Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] в період з набуття рішення суду законної сили до 23.07.2025 року без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. З метою оздоровлення дитини, вона бажає періодично вивозити дитину за кордон на лікування, оскільки більш теплий клімат ніж в Україні буде прияти оздоровленню та розширенню світогляду. Ухвалою суду від 21.09.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі (а.с.52-53). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позов визнає (а.с.55). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 14 лютого 2007 року уклали шлюб актовий запис № 196 від 14.02.2007 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.28). 22 грудня 2010 року за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано (а.с.29). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої доньки [PERSON] [INFO] за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої. Жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 150 Сімейного Кодексу України, ч. 1, ч. 2 ст. 255 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Як вбачається зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 16, п. 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону та статтей 141, 153, 157 СК України. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.04.2018 року 9 цивільна справа №705/2898/17ц) Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 15.02.2019 року у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про надання дозволу на багаторазове тимчасове вивезення за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовлено. За таких обставин, суд враховуючи, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини відмовити.

Outcome: dismissed