються довідкою зі школи, а також висновком ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області від 20 вересня 2016 року. Так, довідкою Оріхівського навчально-виховного комплексу №2 імені академіка В.А. Лазаряна за підписом директора [PERSON] та класного керівника [PERSON] підтверджено, що [PERSON] протягом 2014-2016 навчальних років не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням та вихованням свого сина - [PERSON]. Згідно з висновком ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області від 20 вересня 2016 року встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків на протязі всього життя сина, не займався його вихованням та матеріально не підтримував його. Обов'язки по утриманню сина [PERSON] також ігнорував, що стало причиною її звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та підставою винесення відповідного рішення 06 травня 2010 року. Аліменти відповідач сплачує нерегулярно, постійно має заборгованість. Відповідно до розрахунку від 12 серпня 2016 року №10027 станом на 01 лютого 2016 року загальна заборгованість зі сплати аліментів становить 291 237,69 грн. Ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання стало підставою для винесення Оріхівським районним судом Запорізької області ухвали від 28 травня 2015 року про обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України. На її думку, зазначені фактори у сукупності свідчать про пряме ігнорування [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], вказують на свідоме нехтування ним цими обов'язками та правом дитини на належне батьківське виховання. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до сина [PERSON], [INFO], розглядалося на засіданні ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області. За результатами розгляду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина [PERSON]. На підставі цього висновку виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування винесено рішення №531 від 30 вересня 2016 року яким, окрім зазначеного, рекомендовано їй звернутися з цього приводу до суду. Прохає суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] на позовних вимогах наполягали прохали їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, прохав суд відмовити в задоволенні позову, долучивши письмові заперечення до цивільної справи/а.с.47/. Представник ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області у судовому засіданні підтримав вимоги позивача. Представник служби у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області Веселий В.В. згоден з позовними вимогами позивача. Суд заслухавши сторони по справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, щ позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 30 квітня 2004 року [PERSON] з відповідачем зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народженням серія [NUMBER] /а.с.6/. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано/а.с.7/. З довідки про склад сім'ї вбачається, що дитина проживає окремо від відповідача за адресою [ADDRESS]./а.с.8/. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. За змістом ст.153 СК України, батьки та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У цьому випадку позивач, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Як роз'яснено у п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідача відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення її батьківських прав, можливості зміни його поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України. До матеріалів цивільної справи долучена ксерокопія висновку ради опіки та піклування від 20 вересня 2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]./а.с.20/. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування так він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок не оформлений на бланку виконавчого органу Оріхівської міської ради та не підписаний головою ради опіки та піклування. До висновку органу опіки та піклування не додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України, а саме акт обстеження умов життя заявника, складений за місцем його проживання, свідоцтво про народження житини, медичний висновок про стан здоровя дитини, про її фізичний і розумовий розвиток. Висновок грунтується лише на характеристиці, яка видана Оріхівським навчально-виховним комплексом №2 імені академіка В.А.Лазаряна, в якій взагалі нічого не вказано про ухилення батька [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо дитини. Рішення Оріхівської міської про доцільність позбавлення прав [PERSON] від 30 вересня 2016 року не підписано міським головою , а лише скріплено печаткою/а.с.21/. У судовому засіданні представник відповідача суду пояснив що відповідача на засідання органу опіки та піклування не викликали. Представник органу опіки та піклування надав до суду поштове повідомлення про виклик відповідача на засідання. При огляді поштового повідомлення судом встановлено що дійсно [PERSON] запрошувався на засідання ради опіки та піклування яке відбудеться 20.09.2016 року , але повідомлення він отримав лише 27.09.2016 року./а.с.91-93/. Відповідно до ксерокопії характеристики( без дати ) на учня 5-Б класу [PERSON] охарактеризовано учня та вказано , що мати приділяє належну увагу вихованню сина, щодо ухилення батька [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо дитини нічого не вказано/а.с.11/, лише видана довідка на ім'я учня 5-б класу [PERSON], що його батько протягом 2014-2016 року не відвідував батьківські збори та не цікавився навчанням та вихованням свого сина./а.с.12/. Крім того, згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідні положення закріплено у ст. 171 Сімейного кодексу України, згідно з якою думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. У судовому засіданні була допитана дитина [PERSON] за участю психолога [PERSON], який суду пояснив, що він боявся свого батька в період коли батьки проживали разом, так як він їх ображав та піднімав на маму руку , в телефонному режимі він спілкується з батьком , але з маминого телефону, на його телефон він не дзвонить, інколи приїжджає його провідати. Бажає щоб батька було позбавлено батьківських прав так як він не займається його вихованням. Але після тривалої розмови з дитиною, судом встановлено, що він любить своїх батьків і не розуміє змісту позбавлення батьківських прав щодо його батька. Також позивач посилається на те,що відповідач не забезпечує дитину матеріально, має заборгованість по аліментам, проте ці обставини достовірно нічим не підтверджуються. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем державної виконавчої служби Оріхівського РВДВС ГТУЮ станом на 01.08.2016 року заборгованість зі сплати аліментів становить 6810,30 гривень. (а. с. 15), що свідчить про те, що ухилення відповідача від матеріального забезпечення сина не носить системний характер, так як сплачував кошти не кожного місяця, а з затримкою. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідач допомагає постійно матеріально дитині, по першому дзвонику позивачки він привозив кошти на потреби які вона говорила, але це не фіксував так як вважав за непотрібне. Щодо заборгованості по аліментам, дійсно вона у нього була, але має несистематичний характер, і на момент розгляду справи виплатив 4000,00 гривень, що підтверджується квитанціями/а.с.51,55/. До матеріалів цивільної справи долучена ксерокопія листа(без дати) з Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області служби у справах дітей щодо прийомної сім'ї [PERSON] дана інформації не містить жодного доказу щодо ухилення батька [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо дитини./а.с.10/. Жодних інших доказів,з яких суд мав би можливість встановити, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача,позивач не надала, хоча з'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи. Фактично дитина сторін проживає окремо від відповідача і за таких обставин він не може в тому ж обсязі,як і позивач,реалізувати свої права спілкуватися з дитиною та виховувати її. Доводи про те,що відповідач не цікавиться дитиною,позивач обґрунтувала з посиланням на те,що до неї особисто відповідач з питань,пов'язаних з дитиною не звертався,проте жодних об'єктивних відомостей з дитячих установ,лікарняних закладів про це суду не надано. Відповідач за неналежне виконання батьківських обов'язків до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягувався, в матеріалах відсутня характеристика на відповідача /а.с.89/. Як передбачено ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст.15 ч.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»,дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що рада як орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради не сприяла [PERSON] у здійсненні спроби нормалізації стосунків між батьком та сином відповідно до п. 1.7 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерством освіти України, Міністерством охорони здоров'я України та Міністерством праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року за № 34/166/131/88. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що порушені відповідачем вимоги законодавства щодо виховання дитини не носять системного характеру, відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, з цих підстав суд відмовляє у задоволенні позову. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Outcome: dismissed