Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про усунення перешкод в користування власністю 1/2 частини автобусу шляхом передачі даного автобуса, ключів від нього та технічного паспорту позивачу на зберігання та користування. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на ? частину автобусу марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску. Державним виконавцем по виконанню судового рішення накладено арешт на вказаний автобус та передано на зберігання, відповідно до акту опису й арешту майна від 04.12.2014 року. Просить суд усунути перешкоди у користування її власністю шляхом передачі ? частини автобусу, ключів від нього та технічного паспорту позивачу на зберігання та користування. Представник позивача позов в судовому засіданні підтримав, просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, вказав, що виконавче провадження відкрито, арешт на автомобіль було накладено відповідно до закону. Станом на 2014 рік власником автомобілю був [PERSON] Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивачу на праві спільної часткової власності належить автомобіль марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 року (а.с.4-8). У Жовтневому відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на виконання перебуває виконавчий лист №2/177/237 від 13.10.2014 рок виданий Криворізьким районним судом м. Кривого Рогу про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 199\~068 грн. (а.с.15). В процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем 04.12.2014 року складено акт опису й арешту майна. На описане майно автобус накладено арешт і встановлено обмеження права користування, передачі його в арешту третім особам та на користь третіх осіб (а.с.9-10). Виконавче провадження на даний момент не закінчено. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позовні вимоги позивачем викладені згідно до статтею 391 ЦПК України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З пояснень представника позивача та із змісту позовної заяви вбачається оскарження дій державного виконавця з приводу арешту майна що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності та тривалого часу проведення виконавчих дій. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.\~Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed