Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Як на підставу позовних вимог вказала, що вона та її діти [PERSON] , [PERSON] є власниками житлового будинку по [ADDRESS] будинку з 30.06.2006 зареєстрований її батько [PERSON] , який в ньому не проживає з моменту реєстрації з поважних причин. Відповідач не підтримує родинних стосунків з сім`єю позивача, ніякої участі в утриманні та облаштування житлового будинку не приймав та не приймає. Фактичне місце перебування відповідача їй не відоме. Так як реєстрація відповідача у будинку створює перешкоди для позивача та членів її сім`ї у вільному користуванні та розпорядження цим житлом, на підставі статті 405 ЦК України позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Ухвалою суду від 23.11.2018 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена неодноразово належним чином та причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву в строк, установлений ухвалою від 13.11.2018, не надала. За вказаних обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2018 підтверджується, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідно до наданої на запиту суду відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 06.11.2018 № 19.02.02.10/14329/18 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини також підтверджуються записами в домовій книзі, копію витягу з якої додано до позовної заяви. Крім викладеного в позовній заяві та пояснень представника про не проживання з поважних причин відповідача за місцем реєстрації з 2006 року, вказаний факт підтвердив свідок [PERSON] , який пояснив, що часто буває у позивача та ніколи не бачив там відповідача. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник частини будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстровано відповідача, яка за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на його користування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved