Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила суд стягнути з [PERSON], на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 50 000 гривень. При цьому посилалася на те, що за договором позики передала позичальнику [PERSON] гроші в сумі 1000 (однієї тисячі доларів США). На підтвердження при фактичному одержанні вказаної суми, позичальником надано розписку від 18 березня 2016 року на те, що відповідач поверне суму 50000 (пятдесят тисяч) гривень. У розписці відповідач зобовязався повернути кошти до 26 березня 2016 року в сумі 50.000 гривень. Однак, у зазначений термін і до теперішнього часу відповідач зобовязання не виконав. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлялвся належним чином, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2016 року між сторонами був укладений договір позики грошей на суму 1000 (однієї тисячі) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, оформленою позивачем. Згідно до договору, відповідач зобов'язався повернути борг в строк до 26 березня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено позивачем та не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача, зобовязання не виконано. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач зобовязався повернути кошти до 26 березня 2016 року проте зобовязання не виконав. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved