Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наступними підставами. Як вказує позивач, вона дізналася, що відносно неї відкрито виконавче провадження про стягнення на користь відповідача, ТОВ «Веллфін», заборгованості у розмірі 10398,00 гривень. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. за №112800 від 30.11.2020 року. Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а саме. Так, позивачка зазначає, що жодних кредитних договорів з відповідачем вона не укладала. Також вона вказує на те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, а їй відповідачем не була направлена вимога про усунення порушення виконання зобов`язань. Крім того, договір, на якому було вчинено виконавчий напис, не був нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису. На підставі викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №112800, вчинений 30.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., щодо стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості 10398,00 гривень, стягнути з відповідача на користь позивачки незаконно набуті грошові кошти в сумі, яку буде стягнуто за виконавчим провадженням на момент ухвалення рішення, а також стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору. До судового засідання позивачка не з`явилася, надавши до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача до судового засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов до суду не надав. Треті особи по справі до судового засідання не з`явилися з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позов до суду не надавали. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що в матеріалах нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного ваиконавчого напису мається Договір позики №1291109 від 02.07.2020 року між позивачкою та відповідачем. Проте, неможливо встановити, чи це є оригінал договору, чи його копія, оскільки жодних підписів та печаток він не містить, також немає позначок про те, що це є належним чином завірена копія. За умовами цього договору, відповідач нібито надав позивачці позику у розмірі 2000 гривень на строк до 16.07.2020 року. Згідно до п. 1.4 вказаного договору, він вважається укладеним з моменту перерахування позики на банківський рахйнок позивачки. Проте, жодних документів на підтвердження такого перерахування у матеріалах нотаріальної справи не міститься. Щодо суми заборгованості, зазначеної відповідачем у заяві про вчинення виконавчого напису. Так, відповідачем зазначено про те, що позивачка нібито має заборгованість станом на 15.10.2020 року, яка складається з 2000 гривень - суми заборгованості по кредиту, та 7498,00 гривень - суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Проте, шляхом простого математичного вирахування, з огляду на положення п. 1.5.2 договору, вбачається, що станом на 15.10.2020 року сума нарахованих процентів могла складати 3964 гривні, а не 7498,00 гривень, як зазначено відповідачем. Крім того, до суми заборгованості, включеної до виконавчого напису, що оскаржується, доданор також вартість послуг нотаріуса, що жодного відношення до умов договору не має взагалі. Також з копії нотаріальної справи випливає, що відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було надано жодного документу на підтвердження наявності будь-якої заборгованості позивачки перед відповідачем. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення відповідачем позивачки та надіслання їй вимоги про сплату заборгованості. Відповідно до вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за №296/5, та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Проте, з огляду на досліджені матеріали нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного нотаріального напису, копія яких надана на вимогу суду та вивчена судом під час судового слідства, вбачається, що заборгованість у даному випадку вважати безспірною неможна, вимога позивачці не надсилалася, доказів наявності заборгованості не надано, право відповідача на пред`явлення вимог фінансового характеру до позивачки не підтверджено. Згідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом лише формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису Також зазначено, що законодавством не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, звернуто увагу судів на те, що, у відповідності до Закону України «Про нотаріат», нотаріус має можливість витребувати при вчиненні виконавчого напису і інші документи, окрім перелічених у переліку. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було вчинено усіх дій, передбачених законодавством та необхідних для вчинення виконавчого напису. З огляду на наведене, робиться висновок про обґрунтованість доводів позивачки та наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також позивачкою заявлено вимогу щодо стягнення на її користь з відповідача безпідставно набутих ним коштів за виконавчим провадженням по оспорюваному виконавчому напису. Однак, по-перше, го обгрунтування цієї вимоги позивачкою у позові не наведено. По-друге, не надано доказів отримання відповідачем коштів за виконавчим провадженням. По-третє, не зазначено суму таких коштів. З огляду на наведене, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню як жлдним чином не обгрунтована та не конкретизована стороною позивача. Крім того, позивачка просила суд стягнути з відповідача поенесені нею судові витрати. Так, згідно до вимог статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, понесені позивачем, стягуються з відповідача на користь позивача. Однак, позивачем не надано жодного підтвердження щодо понесення нею судових витрат по справі (квитанцій, розрахункових документів, тощо). Враховуючи наведене, судом не вбачається підтав для задоволенні вимог позивачки у цій частині. З матеріалів справи випливає, що за заявою позивачки ухвалою суду від 16.04.2021 року їй було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, вимоги позивачки були задоволені частково, а саме - з заявлених двох вимог судом задовольняється одна. Таким чином, судовий збір, що підлягає сплаті при розгляді цієї сплати, у даному разі покладається на сторони у рівних частках. Згідно до Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору при поданні позову немайнового характеру становить 908,00 гривень. З огляду на наведене, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 гривень з позивачки та 454,00 гривень - з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial