Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №87 в будинку № 141/5 по вул. 6-го Грудня в м. Олександрії Кіровоградської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі продажу квартири від 30.08.2001 року. В її квартирі зареєстрований відповідач, який фактично не проживає в ній з грудня 2011 року, його особистих речей в квартирі немає, крім того відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг. Посилається на ст., ст. 317 319, ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідач, як член сімї не користується спірним житлом, визнати його втратившим право користування квартирою, яка належить їй на праві власності, так як те, що відповідач там зареєстрований чинять їй перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою. Позивач підтримала позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що дана двокімнатна квартира придбана нею особисто за її власні кошти. Відповідач був її співмешканцем з яким вони проживали в цивільному шлюбі десь з червня 2000 року до грудня 2011 року та з її згоди був зареєстрований в її квартирі. Оскільки відповідач їй неодноразово зраджував, а потім поїхав та тривалий час не спілкувався з нею, а в подальшому їй стало відомо, що у нього інша сімя. Вона неодноразово просила відповідача виписатись з її квартири, але він відмовляється, посилаючись на те, що йому немає куди виписатись. Вона не чинила відповідачу перешкод в користуванні даним жилим приміщенням, в останнє він приїжджав до сина в січні 2014 року та в травні 2015 року. Ніяких витрат по утриманню квартири відповідач не несе. Його особистих документів та речей в квартирі немає, так як відповідач забрав їх на початку 2012 року. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі продажу квартири від 30.08.2001 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 2626, зареєстрованого 21.09.2001 року в Олександрійському МБТІ в реєстрі за № 9370/95 с.168, позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що відповідач в даній квартирі зареєстрований як співмешканець, а також з пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що вона перебувала з відповідачем в цивільному шлюбі десь з червня 2000 року до грудня 2011 року, мають сина [PERSON], 28.07.2004 року та мали спільний бюджет, тобто відповідач був як член сімї власника, що підтверджується також довідкою про склад сімї (а.с. 3). Згідно позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, відповідач не проживає в спірній квартирі з грудня 2011 року, так як має іншу сімю та дитину. Всі його особисті речі він забрав, спілкується з нею він тільки коли приїжджає до сина, а саме: в січні 2014 року та в травні 2015 року. Після похорон матері позивачки, з грудня 2011 року у спірній квартирі відповідач не мешкає, особистих речей там не зберігає; даний факт підтверджується актами - розпорядженням від 18.10.2014 р. та від 15.01.2015 року, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]В.(а.с. 4, 5). На розгляд справи відповідач не зявився, з заявами до суду про усунення перешкод в користування жилим приміщенням не звертався. Таким чином, суд вважає встановленим, що з грудня 2011 року відповідач не проживає в спірній квартирі та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їй на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втративши право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Вирішуючи даний спір, суд враховує ці вимоги Закону та висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved