Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовами про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 11\~964 гривень 52 копійок та про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 11\~964 гривень 52 копійок На обґрунтування позовів посилається на те, що Широківським районним судом Дніпропетровської області 30 квітня 2014 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на її утримання як дружини в розмірі 600 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення трирічного віку спільної дитини [PERSON], [INFO], а також було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 600 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення ним повноліття починаючи з 11 березня 2014 року У звязку з тим, що з березня 2014 року по червень 2014 року відповідач не виконував обовязків по її утриманню та утриманню дитини, то виникла заборгованість по аліментам на її утримання в розмірі 2\~260 гривень 45 копійок та за період з грудня 2014 року по червень 2015 року заборгованість в розмірі 3\~600 гривень, а також виникла заборгованості по аліментам на утримання дитини з березня по червень 2014 року в розмірі 2 2\~206 гривень 45 копійок, а з грудня 2014 року по червень 2015 року 3\~600 гривень 00 копійок. Позивач посилається на те, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти, оскільки в липні 2014 року ним було придбано рухоме майно - колісний трактор марки «Беларусь» вартістю 45\~422 гривні, а в 2015 році автомобіль Хюндай Грандер, вартістю 15\~000 доларів США. З посиланням на ст. 196 СК України позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за період з 01 квітня 2014 року по 16 червня 2015 року в розмірі 11\~964 гривні 52 копійки, а також просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за період з 01 квітня 2014 року по 16 червня 2015 року в розмірі 11\~964 гривні 52 копійки. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року позовні заяви було обєднано в одне провадження на підставі ст. 126 ЦПК України (а.с.61). Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.72-73), в судове засідання 23 вересня 2015 року не зявилася, надавши суду заяву (а.с.74), згідно якої просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик до суду (а.с.76), в судове засідання 23 вересня 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22 вересня 2015 року (а.с.148-149), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. При цьому представник відповідача зазначив, що відповідач починаючи з квітня 2014 року по грудень 2014 року щомісячно сплачував на користь позивача аліменти на її утримання та на утримання сина [PERSON] в загальному розмірі 1\~200 гривень 00 копійок, а з січня по липень 2015 року не сплачував аліменти, оскільки не має постійного місця роботи, працює в сільському господарстві з сезонним графіком роботи, а тому в зазначений період не мав фінансової можливості сплачувати аліменти. Проте, після того як у нього зявилася фінансова можливість, він погасив заборгованість по аліментам в липні 2015 року в повному обсязі. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровській області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.65), в судове засідання 23 вересня 2015 року не зявився, надавши суду заяву, згідно якої просили здійснювати розгляд справи без участі представника ВДВС (а.с.78). У звязку з тим що інтереси відповідача в судовому засіданні представляє представник за довіреністю, а від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, суд ухвалив здійснювати розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає\~частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України,\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року Широківським районним судом Дніпропетровської області було видано два виконавчих листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з 11 березня 2014 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років (а.с.7) та про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 600 гривень щомісячно починаючи з 11 березня 2014 року і до досягнення ним повноліття (а.с.45). Судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області були відкриті виконавчі провадження ВП №45253627 та ВП №45253478 (а.с.81,82, 93 на звороті, 94) з виконання зазначених виконавчих листів. Позивачем до матеріалів справи не надано доказів відкриття провадження відділом державної виконавчої служби Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що зазначено в тексті позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Оскільки позивачем не надано суду доказів направлення відповідачу виконавчими службами Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області та Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області постанов про відкриття виконавчих проваджень про стягнення аліментів на утримання дружини та сина відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», тобто рекомендованим листом з повідомленням про вручення, то боржник не може вважатися таким, що належним чином є повідомленим про відкриття виконавчих проваджень. Оскільки ст. 196 СК України передбачає виникнення відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення сплати аліментів лише за наявності вини платника аліментів, а позивачем не доведено факт обізнаності відповідача про відкриття виконавчих проваджень з виконання виданих Широківським районним судом Дніпропетровської області виконавчих листів про стягнення аліментів, а також з урахуванням надання представником відповідача в судовому засіданні доказів щомісячної сплати на користь позивача аліментів в загальній сумі 1\~200 гривень за період з квітня по грудень 2014 року (а.с.151-152), то позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів як на утримання дружини, так і на утримання дитини в період березень-червень та грудень 2014 року задоволенню не підлягають. При цьому суду зазначає, що наявність в матеріалах справи довідок виконавчих служб про розмір заборгованості зі сплати аліментів, а також квитанцій про сплату аліментів, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні 23 вересня 2015 року, доводить факт не надіслання на адресу відповідача постанов про відкриття виконавчого провадження, оскільки в противному випадку відповідач звітував би про сплату аліментів і заборгованість не утворювалася. Однак, оскільки він не був обізнаний про відкриття виконавчих проваджень, а також оскільки йому було відомо про видачу виконавчих листів про стягнення аліментів, то він здійснював їх сплату у добровільному порядку, бо наявність виконавчого листа за яким не відкрито виконавче провадження, не свідчить про обовязок платника аліментів здійснювати їх сплату. Судом було встановлено, що за період з січня по 16 червня 2015 року відповідач [PERSON] не здійснював сплату аліментів на користь позивача як на її утримання так і на утримання сина [PERSON], а 15 січня 2015 року звернувся до ВДВС Солонянського РУЮ з завою про надання довідки про сплату ним аліментів з 01 квітня по 31 грудня 2014 року (а.с.104). Також судом було встановлено, що [PERSON] 02 та 08 липня 2015 року здійснив сплату на користь [PERSON] аліментів на загальну суму 8\~424 гривні, тобто за період з січня по липень 2015 року на її утримання та утримання сина (а.с.152). Таким чином, судом було встановлено, що в період з січня по 16 червня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) [PERSON] не здійснював сплату аліментів на користь позивача, а зазначені представником відповідача причини прострочки виплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження того, що вказана заборгованість утворилась не з вини відповідача суду не надано. З огляду на вказане, відповідно до вимог\~ст. 196 СК України\~наявні правові підстави для покладення на платника аліментів відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) за період з січня по 16 червня 2015 року. Разом з цим, у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81-цс-13, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для судів. Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % і помножена на кількість днів прострочення, які обчислюються виходячи з того, скільки днів прострочено від дня порушення боржником свого обов'язку щодо сплати щомісячного платежу до дня фактичної сплати цього платежу або на момент стягнення. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно наведених в позовних заявах розрахунків, пеня (неустойка) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 16 червня 2015 року за період з 01 лютого по 16 червня 2015 року становить 2\~304 гривні 00 копійок за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дружини та 2\~304 гривні 00 копійок за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON], а всього складає 4\~608 гривень 00 копійок. Судом було встановлено, що починаючи з січня 2015 року [PERSON] був обізнаний про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини, що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень, наданих до матеріалів справ, зокрема заявою самого боржника про надання йому довідки про сплату аліментів (а.с.104), проте не здійснював сплату таких аліментів, хоча зобовязаний був це робити. Посилання представника відповідача на те, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від [PERSON] причин, не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження того, що вказана заборгованість утворилась не з його вини суду не надано. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що за період з січня по 16 червня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів утворилася з вини платника аліментів, а доказів протилежного суду не надано, тому наявні правові підстави для нарахування пені за вказаний період за прострочення сплати аліментів, відповідно до вимог ст. 196 СК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~ Тому суд, враховуючи позицію позивача, що періодом прострочення сплати аліментів як на утримання дружини так і на утримання сина [PERSON] є період з 01 лютого 2015 року по 16 червня 2015 року, вважає обґрунтованими надані нею розрахунки пені, проведені наступним чином: січень 2015 року - несплачена сума аліментів 600 грн. - пеня (1%)\~6 грн. х 136 днів = 816 грн. сума неустойки (пені); лютий 2015 року - несплачена сума аліментів 600 грн.; пеня (1%)\~6 грн. х 108 днів = 648 грн. - сума неустойки (пені); березень 2015 року - несплачена сума аліментів 600 грн.; пеня (1%)\~6 грн. х 77 днів = 462 грн. - сума неустойки (пені); квітень 2015 року - несплачена сума аліментів 600 грн.; пеня (1%)\~6 грн. х 47 днів = 282 грн. - сума неустойки (пені); травень 2015 року - несплачена сума аліментів 600 грн.; пеня (1%)\~6 грн. х 16 днів = 96 грн. - сума неустойки (пені). Всього неустойка (пеня) за період з 01 лютого 2015 року по 16 червня 2015 року за прострочку сплати аліментів на утримання дружини становить 2\~304 гривні. Така ж сума пені правомірно нарахована позивачем і за несплату аліментів на утримання сина за вказаний період. На підставі зазначеного, позовні вимоги про стягнення пені по аліментах підлягають частковому задоволенню на суму 4\~608 гривень, оскільки в процесі розгляду справи позивач не збільшувала та не змінювала своїх вимог, у зв'язку з чим суд не може вийти за їх межі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на корись держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. \~\~\~\~\~\~На підставі наведеного та

Outcome: partial