Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2011 року. Від даного шлюбу у них дітей немає. На протязі останніх двох років відносини ніж ними поступово погіршувалися, що призвело до фактичного їх прининення. З огляду на вказане, враховуючи відсутність майнових спорів, просить розірвати шлюб, оскільки відповідач через орган РАЦСу шлюб розірвати не бажає, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, на примирення не згідна, так як уже понад вісім місяців не підтримує жодних стосунків з відповідачем. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, на примирення не згідний. Враховуючи заяви сторін, відповідно до яких останні просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 28 липня 2011 року Колодіївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, вбачається, що 28 липня 2011 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні, більш того на протязі останніх восьми місяців вони проживають окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved