Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] в м. Одесі, визначити порядок виконання рішення, згідно з яким воно є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за цією адресою, стягнути судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач з 25.04.2001 року по теперішній час зареєстрована та проживає у [ADDRESS] Зазначена квартира належала на праві власності її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідач у цій квартирі ніколи не проживав, оскільки 06.03.1999 року він одружився та разом із дружиною та донькою проживав за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з викладеним позивач змушена була звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав . У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що іншого житла на праві власності не має, проживає на орендованій квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не може бути задоволений, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майна № 2001-022М від 20.02.2001 року. [INFO] року [PERSON] померла, про що Відділом державної РАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 11623 від 01.12.2013 року. Згідно з довідкою про склад сім'ї та реєстрацію, за адресою: [ADDRESS], у квартирі проживала та була зареєстрована [PERSON]. Окрім неї, починаючи з 25.04.2011 року у квартирі також зареєстровано місце проживання її сина [PERSON] та її доньки [PERSON]. Згідно з відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області місце проживання відповідача [PERSON] дійсно зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Будучи зареєстрованим за зазначеною адресою, відповідач не проживає там, що підтверджується актом № 1 від 20.10.2013 року, складеним мешканцями будинку, та актом обстеження від15.10.2014 року. Зазначена обставина також не заперечувалася самим відповідачем. Згідно з довідкою Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 28.04.2015 року, 07.04.2015 року була заведена спадкова справа до майна [PERSON]. Із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину звернулись [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкоємці за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що як позивач, так і відповідач реалізували своє право на прийняття спадщини, та спадкове майно, до складу якого входить квартира [ADDRESS], належить обом спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] з часу відкриття спадщини, тому законних підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом немає. Адже право користування є однією з правомочностей права власності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed