Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником нежитлового приміщення площею 269,4 кв.м., розташованого за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4, та власником жилої квартири № 22 у вказаному житловому будинку. В 2016 році позивач дізналась, що нежитлове приміщення площею 41,8 кв.м., що знаходиться на першому поверсі у зазначеному будинку планується до здачі в оренду Сумською міською радою. На адвокатський запит Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради було надано відповідь про те, що вказане нежитлове приміщення площею 41,8 кв.м. перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Суми та додано до відповіді свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 лютого 2005 року. В якості підстави для набуття територіальною громадою права власності на дане приміщення в свідоцтві вказано рішення Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР та від 25 серпня 2004 року № 899-МР. Також на адвокатський запит Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради було надано копію договору оренди УМКВ-0938 від 29 квітня 2016 року, згідно якого нерухоме майно площею 42,5 кв.м. було передано Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради в особі начальника управління [PERSON] народному депутату України [PERSON] строком до 29 квітня 2017 року. Позивач посилається на те, що згідно з додатком до рішення Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР та від 25 серпня 2004 року № 899-МР в переліку відсутнє приміщення площею 41,8 (42,5) кв.м. за адресою м. Суми, вул. Воскресенська, 4, а тому свідоцтво про право власності на вказане нежитлове приміщення від 10 лютого 2004 року видано відповідачем безпідставно. Крім того, ще під час набуття права власності на квартири № 2, 4, 5 в 2003 році позивач разом з власниками інших квартир в даному багатоквартирному будинку одночасно набула права спільної сумісної власності на допоміжні приміщення у вказаному будинку, в тому числі і на приміщення загальною площею 42.5 кв.м., тому на момент видачі відповідачем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, останнє вже належало позивачу на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на вказані обставини, та на те, що відповідач не мав жодного права та належних повноважень з видачі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення територіальній громаді м. Суми, оскільки воно вже перебувало у спільній сумісній власності позивача, чим було порушено право власності позивача, просить визнати недійсним свідоцтво про право власності від 10 лютого 2005 року серії ЯЯЯ № 130315 на нерухоме майно, нежиле приміщення площею 41,8 кв.м., розташоване за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 4, видане Сумською міською радою. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до рішення Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР «Про перелік обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Суми» нежитлове приміщення площею 41,8 кв.м. є обєктом права комунальної власності, але в рішенні зазначається адреса вул. Воскресенська, 4а. Реєстрація зазначеного обєкта була проведена у відповідності до Закону України «Про реєстрацію речових прав та їх обтяжень». Вказане приміщення з моменту побудови будинку використовувалося в якості житлового приміщення (квартира № 16, пізніше № 19), а тому воно ніяк не могло бути допоміжним приміщенням. З 1997 року вказане приміщення перебуває в оренді. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Представник сторін у судовому засіданні зазначили, що спірне приміщення розташоване у м. Суми по вул. Воскресенська, 4, а адреси вул. Воскресенська, 4 та вул. Воскресенська, 4а є одним й тим же обєктом нерухомості. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення площею 269,4 кв.м., розташованого за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 09 липня 2015 року (а.с. 32), та власником жилої квартири № 22 у вказаному приміщенні згідно договору дарування квартири від 28 листопада 2014 року (а.с. 34). Рішенням Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР «Про Перелік обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Суми» затверджено Перелік обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Суми згідно додатком, відповідно до якого приміщення площею 41,8 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а є обєктом права комунальної власності територіальної громади міста Суми (а.с. 121-134). Рішенням Сумської міської ради від 25 серпня 2004 року № 899-МР «Про внесення доповнення до рішення Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР «Про затвердження Переліку обєктів права комунальної власності міської громади міста Суми» зазначене вище рішення Сумської міської ради доповнене пунктом 3 у такій редакції: «Комунальному підприємству «Сумське міське бюро технічної інвентаризації ([PERSON]Г.) провести реєстрацію обєктів права комунальної власності, зазначених у Переліку обєктів права комунальної власності міської громади міста Суми цього рішення, видати на них свідоцтва про право власності та витяги із державного реєстру про їх реєстрацію у порядку, встановленому чинним законодавством» (а.с. 81). Також рішенням Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку обєктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» у звязку з проведенням інвентаризації майна комунальної власності затверджений перелік обєктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, згідно з додатком до якого віднесено і приміщення площею 41,8 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а (а.с. 135-160). На підставі рішення Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР 10 лютого 2005 року Сумській міській раді видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежиле приміщення площею 41,8 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 4 (а.с. 9). Згідно умов договору оренди УМКВ-0938 від 29 квітня 2016 року, укладеного між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та народним депутатом [PERSON], зазначене нежитлове приміщення перебувало в оренді (а.с. 20-24), та 31 грудня 2016 року угодою про дострокове розірвання договору оренди нерухомого комунального майна зазначений договір оренди був розірваний (а.с. 102). Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом В той же час позивачем не надано суду відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права власності, зокрема того, що спірне приміщення, щодо якого порушується питання про визнання свідоцтва про право власності недійсним, є допоміжним приміщенням, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Натомість з матеріалів справи, зокрема витягу з інвентарної справи (а.с. 96-99) вбачається, що приміщення площею 41,8 кв.м. за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 4 не є допоміжним, в ньому відсутнє технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, також воно не використовується для обслуговування будинку. Як вбачається з наданого суду договору (а.с. 93-94) дане приміщення тривалий час (з 1997 року) передавалося Сумської міської радою в оренду Сумському міському товариству допомоги дітям-інвалідам, що мають розумову відсталість «Феліцітас» . Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Усі зазначені обєкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Згідно ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. У Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. При цьому неподільним майном є неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку. Основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення. Отже, допоміжне приміщення має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. З наведеного вбачається, що спірне приміщення не є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, а відтак оформленням права власності на це приміщення жодним чином не порушуються права позивача. На підставі вищенаведеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed