Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів на її утримання на час навчання, починаючи з 15.09.2020 року і до припинення навчання - 31.01.2022 року, а також стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є донькою відповідача та продовжила навчатися на денній формі навчання в Київському національному університеті культури та мистецтв на факультеті інформаційної політики і кібернетики, у зв`язку з чим не може самостійно отримувати заробіток, як наслідок, продовжує перебувати на повному утриманні своєї матері [PERSON] , яка не в змозі самостійно забезпечувати її всім необхідним. Відповідач є здоровим та працездатним, тимчасово працює в Республіці Польща, та має можливість надавати матеріальну допомогу доньці під час навчання, однак добровільно цього не робить. Також вказано, що заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.05.2017 року в справі № 690/105/17 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти в розмірі у розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходу, на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, з 03.04.2017 року, і до припинення нею навчання, тобто до [INFO] . Продовживши навчання в Київському національному університеті культури та мистецтв з вересня 2020 року позивач повідомляла відповідачу про те, що має потребу в отриманні аліментів, й надалі, однак той уникав спілкування з донькою та в подальшому навіть змінив номер мобільного телефону, а тому позивач просить стягнути аліменти починаючи з 15.09.2020 року. Ухвалою від 30.04.2021 року відкрито провадження у даній справі, а сторони повідомлено, що її розгляд здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації Ватутінської міської ради Черкаської області місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тож ухвала відкриття провадження від 30.04.2021 року та примірник позовної заяви з додатками на ім`я відповідача надсилались за вказаною адресою, однак поштові відправлення йому не вручено у зв`язку з відсутністю адресата. Крім того, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України [PERSON] повідомлявся про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області шляхом розміщення відповідних оголошень на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Ватутінського міського суду Черкаської області. Одночасно відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву, передбачене ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 26.05.2021 року, 14.06.2021 року та 29.06.2021 року не з`явився, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав, клопотань від його імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, так як не має можливості самостійно утримувати доньку [PERSON] під час її навчання. Також вказала, що просить провести розгляд справи за її відсутності, а також не має заперечень щодо заочного розгляду справи. З огляду на вказане, судом 29.06.2021 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.02.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ватутінської міської ради Черкаської області. Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.05.2017 року в справі № 690/105/17 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки від всіх видів його доходу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] , починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 03.04.2017 року, і до припинення нею навчання, тобто до 30.06.2020 року. [PERSON] є студентом І курсу ОС «магістр», факультету інформаційної політики і кібернетики, денної форми навчання, що підтверджується довідкою Київського національного університету культури і мистецтв від 23.09.2020 року № 317. Термін навчання вказано з 15 вересня 2020 року по 31 січня 2022 року. Днем подачі даної позовної заяви до суду є 29.04.2021 року, що підтверджується відтиском печатки Ватутінського міського суду Черкаської області. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 201 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести як факт вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, так і факт ухилення відповідача від їх сплати. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ч.ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вказане, суд вважає, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача в період з 15.09.2020 року до дати пред`явлення даного позову, зокрема повідомлення [PERSON] про факт продовження нею навчання на денній формі та прохання надавати матеріальну допомогу, від надання якої він в подальшому ухилився, як наслідок, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за попередній період, з 15.09.2020 року до 29.04.2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність, крім іншого, може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Враховуючи встановлені обставини у суду відсутні сумніви відносно того, що відповідач є батьком повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Таким чином, суд вважає доцільним присудити аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), які підлягають стягненню з [PERSON] на її користь, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову - 29.04.2021 року, і до закінчення нею навчання у Київському національному університеті культури і мистецтв, тобто до 31.01.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства та не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін. Положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до змісту позовної заяви та додатків до неї [PERSON] понесла судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката Терещенко В.В. у розмірі 1 700 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 22.04.2021 року та попереднім розрахунком суми судових витрат, який, крім іншого, містить докази проведеної оплати послуг у такому розмірі. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, підстави для його зменшення відсутні, оскільки відповідачем відповідне клопотання не заявлено. З огляду на вказане, задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 904 (дев`ятсот чотири) грн., від сплати якого звільнена позивач, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial