Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди батька. Позов мотивує тим,що з 2007 року вона працює та проживає в Республіці [PERSON], 14 жовтня 2014 року на території [PERSON] в неї народилась дочка [PERSON] Аллесандра, яка зареєстрована громадянкою України. Вказує,що є одинокою матір»ю, дитина була народжена від громадянина [PERSON] і реєстрація народження здійснювалась згідно з законодавством Республіки [PERSON],. Батько дитини відмовився визнавати своє батьківство, тому відомості про батька відповідно до законодавства [PERSON] не вказані. Щороку в період відпустки вона разом з дитиною приїжджає в Україну, при перетині кордону в неї систематично виникають труднощі, оскільки працівники [PERSON] прикордонного загону не бажають випускати її разом з дитиною за межі території України, тому просить надати дозвіл неповнолітній громадянці України [PERSON] Алессандрі, [INFO], уродженці [INFO] (Салерно), Республіка [PERSON] на виїзд з України без згоди її батька без обмеження кількості та часу. Справа надійшла до суду 24 квітня 2017 року, провадження у справі відкрито 27 квітня 2017 року. Після закінчення повноважень судді Головатого Р.Я., згідно автоматизованого розподілу, справу передано для розгляду судді Лакомській Ж.І., ухвалою від 18 вересня 2017 року матеріали справи прийнято до провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, до судового засідання її представник [PERSON] подав заяву про проведення судового розгляду справи в його відсутності. Представник відповідача [PERSON] прикордонного загону в судове засідання не з»явився, подав заяву про проведення судового розгляду справи в його відсутності. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Відповідно до ст. 8 Закону України про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). В судовому засіданні встановлено,що 14 жовтня 2014 року в м.Ночера Інфесіоре (Салерно,Республіка [PERSON]) народила [PERSON] Алессандра, її мартір»є є позивач [PERSON] Натіля, відомості про батька дитини відсутні (а.с.21). Згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України №536-458 від 23.12.2014 року [PERSON] Аллесандра 14 жовтня2014 року зареєстрована громадянкою України У відповідності з ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього закордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього\~Закону\~право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини закордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред»явлення довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Як зазначає позивач у своїй позовні заяві, вона є одинокою матір»ю, однак даних про пред»явлення нею при перетині державного кордону довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька суду не представлено. Відповідно до ст.6 Закону України «Про державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, однією з функцій якого є здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення. З врахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку про те,що [PERSON] прикордонним загоном, як органом охорони державного кордону, який встановленому Законом порядку здійснює прикордонний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, жодним чином не порушено права позивачки на перетин державного кордону, оскільки порядок перетину державного кордону дитиною в супроводі одинокої матері, якою за мотивами позову є позивачка, чітко передбачено наведеними вище Правилами перетинання державного кордону громадянами України і таких правил при перетині позивачкою разом з дитиною державного кордону не дотримано, відтак дії відповідача є правомірними, а позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed