Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 10 000 гривень, щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб 13.06.2008 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2013 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Між позивачем та відповідачем було домовлено в усному порядку, про те, що відповідач буде фінансово допомоги позивачу, виділяти на утримання дитини 1500,00 грн., щомісячно, проте, дана домовленість між ними не була завжди дотримана, відповідач інколи не надав кошти на утримання дитини, у зв'язку з чим позивач мала самостійно фінансово забезпечувати їхню спільну дитину. Оскільки відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по утриманню та вихованню дитини, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки, з підстав викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що її довіритель визнає позовні вимоги позивача частково, в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, зазначила, що її довіритель усвідомлює свій обов'язок по утриманню дитини, але розмір аліментів зазначений позивачем в своїй позовній заяві завеликий для нього, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу - [PERSON], [INFO] та сплачує на його утримання аліменти за рішенням Ленінського районного суду в м. Кіровоград від 08.05.2008 року в розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття - [INFO] року. Дійсно відповідач здійснює підприємницьку діяльність та зареєстрований в установленому законом порядку як фізична особа-підприємець, але має не стабільний, мінливий дохід, розмір якого постійно різниться. Крім того, представник відповідача наголошувала на тому, що відповідач заперечує щодо тверджень позивача, що вона з дитиною перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки остання офіційно працевлаштована в ТОВ «1+1 ІНТЕРНЕТ» на посаді перекладача та має стабільний дохід, також щодо того, що позивач самостійно сплачує за комунальні послуги, оскільки з доданих до матеріалів справи квитанцій не зрозуміло хто сплачує дані кошти, а також щодо того, що збільшилися матеріальні потреби дитини. Додані позивачем докази особистих витрат на дитину на місяць у розмірі 20 000 грн., з яких 10 000 грн. позивач просить суд стягувати як розмір аліментів на утримання дитини, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 гривень на утримання своєї дитини, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було укладено 13 червня 2008 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис - 574 (а.с. 19). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 20). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 21). Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них [INFO] року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: -стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі просила позивач [PERSON] у позовній заяві. Відповідач також погоджувався сплачувати аліменти саме в такому порядку, що підтверджується письмовим відзивом на позовну заяву його представника, наданий суду в інтересах [PERSON] (а.с. 113-123). Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 1860 грн., з 1 липня становить 1944 грн., а з 1 грудня - 2027 грн. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я дитини, її вік і матеріальне становище, а також те, що станом на день ухвалення рішення по справі дитині сторін - [PERSON] виповнилося 6 років, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а саме, статті 7 - прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить - 2027 грн. Отже, враховуючи норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів в сумі 2 000,00 гривень, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Поряд з цим, судом встановлено, що стан здоров'я відповідача задовільний, він є працездатною особою, а тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини і сплати аліментів в розмірі 2 000 гривень, щомісячно, який є достатнім для забезпечення дитині можливості нормального розвитку. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою та другою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Посилання позивача в своїй позовній заяві на те, що вона має значні фінансові затрати на утримання дитини, на підтвердження чого останньою було додано до своєї позовної заяви копії чеків, судом до уваги не приймаються, оскільки стороною позивача в судовому засіданні не було надано оригіналів даних чеків суду для огляду для встановлення належності та достовірності даних доказів. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial