Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 24 жовтня 2000 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У 2015 року шлюб було розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Дітей від шлюбу сторони не мають. В період шлюбу 25 березня 2010 року сторони на підставі договору купівлі-продажу набули автомобіль «RENAULT LOGAN», державний номер: АЕ8760ЕС, 2010 року випуску, який зареєстрований в органах ДАІ на імя відповідача. Ринкова вартість автомобіля згідно звіту про оцінку №16-02-31 ТОВ «С-Тиматика» від 15 лютого 2016 року складає 179195,00 грн. Вважає, що зазначений автомобіль є обєктом права спільної сумісно власності подружжя, кожному з них належить по ? його частині. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вважає за необхідне залишити його відповідачу, а грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля стягнути з відповідача на її користь. Позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину вищезазначеного автомобіля та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля, що складає 89597,50 грн. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник Відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що має сумніви стосовно правдивості звіту про оцінку спірного автомобіля. Також на даний час автомобіль позивачем було продано третій особі [PERSON] за ціною 28000,00 грн., тому невідомо звідки експерт визначив таку суму - 179195,00 грн. В судових дебатах представник відповідача також зазначив, що позивачем не доведено факту спільного придбання автомобіля, оскільки не надано доказів матеріальної або фізичної участі позивача у його придбанні. Також вважає, що стягнення з відповідача грошової компенсації буде зловживанням права позивачем, оскільки ця сума є значної і згоди на її сплату відповідач не надавав. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, доручивши представництво своїх інтересів в суді представникам. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просив розглянути справу без його участі. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що на даний час він є власником спірного автомобіля, на час придбання автомобіля він був несправний, тому його вартість становила 28000,00 грн. Судом під час судового розгляду справи по суті були оглянуті наступні докази: копія свідоцтва про одруження; копія договору купівлі-продажу автомобіля; копія акту приймання-передачі автомобіля; довідка щодо реєстрації автомобіля; рахунок-фактура від 23 березня 2010 року; звіт про оцінку колісного транспортного засобу; інші докази. Таким чином, суд, заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Копією свідоцтва про одруження підтверджується факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 24 жовтня 2000 року. Згідно копії договору купівлі-продажу автомобіля №250310/01/к-п 25 березня 2010 року [PERSON] за вказаним договором придбав автомобіль «RENAULT LOGAN», державний номер: АЕ8760ЕС, 2010 року випуску. Факт реєстрації автомобіля 31 березня 2010 року за [PERSON] підтверджується довідкою територіального сервісного центру №1246 від 05 лютого 2016 року. Отже, спірний автомобіль був придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, у звязку з чим вважається обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд вважає, що спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності сторін і його частки у кожної сторони є рівними, тобто у разі поділу майна, кожному повинно належало по ? частини спірного автомобіля. В той же час, як вбачається з копії договору купівлі-продажу транспортного засобу, 12 березня 2016 року вищезазначений автомобіль відповідач [PERSON] продав [PERSON] за ціною 28000,00 грн. Даний договір посвідчений в Територіальному сервісному центрі 1246 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області. Отже, відповідач без згоди позивача здійснив відчуження спірного автомобіля за ціною значно нижчою, ніж була визначена оцінювачем, однак позивач не ставить питання щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, а просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля. Як було зазначено у рішенні Верховного Суду України №6-7цс15 від 08.04.2015 року, законом не передбачена можливість визнання недійсним правочину щодо спільного майна подружжя, якщо відсутня письмова згода одного з них на відчуження майна. У такому випадку другий з подружжя має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. У даному випадку вартість спірного автомобіля згідно звіту про оцінку №16-02-31 від 12 лютого 2016 року складає 179195,00 грн., відповідно вартість ? частини автомобіля складає 89597,50 грн. і зазначена сума компенсації підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Жодних підстав не довіряти звіту про оцінку майна суд не знаходить, клопотань про призначення експертизи з метою визначення вартості майна у судовому засіданні сторонами не заявлялося, тому позовні вимоги в частині стягнення компенсація вартості ? частини автомобіля підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірного автомобіля не підлягають задоволенню, оскільки на даний час автомобіль реалізований і перебуває у власності третьої особи [PERSON]. Посилання третьої особи на несправність автомобіля та зниження його вартості свого підтвердження в суді не знайшли, оскільки жодного доказу з цього приводу суду не надано. Посилання представника відповідача на те, що спірний автомобіль не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, також не доведені. Так, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обґрунтування заперечень проти позову суду не надано жодного доказу з приводу придбання відповідачем спірного автомобіля за рахунок власних коштів, тому в силу ст.60 СК України цей автомобіль вважається об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, зазначені заперечення були оголошені під час судових дебатів і не були предметом розгляду під час судового розгляду справи по суті. Посилання представника відповідача на необхідність отримання згоди відповідача на виплату позивачу грошової компенсації є необґрунтованими, оскільки у даному випадку йде мова про стягнення грошової компенсації за майно, яке відповідачем в порушення норм діючого законодавства без отримання згоди позивача було реалізоване, майно вже перебуває у власності третьої особи, у звязку з чим визначення часток сторін у праві спільної власності на майно у даному випадку є неможливим. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 895,97 грн. підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial