Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON]; визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений 27.12.2017 між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Малихіною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1103. В обґрунтування посилається на те, що [PERSON] є її батьком, а [PERSON] - племінником. Житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності її батьку та її матері - [PERSON], в якому вони проживали. З 1994 року позивач проживала у вказаному житловому будинку, доглядаючи хвору матір. [INFO] року мати померла. Перед смертю в присутності батька, мати заповідала їй, зокрема, належну їй Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS]. Позивачка фактично прийняла спадщину та вступила у її володіння і до 1998 року, коли батько зареєстрував новий шлюб управляла будинком та обслуговувала його. Після смерті матері ніхто зі спадкоємців першої черги, а це батько, вона та її брат, до нотаріальної контори не зверталися. [PERSON] проживав та був прописаний за іншою адресою. Батько порадив їй не звертатися за оформленням спадщини після померлої матері на Ѕ частину вказаного будинку, обіцяючи, що він розділить спадщину між нею та її братом [PERSON] [INFO] її брат [PERSON] помер. Після його смерті батько пообіцяв, що Ѕ частину він залишить їй, а іншу Ѕ частину дітям померлого брата. Однак, як їй стало відомо, 27.12.2017 батько подарував увесь будинок [PERSON] Вважає даний правочин недійсним, оскільки батько міг розпорядитися лише Ѕ частиною будинку. У зв'язку з тим, що батько та племінник не погоджуються у добровільному порядку переоформити на неї належне їй спадкове майно, позивачка вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказували, що позивачка прийняла спадщину шляхом сумісного проживання з померлою матір'ю, станом на день її смерті, отримала у спадщину золоті сережки, кухонний посуд, комплект для дивану та крісел. Крім того, зазначили, що [PERSON] забрав у [PERSON] документи, що посвідчують його особу, оскільки останній бажав анулювати укладений договір дарування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вказував, що спірний будинок належав йому та його дружині - [PERSON], який він за згодою дружини оформив на власне ім'я. Перед смертю дружина виявила бажання залишити свою половину будинку дочці - [PERSON], а він свою половину будинку залишив би сину - [PERSON]. Донька прийняла свою частину спадщини, робила ремонт у домі. Однак ніхто з них спадщину не оформлював. В 2005 році помер [PERSON], його діти роз'їхалися, по мірі можливості він їм допомагав. Десь у 2016 році приїхав його онук - [PERSON] та став казати, що йому ніде жити і що він буде доглядати за ним, якщо йому подарує будинок. Спочатку [PERSON] дійсно доглядав за ним, і він вирішив без згоди доньки оформити будинок онукові за умови, що той буде його доглядати за ним, своїм дідом. [PERSON] на це погодився. Оскільки він не розуміє української мови, його ввели в оману і оформлено було договір дарування замість договору довічного утримання. Після оформлення договору, відношення онука різко змінилося, свою обіцянку про догляд він не виконував. Повністю визнає, що половина будинку належить його дочці - [PERSON]. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вказував на пропуск позивачкою строку позовною давності, оскільки про відкриття спадщини їй було відомо, доказів про прийняття спадщини позивачкою не надані. Відповідач [PERSON], на його думку, не зовсім розуміє суть даного спору. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає. Будинок, який подарував йому дід, будувався дідусем та бабусею - [PERSON]. Дід виявив своє бажання йому подарувати будинок, однак виявилося, що документів для його оформлення не має, почали відновлювати їх. При укладенні договору він нічого не обіцяв діду, умови договору не обумовлювалися, при його укладенні нотаріус читала вголос умови договору. З весни 2018 року він та його дружина мешкали разом з дідом та доглядали його. З 20 грудня 2018 року вони виїхали від діда, оскільки не могли налагодити з ними відносини. Відносно паспорта діда йому нічого не відомо. Чи прийняла позивач спадщину після померлої бабусі йому невідомо. Зараз з дідом іноді спілкується. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснювала, що проживає по сусідству з позивачем та [PERSON], з відповідачем [PERSON] знайома. Позивач доглядала свою матір до її смерті, після її смерті робила ремонт у будинку. [PERSON] та її діти завжди доглядали за [PERSON] [PERSON] приходив до неї, щоб вона підписала якийсь документ, необхідний для узаконення самовільного побудованого сараю [PERSON] З приводу договору дарування будинку їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснювала, що проживає по сусідству з позивачем та [PERSON], з відповідачем [PERSON] знайома. У середині 1993 року мати позивача та дружина [PERSON] захворіла. Позивачка доглядала за хворою матір'ю по день її смерті. [PERSON] та його [PERSON] будували разом будинок, в якому проживали. Позивач також проживала у цьому будинку до того моменту, коли [PERSON] одружився вдруге. [PERSON] розпорядився будинком на користь [PERSON] [PERSON] разом з [PERSON] приходили до неї для надання дозволу на розпорядження землею. Зараз [PERSON] проживає один, його відвідують онуки (діти позивачки), сама позивачка, допомагають йому. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснювала, що позивачка двоюрідна сестра її чоловіка, а відповідач [PERSON] -його дядько. Одного разу до них прийшов [PERSON] та повідомив, що бажає подарувати будинок, в якому він мешкає - [PERSON], на що вона йому нагадала, що потрібно і дочці також виділити майно, а потім онукам. Потім їй стало відомо, що [PERSON] все ж таки подарував [PERSON] будинок. Онуки [PERSON] радили йому залишити частину будинку для їх матері (позивачки) . За хворою [PERSON] доглядала позивачка та її діти. Будинок будувався [PERSON] та [PERSON] Коли помер [PERSON], [PERSON] подарував онукам земельні ділянки. Зараз [PERSON] проживає один, [PERSON] виїхав від нього. Зі слів [PERSON], [PERSON] після укладення договору дарування почав гірше до нього відноситися. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснювала, що позивач її тітка, відповідач [PERSON] - чоловік тітки, [PERSON] її племінник. Їй стало відомо, що [PERSON] подарував [PERSON] будинок, а потім передумав та вирішив відізвати своє рішення та подарувати дочці. Будинок будували разом [PERSON] та [PERSON] Коли [PERSON] захворіла, за нею доглядали позивачка та її діти. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одружилися 15.08.1951, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. /а.с. 84/. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS] який був оформлений на [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09.07.1985 /а.с. 19-20/. Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України (діючої на той час), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, з врахуванням вказаного положення, житловий будинок [ADDRESS] був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Від вказаного шлюбу у подружжя [PERSON] народилися діти - [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 15/. 14.09.1973 [PERSON] одружилася та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. /а.с. 16/. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 15.07.1996. /а.с. 17/. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS]. Частка майна одного з подружжя у спільній сумісній власності входить до спадщини після смерті цього подружжя та спадкується спадкоємцями на загальних підставах. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року, норма статті, яка діяла на той час), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після померлої [PERSON] були: її діти - [PERSON], [PERSON] та чоловік - [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 554 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року) в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до ст. 17 ЦК УРСР (від 01.01.1964 року) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Згідно повідомлення Мелітопольської державної нотаріальної контори від 11.12.2018, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, заповіти не посвідчувалися. /а.с. 66-69/. Відповідно до довідки голови квартального комітету № 39 Цибулєвої Н.І. від 03.02.2018 № 14, [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1994 року по 1997 року у зв'язку зі здійсненням догляду за хворою матір'ю - [PERSON] (а.с.12). Також аналогічні свідчення дали допитані у судовому засіданні свідки, які також вказували, що позивач проживала за вказаною адресою до і після смерті матері, робила ремонт у будинку. Факт фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном визнав також відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову не навів доводів, які б спростовували доводи позивача щодо прийняття нею спадщини. Тобто вбачається, що позивач та її батько - чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] прийняли спадщину після померлої шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. /а.с. 18/. Як стверджувалося у судовому засіданні позивачем та відповідачем [PERSON], [PERSON] - син померлої [PERSON], спадщину після смерті матері не приймав, оскільки проживав за іншою адресою, доказів, які б спростовували вказане, суду не надано. Таким чином, між спадкоємцями в рівних частках розподілилася спадщина після померлої [INFO] [PERSON] та у власність кожного перейшло по ј частині житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до вимог ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином, [PERSON] міг розпорядитись лише своєю часткою майна, а саме 3/4 (1/2 частина належна йому та ј успадкована) частинами будинку [ADDRESS]. Згідно копії договору дарування від 27.12.2017, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Малихіною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1103, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у власність як дарунок житловий будинок [ADDRESS]. /а.с. 87-88/. Відповідно до пункту десятого укладеного договору дарування, дарувальник [PERSON] ствердив, що житловий будинок [ADDRESS] не є об'єктом сумісної власності, оскільки набутий в результаті приватизації. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Пунктом дев'ятим Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що згідно зі статтею 217 ЦК ( 435-15 ) правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Оскільки [PERSON], укладаючи з [PERSON] договір дарування житлового будинку [ADDRESS], порушив встановлені законом правила спадкування частки у спільній сумісній власності, а також майнові права позивача, фактично позбавивши [PERSON] права на спадщину після померлої матері [PERSON], суд знаходить за необхідне вказаний договір визнати недійсним в частині дарування ј частини житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, враховуючи викладене, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON].

Outcome: partial