Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі однієї четвертої частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подання даної заяви до суду до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з 23 вересня 2014 року по 15 вересня 2015 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не цікавиться їх долею. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 червня 2016 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] 13 вересня 2018 року вона звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, але 26 листопада 2018 року їй було відмовлено у видачі судового наказу у зв'язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача. 27 лютого 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2014 року по 03 вересня 2015 року, від якого вони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 117 (а.с. 12), копією рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року у справі № 710/1830/15-ц (а.с. 13), копією свідоцтва про народження, актовий запис № 139 (а.с. 7). Малолітня [PERSON] мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач позбавлений батьківських прав відносно дочки, що підтверджується довідкою № 1/2703 від 25 січня 2019 року про реєстрацію та склад сім'ї (а.с. 8) та копією рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 червня 2016 року у справі № 694/660/16-ц (а.с. 9-11). Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини у зв'язку з чим позивач зверталася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, але 26 листопада 2018 року їй було відмовлено у видачі судового наказу у зв'язку з тим, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача, що підтверджується копією ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 26 листопада 2018 року у справі № 209/2971/18 (а.с. 14). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що звернення позивача з позовом для вирішення питання про стягнення аліментів у судовому порядку жодним чином не порушує права відповідача, розмір частки від заробітку (доходів) відповідача, заявлений у позовних вимогах, є поміркованим та обгрунтованим, оскільки він повинен бути достатнім для забезпечення потреб дитини, тож позовні вимоги є законними та такими, що у повній мірі відповідають правам та інтересам малолітньої дитини. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved