Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною вище заявою, яку в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала (т. 1 а.с. 24-25, 98-99, т. 2 а.с. 3-4). Зазначила, що 31 січня 2013 року Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення про стягнення аліментів із відповідача на її користь на її утримання та на утримання їх неповнолітніх дітей. Позивачу став відомий дохід відповідача, про який відповідач не повідомляв державного виконавця, та з якого не проводилося стягнення аліментів, унаслідок чого утворилася заборгованість. У звязку з наведеним просить стягнути з відповідача на її користь 32281,41 грн, що складається з неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 10679,55 грн та втрат унаслідок інфляційних процесів у розмірі 21555,77 грн. (т. 2 а.с. 3-4) Відповідачем у процесі розгляду справи було подано заперечення на позовну заяву (т. 1 а.с. 159), яким останній просить задовольнити позовні вимоги частково, оскільки, на його переконання, суми нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є невірними, та клопотання про зменшення розміру неустойки (т. 1 а.с. 160) у звязку з тим, що його матеріальне становище значно гірше ніж у позивача. Відповідач залишив позивачу раніше займане сторонами жиле приміщення і проживає в орендованій квартирі, постійно перебуває у відрядженнях і несе втрати, які йому в повному обсязі не відшкодовуються. Крім того, батько відповідача має інвалідність ІІ групи, у звязку з чим є постійна потреба в придбанні лікарських засобів, тому відповідач вимушений значну частину свого доходу віддавати на лікування батька. Також у інтересах дітей відповідач відкрив на кожну дитину рахунок у банку і зробив вклад. У судове засідання зявилися представники сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 СК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1-3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України установлено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 31 січня 2013 року Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], 17 червня 2012 року, до досягнення ними повноліття та на утримання позивача до досягнення [PERSON] трьох років (т. 1 а.с. 4, 5). Як убачається з довідок Житомирської обласної дитячої лікарні відповідач працював у даній установі в період із 01 листопада 2013 року по 30 вересня 2016 року та отримував заробітну плату з якої відраховувались аліменти (т. 1 а.с. 64, 110, т. 2 а.с. 66, 67). 11 березня 2014 року та 31 березня 2015 року Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції зобовязувало відповідача зявитися до державного виконавця для вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів (т. 1 а.с. 34). Встановлено, що відповідач отримував доходи, з яких аліменти не відраховувались. Так, відповідно до довідок від 19 листопада 2015 року № 542 та № 543, виданих Центральною міською лікарнею № 1, відповідач, надаючи послуги як консультант, за період із 23 листопада 2013 року по 31 жовтня 2015 року отримав дохід у загальному розмірі 6943,96 грн (т. 1 а.с. 8). Згідно з довідкою № 2282 від 20 листопада 2015 року, виданою Коростенською центральною міською лікарнею, відповідач із лютого 2014 року по червень 2015 року працюючи на посаді лікаря-консультанта отримав заробітну плату загальним розміром 2896,68 грн (т. 1 а.с. 7). Відповідно до довідки № 249 від 20 листопада 2015 року, виданої Баранівською комунальною установою, відповідач, надаючи послуги як консультант, з лютого 2014 року по вересень 2015 року отримав дохід у загальному розмірі 3397,07 грн (т. 1 а.с. 9). Згідно з довідкою № 102 від 09 грудня 2015 року, виданою ТОВ Медичнй центр Добробут - невідкладна допомога відповідач працював на посаді лікаря-анастезіолога за сумісництвом та за період із квітня 2015 року по листопад 2015 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 5940,12 грн (т. 1 а.с. 10). Згідно з довідкою № 19 від 05 травня 2015 року, виданою ТОВ Медичнй центр Добробут - невідкладна допомога відповідач за період із жовтня 2015 року по березень 2016 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 6346,70 грн (т. 1 а.с. 65). Згідно з довідками Овруцької центральної районної лікарні від 16 листопада 2016 року № 535, № 536, № 537, № 538 відповідач, надаючи послуги як лікар - консультант, у даній установі за період із листопада 2013 року по травень 2016 року отримав дохід у загальному розмірі 17031,99 грн (т. 1 а.с. 171-174). Крім того, відповідачем було отримано дохід з інших джерел, що підтверджується довідкою - загальним розрахунком заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів (т. 2 а.с. 5), яку надано старшим державним виконавцем Житомирського районного відділу ДВС ГТУ в Житомирській області [PERSON] Даний факт також знайшов своє підтвердження і в листі Житомирського районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області, спрямованому адвокату [PERSON], та довідці - розрахунку заборговності по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей та утримання матері (т. 2 а.с.68-70). Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Позивачем, з дотриманням правової позиції Верховного суду України, що висловлена в справі № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, було складено розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, яка складає 10679,55 грн (т. 2 а.с. 6). Зі змісту ч. 2 ст. 18 СК України вбачається, що способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України Про охорону дитинства). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (ч. 8 ст. 8 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач контррозрахунку не надав, та погодився з розрахунком пені, наданим позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів мають бути задоволені. Стосовно клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки з огляду на те, що він змушений віддавати значну частину свого доходу на лікування свого батька, який має інвалідність ІІ групи (т. 1 а.с. 160), суд зазначає, що самі лише довідки про хворобу (т. 1 а.с. 161-164) без доказів надання фінансової допомоги батьку не можуть слугувати підставою для зменшення розміру неустойки. Крім того, посилання в зазначеному клопотанні на відкриття відповідачем на кожну дитину рахунку в банку, на підтвердження чого останній надав копії договорів (т. 1 а.с. 165-170), на переконання суду, також не може слугувати підставою для зменшення неустойки за прострочення сплати аліментів. Щодо позовної вимоги стосовно стягнення втрат унаслідок інфляційних процесів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд зазначає таке. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Таку правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення інфляційних втрат має бути відмовлено. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею й документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнено судовий збір у розмірі 455 грн 85 коп.

Outcome: partial