Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 19.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] за письмовим погодженням його дружини - [PERSON], було укладено договір позики грошей, що підтверджується договором позики, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., зареєстрованим в реєстрі за №4599. Згідно умов даного договору, а саме п. 1 Позикодавець передала у власність Позичальникові 390 000,00 гривень, що відповідно до курсу комерційних банків України еквівалентно 20000,00 доларів США, строком на один рік до дев'ятнадцятого грудня дві тисячі п'ятнадцятого року. Проте, по закінченню дії даного договору, а саме 19.12.2015 року відповідач не виконав свої боргові зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів. У зв'язку з тим, що відповідачі ухиляються від виконання взятого на себе зобов'язання щодо повернення боргу, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо задоволення позову. Додатково суду пояснив, що передача коштів не була оформлена належним чином. Свідок Рудик В.В., в судове засідання не з'явився, проте надіслав письмові пояснення на запитання поставлені відповідачем. Із вказаних пояснень вбачається, що договір позики грошей за реєстровим номером 4599, посвідчений нотаріусом Рудиком В.В., 19.12.2014 року за адресою: м.Вінниця вул. Келецька, 64/63, що є робочим місцем приватного нотаріуса. При укладенні договору присутніми були позикодавець, позичальник з дружиною [PERSON]. [PERSON] надала заяву про свою згоду на укладення чоловіком [PERSON] договору позики грошей, справжність її підпису на заяві посвідчено Рудиком В.В., 19.12.2014 року за реєстровим номером 4598. Суд, заслухавши сторін у справі, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 19.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] за письмовим погодженням його дружини - [PERSON], було укладено договір позики грошей, що підтверджується договором позики, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., зареєстрованим в реєстрі за №4599 (а.с. 4). Заявою від 19.12.2014 року за реєстровим номером 4598 [PERSON] надала свою згоду на укладення чоловіком [PERSON] договору позики грошей (а.с. 195). Згідно умов даного договору, а саме п. 1 Позикодавець передала у власність Позичальникові 390 000,00 гривень, що відповідно до курсу комерційних банків України еквівалентно 20000,00 доларів США, строком на один рік до дев'ятнадцятого грудня дві тисячі п'ятнадцятого року. Однак, відповідачі станом на день звернення із позовною заявою до суду не повернули кошти та ухиляються від виконання свого зобов'язання. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що передача коштів між сторонами не була оформлена належним чином, оскільки Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того із змісту договору позики та письмових пояснень нотаріуса Рудика В.В., вбачається, що договір позики грошей за реєстровим номером 4599, посвідчений нотаріусом Рудиком В.В., 19.12.2014 року за адресою: м.Вінниця вул. Келецька, 64/63, що є робочим місцем приватного нотаріуса. При укладенні договору присутніми були позикодавець, позичальник з дружиною [PERSON]. [PERSON] надала заяву про свою згоду на укладення чоловіком [PERSON] договору позики грошей, справжність її підпису на заяві посвідчено Рудиком В.В., 19.12.2014 року за реєстровим номером 4598 (а.с. 194). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач [PERSON], являючись дружиною відповідача [PERSON], погодилася з умовами договору позики та підтвердила це заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оскільки договір позики укладений за згодою дружини [PERSON], а відтак кошти, отриманні у борг чоловіком [PERSON], є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач [PERSON], несе солідарну відповідальність у відповідності до вимог ст. 541 ЦК України за виконання зобов'язань за договором позики її чоловіком [PERSON] Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що була передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами у справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовною заявою, до суду сторонами по справі подані не були. Суд вважає, що кожна із сторін у вказаній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони у справі не були позбавлені можливості повідомити суд й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів у справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п.п. 2, .4, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року та згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за нормативною вартістю на всій території є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ. Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики в розмірі 542186,00 грн. (п'ятсот сорок дві тисячі сто вісімдесят шість тисяч гривень 00 коп.), що становить еквівалент 20000,00 доларів США (двадцять тисяч доларів 00 центів США) станом на момент звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплачених судових витрат підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved