Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за місцем фактичного проживання: [ADDRESS] та встановити батьку, [PERSON] зустрічі з малолітнім сином щосуботи та неділі з 11-00 до 18-00 по місцю фактичного проживання сина. В обґрунтування позову зазначила, що 19.03.2011 вони з відповідачем зареєструвала шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.02.2014 шлюб між ними було розірвано. Позивач вказує, що з кінця грудня 2013 вони з відповідачем проживають окремо, останній забрав у неї сина і не дозволяє з ним бачитися, на даний час позивач фактично позбавлена можливості виховання сина. В 2014 вона лише декілька разів бачила сина, при цьому побачення носять нерегулярний характер і не більше 1-2 годин раз на тиждень. При зустрічах син плаче проситься до мами, а відповідач із застосуванням фізичного примусу та фізичного насильства не дає такої можливості. Позивач зазначає, що вона як мати дитини, хоче виховувати свого сина, піклуватись про його здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток, надати дитині належний, повноцінний догляд та виховання і має всі належні для цього можливості. Вона разом зі своїми батьками проживає в приватному будинку в [ADDRESS] загальною площею 300 кв.м., в якому створені всі належні умови для проживання сина, натомість відповідач не має власного житла, проживає зі своїми батьками в маленькій орендованій квартирі по [ADDRESS], житлово-побутові та санітарні умови якої не відповідають вимогам для повноцінного розвитку малолітнього сина [PERSON]. Ніяких виняткових обставин для того, щоб відібрати у неї власного сина не має, вона не зловживає спиртними напоями, наркотичними чи психотропними препаратами. Має постійне місце роботи, а саме працює на посаді менеджера зі збуту продукції в ТОВ «Електрон-прилад» з відповідним окладом 2900 грн, що дає можливість належним чином утримувати її власну дитину. Тобто матеріально-побутові умови для спільного проживання та належного утримання сина [PERSON] є. Крім того, за місцем фактичного проживання позивача син може відвідувати дошкільний навчальний заклад дитячий садок «Черешенька». Відповідач в свою чергу не займається належним вихованням сина, не цікавиться його здоров'ям. Сам по собі відповідач емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ, неодноразово застосовував по відношенню до нею та сина фізичну силу, у зв'язку з чим позивачка зверталася до правоохоронних органів, прокуратури. Під час розгляду справи відповідач надав суду зустрічний позов, в якому просить суд визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] р.н, з батьком [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з позивачкою за первісним позовом у них не склалося, внаслідок різних поглядів на життя, ведення спільного господарства, морально-етичних цінностей, постійні суперечки негативно впливали на розвиток та емоційний стан дитини. Відповідач вказує, що 30 грудня 2013 року позивач втекла з дому, залишивши хворого сина на його матір. З цього часу син проживає з відповідачем та його батьками. Відповідач вважає, що в інтересах сина проживати саме з батьком, а не матір'ю, оскільки він має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, який може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особисті в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як позивач не має достатнього постійного доходу та не може забезпечити належні умови для нормального розвитку дитини. Також, відповідач зазначає, що його батьки мають сили і бажання доглядати за внуком доки батька немає вдома. Протягом всього часу дитина вказує на бажання жити разом з батьком у зв'язку з тим, що дуже прив'язана до батька, їй подобаються ігри з батьком, окрім того, є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових закладів. Перебування сина у позивача негативно впливатиме на його виховання та здоров'я, а він хоче дати дитині освіту і добробут, за таких обставин відповідач вважає, що сину буде краще з ним. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали первісну позовну заяву та просили її задовольнити в повному обсязі, при цьому в повному обсязі заперечували проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог за первісним позовом та просили задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою. Представник 3-ї особи - Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засідання не з'явився, однак до суду надійшов лист згідно якого третя особа підтримує висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.06.2014, згідно з яким Орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Суд, заслухавши пояснення сторін, та інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного слід відмовити в повному обсязі, виходчи з таких підстав. Положеннями ст. 157 СК України встановлено, що питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 19.03.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження (а.с.9). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.02.2014 шлюб сторін був розірваний. Встановлено, що з кінця грудня 2013 вони проживають окремо, сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина, на даний час син проживає з відповідачем, який зі слів позивачки дитину утримує насильно та не дозволяє бачитися з матір'ю. Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до Принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією (ст.18) також проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Зокрема, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину. Ст.155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наведений аналіз правових норм, дає підстави стверджувати, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини в першу чергу повинні враховуватись інтереси самої дитини. Отже, з викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них, а тому регламентуючи правовідносини з приводу здійснення батьківських прав з метою вирішення розбіжностей між батьками, норми СК України пропонують звертатись до органів опіки та піклування або в суд. Як роз'яснено в ст.161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Позивачка разом зі своїми батьками проживає в приватному будинку в [ADDRESS] загальною площею 300 кв.м., в якому створені всі належні умови для проживання сина. З акту обстеження житлових умов від 30.01.2014 року, складеного Службою у справах дітей та сім'ї Обухівської райдержадміністрації вбачається, що за місцем проживання позивачки дитині створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку (а.с17-18). Натомість зі сторони відповідача не надано суду жодних належних доказів на підтвердження створення сину належних житлово-побутових умов для його проживання за адресою відповідача, який проживає орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] або з батьками. Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації своїм висновком від 01.07.2014 вважає за доцільне визначити місце проживання сина сторін з матір'ю (а.с.51-52). Суд вважає, що проживання дитини з матір'ю не є порушенням ст.ст.6 та 9 Конвенції ООН «Про права дитини», а тому не приймає до уваги заперечення з цього приводу відповідача та його представника і приходить до висновку про задоволення вимог позивачки та визначення місця проживання сина сторін з матір'ю. Суд при цьому також зважає на те, що, відповідач, наполягаючи на проживанні сина з ним, пред'являє до позивачки відповідні позовні вимоги за зустрічним позовом, обмежуючись лише своїми твердженнями, які ним не підтверджені в судовому засіданні відповідними доказами у встановленому законом порядку. Також, зі сторони відповідача суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що проживання дитини з матір'ю буде перешкоджати її нормальному вихованню та розвитку. Відповідачем не наданий висновок щодо доцільності проживання сина разом з батьком, з відповідними клопотаннями (за наявності двох представників) останній до суду не звертався. Тобто жодного документального підтвердження на обґрунтування своїх вимог щодо визначення місця проживання сина з батьком відповідачем суду надано не було, а тому суд вважає, що зазначені обґрунтування зустрічного позову, не знайшли свого відображення у доказах досліджених судом, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю. Враховуючи вік дитини, відсутність у батька власного житла, а також те, що між дитиною та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, суд вважає, що місце проживання дитини необхідно визначити з його матір'ю за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS]. Щодо позовних вимог за первісним позовом в частині встановлення батьку, [PERSON] зустрічей з малолітнім сином щосуботи та неділі з 11-00 до 18-00 по місцю фактичного проживання сина, суд вважає їх недоведеними, оскільки позивачем за первісним позовом не було надано суду жодного доказу серед інших і письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору стосовно побачень з дитиною батька, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial