Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають двох неповнолітніх дітей. Однак, подружнє життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя і створення сім'ї, що призводить до постійних непорозумінь і сварок. Зазначила, що у 2011 році чоловік запідозрив її у подружній зраді, через що виникали сварки, чоловік ображав її та принижував її жіночу гідність. Проте, розлучення у 2011 році в інтересах дітей не відбулось і вона примирилась із чоловіком. Також, зазначила, що із січня 2015 року вона не може терпіти поведінку свого чоловіка, який ображає її нецензурними словами, виганяв її з будинку, погрожував розправою у випадку, якщо вона не здійснить переоформлення майна на нього. У зв'язку з цим, вона не може терпіти приниження та хвилюється за своє життя. Вважає, що шлюб носить дише формальний характер, сім'я фактично розпалась, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та таким, що буде суперечити її інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. В якості причини звернення до суду із даним позовом вказала вимоги чоловіка переоформити на нього нерухоме майно та підозри у подружній зраді, у зв'язку з чим останній ображає її та поводить себе неприпустимо. Пояснила, що вони із відповідачем не розуміють один одного, сваряться. Не зважаючи на те, що вони проживають в одному будинку, фактично кожен із них займає окрему кімнату де і проживають окремо один від одного. Також, пояснила, що має бажання, однак не має можливості змінити місце проживання. Зазначила, що із 02 березня 2015 року вони з чоловіком не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Також, пояснила суду, що станом на час розгляду даної справи, через неналежну поведінку її чоловіка вона втратила почуття любові до нього. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу. Пояснив, що усі його дії, які в результаті призвели до сварок, непорозумінь та негативного сприйняття позивачкою його поведінки, у тому числі звернення до правоохоронних органів щодо його дружини - є лише результатом його напруженого емоційного стану та сплеску емоцій. Зазначив, що він вчиняє належні дії для створення добробуту і матеріального забезпечення сім'ї. Наведені позивачем обставини щодо їх окремого проживання в одному будинку та існування загрози розірвання шлюбу раніше не заперечив. Представники сторін в судовому засіданні підтримали позицію своїх довірителів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 31 жовтня 1997 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГС адміністрації міста Норильськ Красноярського краю, актовий запис за № 1066 (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народились діти - дочка [PERSON], [INFO] і дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що зазначила позивач в судовому засіданні. Позивач пояснила, що за час, що був наданий судом для їх примирення, відповідач лише пропонував і обговорював але не вчиняв жодних, належних і конкретних дій, спрямованих на їх примирення як подружжя. Так, чоловік постійно висував їй якісь вимоги та не бажав шукати спільних порозумінь. Відповідач пояснив, що він і словесно розмовами та іншими діями намагався примиритись із дружиною, однак остання наполягала на тому, що він не робить того, що мав би робити. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Позивач бажає розірвати шлюб. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні справи суд враховує, що у 2011 році сторони перебували в стані розірвання шлюбу, однак примирились. Тобто, це вже другий випадок розірвання шлюбу між сторонами. Доказом того, що відповідач вимагає від позивача переоформити на нього нерухоме майно, на думку суду також є заява позивача про порушення кримінальної справи відносно відповідача від 03.03.2015 року, у якій позивач докладно викладає обставини погроз відповідача на її адресу (а.с. 16). Також, суд зважає на існування звернень відповідача до правоохоронних органів щодо поведінки позивача, яке здійснено після звернення позивача до суду із вказаним позовом, що на переконання суду свідчить про вкрай негативну реакцію відповідача на бажання позивача розірвати шлюб та його намагання примусово, різними способами тиску змусити позивача відмовитись від наміру розірвати шлюб (а.с. 18 - 20). Заяву відповідача до міліції від 07 квітня 2015 року щодо свого попереднього звернення, з урахуванням характеру особистих взаємовідносин сторін та виниклих між ними правовідносин, суд оцінює як позицію сторони відповідача, що спрямована на формування позитивної поведінки відповідача та створення уявного і хибного враження про бажання відповідача нормалізувати сімейні стосунки із дружиною; на таку обставину вказує те, що зазначену заяву подано після завершення першого судового засідання у даній справі (а.с. 32 - 33). Серед іншого, із заяви відповідача до голови Васильківської РДА від 07.04.2015 року, вбачається, що останній також 24.03.2015 року звернувся до уповноважених органів держави із заявою про визначення місця проживання дочки [PERSON], [INFO] із ним (а.с. 39). Крім того, обставина фактичного окремого проживання сторін в ізольованих кімнатах в межах одного жилого приміщення, на переконання суду, свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин між ними. До того ж, позивач пояснила, що вона втратила почуття любові до відповідача. Відмінна характеристика відповідача з місця роботи, а також обставини купівлі відповідачем продуктів харчування, сплати земельного податку та погашення кредиту, на підтвердження чого ним надано відповідні фіскальні чеки та інші фінансові документи, з урахуванням характеру особистого відношення позивача до відповідача, не є такими, що переконливо свідчать про можливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, із з'ясованих під час розгляду справи обставин взаємин подружжя та з наданих в судовому засіданні пояснень позивачки встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер і вона бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved