Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що їй на праві власності належить 2/3 частини будинковолодіння № 42, розташованого по вулиці Ватутіна в селі Здорівка Васильківського району Київської області, а інша 1/3 частина належить відповідачу. Позивач вважає, що спільне володіння і користування вказаним майном є неможливим, а тому, посилаюсь на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, просить припинити право власності відповідача на належну їй частину будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель і споруд, оскільки річ є неподільною, а таке припинення, на його думку, не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо вимог позивача та зазначила, що ніколи не чинила перешкод позивачу у користуванні вказаним домоволодінням. На спростування доводів позивача про те, що вона не проживає у зазначеному будинку та не несе витрат на його утримання, відповідач посилається на аналогічні обставини щодо позивача. Зазначила, що в умовах економічної кризи можливість користування земельною ділянкою є для неї важливим джерелом забезпечення сільськогосподарською продукцією. Також, зауважила, що відповідно до ДБН облаштувати квартиру на житловій площі, яка належить позивачу неможливо, а тому у випадку звернення до суду із таким же позовом відповідача, то висновок експерта щодо неможливості виділення 2/3 частини будинку, був би аналогічним. Відповідач вважає позбавлення її вказаної власності несправедливим і таким, що завдасть їй моральної шкоди, оскільки дана садиба є памяттю про її сестру і дядька. Представник відповідача в судовому засіданні також заперечила щодо вимог позивача та просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що при проведенні експертизи не було враховано наявність цегляного будинку, який позначений на плані у паспорті БТІ як самочинне будівництво «А1», загальною площею 213,8 кв.м., а тому висновки експерта не відповідають дійсності. Сторона відповідача вважає даний будинок, площею 213,8 кв.м. таким, що є невідємною частиною будинковолодіння, оскільки він перейшов у спадок від попередніх власників. У звязку з цим, сторона відповідача також вважає, що внесена позивачем на депозитний рахунок суду сума компенсації відповідачу за її частку у спільному майні в розмірі 52\~433 гривні 67 копійок не відповідає ринковій ціні такого майна станом на час розгляду справи, є необґрунтованою та не враховує вартість будинку, площею 213,8 кв.м., яка складає 582\~119 гривні 00 копійок. Вислухавши пояснення відповідача і представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторонам на праві спільної часткової власності належить домоволодіння, що розташоване за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Здорівка, вул. Ватутіна, буд. 42, зокрема позивачу належить 2/3 частини, а відповідачу 1/3 частини домоволодіння (а.с. 4, 5, 6, 7, 8 10, 11 12). Дану обставину сторони визнають та в судовому засіданні не оспорили. Відповідно до частини першої 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. За клопотанням представника позивача у справі було призначено і проведено судову будівельно-технічну експертизу за результатами якої надано Висновок експерта від 31.03.2015 року № 14482/14-43 про те, що розподіл житлового будинку № 42 по вулиці Ватутіна в селі Здорівка Васильківського району Київської області з виділом в натурі 1/3 частки у відповідності до вимог нормативно-правових актів неможливий (а.с. 143 155). Враховуючи існуючий розмір часток у спільному нерухомому майні кожного із співвласників спірного домоволодіння, частку відповідача, яка є меншою відносно частки позивача суд оцінює як незначну. Отже, існують передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 365 ЦК України підстави для припинення права особи на частку у спільному майні. При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про наявність на території спірного домоволодіння цегляного будинку, що позначений на плані у паспорті БТІ як самочинне будівництво «А1», загальною площею 213,8 кв.м., оскільки як встановлено під час розгляду справи, станом на дату постановлення даного рішення він не введений в експлуатацію та ні за ким не зареєстрований як обєкт нерухомого майна, тобто право власності у жодної із сторін на нього не виникло, а тому такий будинок не є предметом спору між сторонами в існуючих між ними правовідносинах, що розглядаються і не враховується судом як складова частина спірного нерухомого майна у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Здорівка, вул. Ватутіна, буд. 42 (а.с. 176 201). Також, під час розгляду справи з наданих учасниками процесу пояснень, судом встановлено, що сторони неодноразово пропонували один одному можливі варіанти вирішення питання щодо переходу до одного із них права власності на увесь обсяг спірного майна через обмін з доплатою відповідної вартості частки майна, однак сторони не дійшли згоди за жодною із пропозицій, оскільки кожна із них вважає зустрічні пропозиції іншого співвласника вкрай невигідними для себе та не погоджується на них. Одночасно, суд зважає на ту обставину, що сторони не проживають у спірному домоволодінні та не здійснюють належних дій щодо його утримання, тобто фактично спільно не володіють і не користуються даним нерухомим майном. У звязку з цим та, враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами та полягають у небажанні кожної із сторін відчужити на користь іншої належну їй частку спірного майна або спільно володіти і користуватись житловим будинком через особисті стосунки між собою, суд приходить до висновку, що спільне володіння і користування вказаним домоволодінням є неможливим. Крім того, судом встановлено, що відповідач зареєстрована і постійно проживає у квартирі в іншому населеному пункті, фактично не володіє і не користується вказаним нерухомим майном та з огляду на стан спірного домоволодіння, який у висновку експерта оцінено як «ветхий», суд вважає, що припинення права власності відповідача на належну їй частку у спірному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, як співвласнику та членам її сімї (а.с. 16). Відповідно до частини другої 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно із квитанції № 23 від 28.05.2015 року представником позивача, яка відповідно до наданої їй довіреності уповноважена на здійснення від імені позивача платежів повязаних з такою довіреністю, внесено на депозитний рахунок Васильківського міськрайонного суду Київської області суму в розмірі 52\~433 гривні 67 копійок, що згідно із проведеним звітом про оцінку майна, дорівнює сумі вартості частки майна відповідача у спірному домоволодінні (а.с. 17 61, 71 85, 167). Твердження сторони відповідача про іншу, значно більшу вартість спірного майна не ґрунтуються на будь-яких обєктивних даних; при цьому, піддаючи критиці вартість домоволодіння, що визначено за оцінкою проведеною позивачем при звернення до суду із даним позовом, сторона відповідача не забажала проведення альтернативної експертизи вартості спірного майна, а надана нею цінова довідка про вартість цегляного будинку, загальною площею 213,8 кв.м., не приймається судом до уваги з вищевикладених підстав, оскільки він не є обєктом спільної часткової власності сторін та не є предметом спору між сторонами (а.с. 176 201). Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено наявність усіх, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права особи на частку у спільному майні, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При подачі даного позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 524 гривні 34 копійки, що підтверджується відповідною квитанцією № 6479 від 11.08.2014 року (а.с. 1). Пунктом 4 частини третьої статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані із проведенням судових експертиз. Відповідно до квитанції № 0.0.323689705.1 від 08.12.2014 року, позивачем було оплачено вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи по даній справі в розмірі 4\~489 гривень 50 копійок (а.с. 162, 163). Також, за квитанцією № 0.0.284916605.1 від 01.08.2014 року, позивачем оплачено вартість проведення за його замовленням оцінки вартості спірного майна в сумі 800 гривень 00 копійок (а.с. 69 85). За таких обставин, згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в сумі 5\~813 гривень 84 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: approved