Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області, про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є бабою неповнолітньої [PERSON], [INFO]. ЇЇ син [PERSON], який являється батьком дитини, є учасником бойових дій, загинув [INFO], у зв'язку з чим онука набула статусу дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби. Шлюб між її сином та відповідачем, яка є матір'ю дитини, розірваний згідно з рішенням суду від 20.06.2014, місце проживання дитини в судовому порядку не визначалося. Відповідач повторно уклала шлюб, але доньці належної уваги не приділяла, зловживала спиртними напоями, застосовувала до дитини фізичне та психологічне насильство, на власний розсуд витратила значну суму компенсації дитині за загиблого батька. Через такі обставини, що склалися вдома, дитина звернулася до неї за допомогою, і оскільки існувала реальна загроза життю і здоров'ю онуки, вона забрала її проживати до себе. З 17.11.2016 дитина проживає разом з нею та її чоловіком, мати життям своєї доньки не цікавиться, своїми діями та бездіяльністю лише шкодить інтересам дитини, оскільки влітку 2018 року онука, як донька загиблого учасника АТО, мала поїхати на відпочинок та оздоровлення до Німеччини, але її мати не виготовила відповідні документи та не надала згоду на виїзд дитини за кордон. За місцем проживання відповідач характеризується негативно, схильна до насильства в сім'ї та зловживання алкоголем, у навчально-виховному процесі своєї доньки відповідач участі не приймає, необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням дитину не забезпечує, намірів щодо спілкування з донькою не висловлювала, що призвело до негативних наслідків у психологічному стані дитини. У зв'язку з тим, що дитина потребує опіки та визначення її правового статусу, як захищеної групи осіб для отримання відповідної соціальної допомоги від держави, має місце порушення її прав, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки сподівається, що відповідач змінить своє ставлення до доньки. Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також просила понесені нею судові витрати віднести на її рахунок. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, заяви учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] і її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. 20.07.2007 між [PERSON] та [PERSON], яка є відповідачем у даній справі, за актовим записом №88 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано шлюб, після реєстрації якого відповідачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON]. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.06.2014 шлюбі між відповідачем та [PERSON] розірваний. [INFO] у смт Верхньоторецьке Ясинуватського району Донецької області батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] загинув, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 17.11.2015 складено відповідний актовий запис за №375. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] відповідач 20.06.2017 у Знам'янському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за актовим записом №37 зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка [PERSON]. Відповідно до довідки про склад сім'ї позивача від 21.06.2018 №2088 та характеристики на неповнолітню [PERSON] від 21.06.2018, виданих квартальним комітетом №13 м.Знам'янка, неповнолітня [PERSON] з листопада 2016 року проживає разом з дідом [PERSON] та бабою, позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS], яка повністю приймає участь у вихованні своєї онуки. Зазначене також підтверджується характеристикою з місця навчання неповнолітньої [PERSON], з якої також вбачається, що мати дитини не приділяє належної уваги її вихованню, батьківські збори не відвідує, навчанням доньки не цікавиться. Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області про доцільність відібрання неповнолітньої [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав від 03.09.2018 №01-25/780/1, батько неповнолітньої [PERSON] [PERSON] є учасником бойових дій та загинув в АТО. Мати дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю-пенсіонеркою, яка є власником квартири, та зі своїм чоловіком. Умови проживання родини задовільні, у дитини окрема кімната, але особистих речей не виявлено. На момент обстеження неповнолітньої [PERSON] вдома не було, зі слів матері донька з листопада 2016 року проживає за адресою: [ADDRESS] у своєї баби [PERSON] та діда [PERSON] Спеціалістами служби з'ясовувалися обставини, через які дівчинка виявила бажання проживати у баби за іншою адресою. Головна причина - це вживання матір'ю спиртних напоїв, постійні сварки та застосування фізичної сили до дитини, тому дівчинка була вимушена шукати допомогу у баби. В ході обстеження умов проживання родини позивача з'ясовано, що неповнолітня [PERSON] дійсно мешкає в будинку з 17.11.2016 за власним бажанням, для дівчинки створені всі умови для утримання, навчання, відпочинку. Зі слів [PERSON], вона не бажає проживати разом з матір'ю, боляче сприймає будь-яке повідомлення про неї. Мати дитини ніде не працює, перебуває на обліку Знам'янської міськрайонної філії Кіровоградського обласного центру зайнятості як така, що шукає роботу. Зі слів [PERSON] мати матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, інколи підтримує зв'язок з дівчинкою в телефонному режимі, що закінчується стресом для дитини. [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню доньки, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням та успіхами [PERSON], повністю самоусунулася від виховання дитини. Для з'ясування думки матері та про її подальші наміри щодо виховання та утримання доньки її було двічі запрошено на засідання комісій з питань захисту прав дитини (09.07.2018 та 29.08.2018), на які вона не з'явилася з невідомих причин. Таке ставлення матері до своєї доньки заважає її розвиткові, утискує законні права та інтереси дитини на належний спосіб життя та створює загрозу життю та здоров'ю неповнолітньої. Таким чином, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29.08.2018 (протокол №12), враховуючи думку дитини, виконавчий комітет Знам'янської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах та на захист прав і свобод дитини, вважає за доцільне відібрання неповнолітньої [PERSON], [INFO], від відповідача без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Частина 2 ст.155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім того, згідно з ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач повністю погодилася з позовними вимогами, не заперечувала проти відібрання у неї дитини та стягнення аліментів на її утримання. Враховуючи викладене, визнання відповідачем пред'явленого позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з огляду на те, що поведінка та спосіб життя відповідача з негативного боку характеризують її як матір та вказують на її негативне ставлення до своїх прямих батьківських обов'язків щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини, тому така міра виховного характеру як відібрання неповнолітньої дитини у відповідача без позбавлення її батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідача до виховання та утримання дитини, яке на сьогоднішній день у відповідача відсутнє. Згідно з ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а сплачений нею судовий збір за вимогу про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав просила віднести на свій рахунок, тому з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved