Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її право власності на майно - «Кухонний гарнітур» та «Спальний гарнітур», яке в акті опису та арешту майна від 01.09.2013 року вказано як №1 кухонний куточок, №3 кухонна мебель (2 шафи навісні, 1 стіл,1 мийка), №4 спальний гарнітур, зняти з нього арешт та виключити з акту опису. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 01 вересня 2013 року державним виконавцем ВДВС Оріхівського РУЮ Калюжною Н.І. при примусовому виконанні виконавчого листа 2-606, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення заборгованості за договором позики-іпотеки від 06.05.2008 року в сумі 116035,7 грн. звернуто стягнення на користь [PERSON] на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] та борг в сумі 1650 грн., було описано та накладено арешт на майно: 1.Кухонний куточок - 400 грн.; 2. Кухонний стіл - 100 грн.; 3. Кухонні меблі (2шафи навісні, 1 стіл, 1 мийка) - 800 грн.; 4. Спальний гарнітур -1000 грн.5.Меблева стінка - 800 грн. 6.Телевізор «Самсунг» - 150 грн. В описаному та арештованому майні, є майно, яке належить позивачці, на праві приватної власності, адже купувала його особисто. Кухонний гарнітур та спальний гарнітур вона купила в магазині «[INFO]» СПД [PERSON] 05 липня 2009 року за 5500 грн., про що є накладна. Це майно в акті опису та арешту від 01 вересня 2013 року вказано за №1 кухонний куточок, №3 кухонні меблі (2шафи навісні, 1 стіл, 1 мийка), №4 спальний гарнітур. Копію акту про опис і арешт майна серії ВП №499 від 01.09.2013 року, вона не отримувала, так як не є стороною виконавчого провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача на позові наполягають, просять суд задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що у ВДВС Оріхівського РУЮ знаходиться на виконання виконавчий лист №2-606, виданий Оріхівським районним судом, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру. Але так як це не можливо зробити, бо в квартирі прописана дитина, то було описано та арештовано майно, що знаходиться в квартирі. На час складання акту квитанцій про належність майна на дано не було. Тому у вирішення справи посилається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заперечення проти позовної заяви, в якій просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позов заявлено безпідставно та з пропущенням процесуального строку. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що по справі за позовом [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції, треті особи: [PERSON], [PERSON], про виключення майна з акту опису та арешту майна, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-606, виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про звернення на користь [PERSON] стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності та борг в сумі 1650,00 грн., 01.09.2013 року було описано та накладено арешт на таке майно (а.с. 4-5): 1.Кухонний куточок (400,00 грн.); 2.Кухонний стіл (100,00 грн.); 3.Кухонна мебель (2 шафи навісні, 1 стіл, 1 мийка) (800,00 грн.); 4.Спальний гарнітур (1000,00 грн.); 5.Меблева стінка (800,00 грн.); 6.Телевізор «Самсунг» (150,00 грн.). Вказане майно було описане та арештоване як належне [PERSON], що не відповідає дійсності. Так, позивачем надано накладну від 05.07.2009 року СПД [PERSON] магазину «[INFO]» на 1 кухонний гарнітур вартістю 1600,00 грн. та 1 спальний гарнітур вартістю 3900,00 грн. (а.с.6). Статтею 15 Цивільного кодексу України, кожному громадянину гарантовано його право на захист цивільних прав та інтересів в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України. Третя особа [PERSON] посилається в своєму запереченні на ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Однак, суд вважає, що даного позову ця правова норма не має відношення, адже [PERSON] не оскаржує постанову державного виконавця, а звертається з позовом в порядку ч.1 ст.60 зазначеного закону, де визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А ст.257 ЦК України, встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, враховуючи те, що [PERSON] 10.09.2013 року вперше зверталася до суду з позовом про виключення майна з акту опису та арешту майна (а.с. 28), але заявила клопотання про залишення позову без розгляду, на підставі чого судом було постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду від 29.10.2013 року (а.с.29), то суд приходить до висновку, що строк позовної давності не минув і є всі підстави для задоволення даного позову.

Outcome: approved