Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із її матірю (спадкодавцем) [PERSON], яка померла 21.09.2005 року, за адресою: пр. Моторобудівників (колишня вул. 8 Березня)[ADDRESS], м. Запоріжжя, та визнати за [PERSON] право власності на 27/100 частини житлового будинку та приналежних до нього будов та споруд, що розташовані за адресою: вул. [PERSON] (колишня вул. Щорса), буд. 8, м. Запоріжжя, у порядку спадкування за законом, після смерті її матері [PERSON], яка померла 21.09.2005 року. В позові пояснила, що 21.09.2005 року у віці 79 років померла [PERSON], яка є матірю позивача. В наслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді 27/100 частина житлового будинку та приналежних до нього будов та споруд, що розташовані за адресою: вул. [PERSON] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] були позивач та брат позивача (син спадкодавця) [PERSON] [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки він не подав заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а також він взагалі не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, [PERSON] помер 08.05.2017 року. [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері, оскільки постійно з нею проживала, здійснювала за нею догляд по день її смерті. 04.11.2017 року позивач особисто подала державному нотаріусу заяву, на підставі якої державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області МЮУ перевірено відсутність раніше відкритих аналогічних спадкових справ та відкрито спадкову справу за № 492 за 2017 рік (номер у спадковому реєстрі 61500306) за померлою 21.09.2005 р. спадкодавцем [PERSON] Проте, 07.12.2017 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] було відмовлено з посиланням на те, що строк для прийняття спадщини за заповітом пропущений (через різні адреси місця реєстрації спадкодавця та позивача) та не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно, потрібні для вчинення нотаріальної дії. Ухвалою суду від 18.07.2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з викладених в ньому підстав, просить суд позов задовольнити. Представник відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить суду розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Пятої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляд управи повідомлений належним чином. Дослідивши надані позивачем письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, заяву позивача, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 21.09.2005 року у віці 79 років померла [PERSON], про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції в Книзі реєстрації смертей був зроблений відповідний актовий запис за № 8656 від 23.09.2005 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді нерухоме майно, а саме: 27/100 частина житлового будинку та приналежним до нього будов та споруд, що розташовані за адресою: вул. [PERSON] (колишня назва вул. Щорса), буд. 8, м. Запоріжжя), що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів Запорізької області від 18.03.1982 р. № 69 з додатком висновком ЗМБТІ від 10.02.1982 р. та від 11.07.1985 р. № 227 з додатком висновком ЗМБТІ від 17.06.1985 р. 01.06.1982 на підставі рішення виконкому Шевченківської районної Ради депутатів від 18.03.1982 № 69 на заміну свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.08.1961 № 3-9068 та свідоцтво про право власності на частину в загальній власності подружжя від 26.08.1961 № 3-9066 Запорізьким Міськкомунхозом Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів (рос. Запорожский горкоммунхоз Исполнительного комитета Запорожского городского совета народных депутатов) були видані свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [PERSON] (3/10 частини), [PERSON] (7/100 частини) та [PERSON] (7/100 частини); а 19.08.1985 на підставі рішення виконкому Шевченківської районної Ради депутатів від 11.07.1985 № 227/5 на заміну свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого МКХ 01.06.1982, [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (27/100 частини). Часом відкриття якої є її день смерті, тобто 21.09.2005 року. На час смерті [PERSON] залишилися її повнолітні донька [PERSON] та \~ \~ \~ \~син [PERSON], [INFO]. [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки не подав заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а також не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, [PERSON] помер 08.05.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Запорізькій області, актовий запис № 3194, так і не прийнявши спадщину. При цьому, у брата позивача - [PERSON] азалишився повнолітній син [PERSON], який тільки після смерті батька раптово повернувся жити до будинку 8, розташованому по вул. Миколи Куценка у м. Запоріжжі, а до того багато років проживав у [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], виданого повторно Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 2649 від 29.10.1951 року, її матірю є [PERSON]. 01.06.1973 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінили своє прізвище на «Камінська», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Будинком урочистої реєстрації шлюбу м. Запоріжжя, актовий запис № 1487. [PERSON] є донькою [PERSON] та її єдиним спадкоємцем 1-ї черги за законом, яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно безперервно проживала разом із матірю (спадкодавцем), в т.ч. і на час відкриття спадщини, а протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не заявила про відмову від неї. 04.11.2017 року [PERSON] особисто подала державному нотаріусу заяву, на підставі якої державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області МЮУ перевірено відсутність раніше відкритих аналогічних спадкових справ та відкрито спадкову справу за № 492 за 2017 рік (номер у спадковому реєстрі 61500306) за померлою 21.09.2005 р. спадкодавцем [PERSON], що підтверджується копією Витягу із Спадкового реєстру, сформованого 04.11.2017 року, копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 04.11.2017 року, та копією спадкової справи. Проте, 07.12.2017 державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] було відмовлено з посиланням на те, що строк для прийняття спадщини за заповітом пропущений (через різні адреси місця реєстрації спадкодавця та позивача) та не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно, потрібні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується копією постанови від 07.12.2017 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач зазначає, що приблизно наприкінці 1990-х років та початку 2000 року, стосунки [PERSON] із його матірю [PERSON] поступово суттєво погіршилися, при цьому, на той час мати вже була в літах та була непрацездатною, крім того, вже більше ніж 16 років страждала на чисельні хронічні захворювання, а стан її здоровя погіршувався і вона потребувала допомоги, тому [PERSON] переїхала постійно жити до [PERSON] Після переїзду до позивача [PERSON] жила з нею і її сімєю у належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 9903, а, у звязку із придбанням у власність 13.06.2001року [PERSON] ще й квартира за адресою: вул. 8 Березня (на даний час пр. Моторобудівників)[ADDRESS], м. Запоріжжя, вони стали жити з нею і за цією адресою. 15.05.2001 року [PERSON] знялась з попереднього місця реєстрації, а 03.07.2001 року була зареєстрована за адресою: вул. 8 Березня (на даний час пр. Моторобудівників)[ADDRESS], м. Запоріжжя. [PERSON] не змінювала реєстрацію свого місця проживання, оскільки за бажанням її матері вони з нею жили постійно разом рівнозначно то в квартирі [ADDRESS] (на даний час пр. Моторобудівників) у Шевченківському районі м. Запоріжжя (яка знаходилась у її власності в період з 13.07.2001 по 21.12.2006), а то і в квартирі 185 в буд, 85 по вул. Деповській у Шевченківському районі м. Запоріжжі. При цьому до самої смерті [PERSON] [PERSON] ніколи її не полишала, постійно безперервно проживала разом із нею, сплачувала житлово-комунальні послуги, допомагала матері, підтримувала та доглядала її. Останнім місцем проживання спадкодавця була квартира позивача № 103 в буд. 22 по вул. 8 Березня (на даний час пр. Моторобудівників) у м. Запоріжжі, що підтверджується копією довідки Департаменту реєстраційних послу ЗМР від 10.11.2017 та копія лікарського свідоцтва про смерть від 23.09.2005 № 448 Вказаний факт підтверджується показаннями свідка, [PERSON], допитаного в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно із ч.1 ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Виходячи із вимог ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Нормами ст. 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В ч. 3 чт. 1268 Цивільного кодексу України закріплено, що: «Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї». У разі ж якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором, а наявність або відсутність реєстрації не можуть бути підставою для обмеження прав і свобод (ст. 2 та ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Згідно із розясненнями, викладеними у абз. 1 та абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 № 7: «Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини» (абз. 1); «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження» (абз. 3). Виходячи із положень ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право в т.ч. володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених в т.ч. ст. 392 цього Кодексу. Зокрема в ч. 1 ст. 392 глави 29 Цивільного кодексу України йде мова про те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, в п. 3.1. [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Таким чином, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання [PERSON] та її матері [PERSON] на час відкриття спадщини 21.09.2005 року доведений та обґрунтований належними та допустимими доказами, вона фактично прийняла спадщину після своєї матері у відповідності до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України, у звязку з чим її позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved