Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Білецьківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Орган опіки та піклування (служба у справах дітей) Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Однак дитина зареєстрована по місцю їхнього бувшого проживання, а саме - [ADDRESS] . За згодою про зняття з міста реєстрації доньки, та реєстрації її за місцем проживання позивачка зверталась до відповідача [PERSON] - батька дитини, з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач на звернення позивача не відповідає, що зумовило необхідність звернення до суду. Крім цього, позивач зверталась до Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про реєстрацію місця проживання доньки, але своєю відповіддю було відмовлено [PERSON] в її проханні з порадою звернутись до суду. На підставі чого позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином через оголошення на сайт Судова влада України. Третя особа - Білецьківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Третя особа - Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з`явилася, від її представника до суду була надана заява про розгляд справи без їхньої участі, не порушуючи прав неповнолітньої дитини. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. 07 грудня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. У відповідності до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.05.2009 р. було розірвано. Згідно з копією свідоцтва про народження (а.с. 13) батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , значаться позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї № 1224/18-02-27 від 21.07.2020 р., виданою Білецьківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). З відповіді Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області наданій позивачу про реєстрацію її малолітньої доньки [PERSON] , вбачається про неможливість зареєструвати дитину за місцем реєстрації матері без письмової згоди батька та надано пораду звернутися до суду. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved