Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить визнати квартири [ADDRESS] та автомобіля Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності: за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 42,80 кв.м., житловою площею 28,20кв.м., визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 42,80 кв.м., житловою площею 28,20кв.м. Залишити у власності [PERSON] право власності на автомобіль Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, об'єм двигуна 1500,0куб.см. 14Л\\С, вартістю 61314грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у вигляді половини його вартості позивачу у розмірі 30657,00грн. та суму судових витрат - 5624,00грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 13.07.1988 року, від шлюбу подружжя має повнолітню доньку [PERSON]. За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім'ї, була придбана у власність для спільного проживання сім'ї, ведення спільного господарства та побуту двокімнатна квартира [ADDRESS], котра була зареєстрована на відповідача - її чоловіка. Крім цього, за час шлюбу було придбано автомобіль Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, об'єм двигуна 1500,0куб.см. 14Л\\С котрий також був зареєстрований на відповідача - її чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідачем по справі [PERSON] було подано зустрічний позов та з урахуванням уточнень, позовні вимоги такі: просить визнати 60/100 частин квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON], здійснити розподіл 40% частин квартири на позивача та відповідача по 20/100 частин квартири, припинити право власності [PERSON] на 20/100 частин квартири [ADDRESS] з виплатою компенсації за її частку у спільній частковій власності в розмірі 124 058,60 гривень, визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER] та стягнути з нього на користь [PERSON], грошову компенсацію за її частку у розмірі 30 657,0гривень та стягнути на його користь судові витрати в розмірі 5 268,92грн. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено та зареєстровано шлюб 13.07.1988р., що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 13.07.1988р., актовий запис 3165, виданого Палацом реєстрації шлюбів та новроджених м. Києва. Від шлюбу в подружжя є спільна повнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу придбавалось таке майно: двокімнатна квартира [ADDRESS] та автомобіль Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, об'єм двигуна 1500,0куб.см. Після одруження у сторін не було особистих коштів на придбання даної квартири, вони з'явилися лише після отримання позивачем за зустрічним позовом грошових коштів від реалізації власного майна та отримання грошових коштів від своєї родини в боргу.26.06.2001р. гр.. [PERSON] покупець квартири родини позивача передала позивачу грошові кошти в розмірі 54 200,00грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США, як частку позивача та частка його брата, що підтверджується нотаріальною заявою від 09.06.2016р. внесок осіб при придбанні даної квартири. вартість, якої склала 60 704,00грн., що еквівалентно на той період 11 200,00 доларів США з яких: 36 314,00грн. -60/100 частин квартири - [PERSON], 17 886,00грн.-29/100 частин квартири надав у борг брат [PERSON], та 6 504,00грн.-11/100 частин за власні заощадження сторін. У зв'язку з тим, що 60% квартири було придбано [PERSON] за власні грошові кошти, одержані від продажу квартири родини його відповідно до його приватизованої частки не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є його особистою приватною власністю. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом та просить задовольнити запропонований ним варіант розподілу майна. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. В зустрічному позові просили відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні (заперечував проти задоволення позовних вимог. Зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] при подачі зустрічного позову було внесено на депозитний рахунок суду суму коштів в розмірі 124 058,60грн., як розмір компенсації частки відповідача квартири, оскільки на його думку, відповідачу належить на праві спільної сумісної власності 20% оспорюваної квартири. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника,представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 13.07.1988 року (а.с. 12). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2001р. [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] за ціною 10 246 грн, (а.с. 47, т.1). Договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] було укладено 26.06.2001 року в Двадцять першій київській державній нотаріальній конторі, який було посвідчено державним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2540. 01.08.2001року квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за [PERSON] в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 2942 у книзі №372-28. Спірна квартира є двокімнатною і ізольованою. Розташована на 4-му поверсі 5-типоверхового будинку. Загальна площа 42,80 кв.м., в тому числі житлова площа -28,20 кв.м.( кімнати суміжні 1-17,80кв.м., 2-10,40кв.м.). Згідно Звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкту оцінки від 20.12.2015р. СОД СПД ФОП [PERSON], ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 904 320гривень. Позивач за зустрічним позовом посилався на те, що 60% квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю, тому що він придбав цю частину за власні, дошлюбні грошові кошти, одержані від продажу квартири родини позивача відповідно до його приватизаційної частки. 73/100 частки квартири [ADDRESS], які належали [PERSON] та його братові, матері [PERSON], батькові [PERSON] на підставі приватизації в рівних частках, були продані гр.. [PERSON] За спільною згодою [PERSON] гр.. [PERSON] здійснювала оплату частками протягом півроку. Однак квартира [ADDRESS] була продана за 145256,00грн. що на той час еквівалентно 26 800,00 доларів США, а не за 18700грн., як зазначено в договорі. Квартира [ADDRESS] була придбана за 60 704,00грн., що на той період було еквівалентно 11200 доларів США, а не за 10 246,00грн.. як зазначено в договорі. Як вбачається з пояснення позивача за зустрічним позовом сума 60 704,00грн., що еквівалентно на той період 11 200,00 доларів США, яка була витрачена на купівлю квартири з яких: 36 314,00грн. -60/100 частин квартири - [PERSON], 17 886,00грн.-29/100 частин квартири надав у борг брат [PERSON], та 6 504,00грн.-11/100 частин за власні заощадження сторін. Суд не приймає до уваги даній доказу, оскільки: договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] укладено у вересні 2001року, а договір купівлі- продаж квартири [ADDRESS] укладено в червні 2001року, окрім того згідно умов договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS], оплата вартості квартири здійснюється частинами протягом півроку, який передував укладенню договору. Таким чином, суд першої інстанції вважає встановленим, що квартиру за адресою: [ADDRESS] було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, докази того, що майно набуто за кошти, що належали одному із подружжя відсутні, а тому суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною власністю подружжя. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання квартири за адресою: [ADDRESS] спільною частковою власністю подружжя та виділення в порядку поділу майна подружжя у власність позивачці та відповідачу по 1/2 частини квартири кожному. Щодо поділу автомобіля Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER] слід зазначити, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 2007р. [PERSON] купив автомобіль Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], 1998 року випуску, об'єм двигуна 1500,0куб.см. 14Л\\С. Відповідно до звіту № 1246/3 « Про незалежну оцінку вартості майна» від 28.03.2016 року ринкова вартість транспортного засобу Honda Civic (седан) державний номерний знак [NUMBER], складає 61 314 грн. грн. 00 коп. (а.с. 190-222, т.1). Відповідно до ст.60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно зі ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи зазначене, позовні вимоги первісного позову в частині поділу речей підлягають задоволенню за варіантом, запропонованим позивачем зі стягненням різниці вартості поділеного спільного набутого майна подружжя. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно частин 3, 4 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. При цьому суд встановив, що автомобіль було придбано в шлюбі і він є спільним сумісним майном подружжя, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, тому вона має право на грошову компенсацію, є обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає, що оскільки позивач не просить поділити автомобіль, а просить грошову компенсацію від його ринкової вартості то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1/2 вартості автомобіля, в розмірі 30 657,00гривень. Таким чином, позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню у вказаній частині. Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи часткове задоволення первісного позову і часткове задоволення зустрічного позову, сплачений сторонами судовий збір взаємозараховується.

Outcome: partial