Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа: служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька з 10 грудня 2016 року по 10 грудня 2019 року. В позовній заяві позивач вказала, що 24.05.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. 23.12.2013 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати із позивачкою. З тих пір відповідач матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає, аліменти на його утримання не сплачує. У червні 2014 року позивачка з сином були вимушені із - за бойових дій у місті Єнакіїво переїхати до родичів у місто Харків. У Донецькій області в м. Єнакієво залишились літні батьки та друзі позивачки. Більше року позивачка не може зв'язатися з відповідачем для отримання згоди на перетинання кордону України. Тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій позов підтримав та просила слухати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим суд проводить заочний розгляд справи. Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дитини [PERSON] [INFO]. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя. Позивачка разом з малолітньою дитиною зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак в зв'язку з бойовими діями вимушена була виїхати на тимчасове місце мешкання до м. Харкова. На даний час у позиваки виникла необхідність постійних поїздок до м.Єнакіїво, так як там залишилися проживати її батьки, для чого потрібно згода батька дитини для перетинання кордону. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Конституцією України, зокрема ст.33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Тому вимоги позивача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України є обґрунтованими, однак позивачка просить надати тимчасовий виїзд дитини за межі України на 3 роки з 10.12.2016 по 10.12.2019 року. Разом з цим, жодних доказів які б підтверджували необхідність вивозу неповнолітньої дитини за межі України на такий великий проміжок часу з боку позивача не надала, матеріали справи таких доказів не містять, тому суд задовольняє позов позивача частково в період часу з 10.12.2016 по 31.12.2017 року.. На підставі викладеного,

Outcome: partial