Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб укладений між нею - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 04.01.2019 р. та змінити її прізвище на дівоче « [PERSON] ». Заяву обгрунтовує тим, що після реєстрації шлюбу, вони фактично не проживали разом, не вели спільного господарства, не набули жодного спільного майна. Спільних дітей, у них немає. Зазначає, що з відповідачем вони фактично не спілкуються та не мають наміру продовжувати спільно проживати та підтримувати сімейні відносини. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить проводити розгляд даної цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання також не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоч про час, місце та дату проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.01.2019 р., між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №09. Після державної реєстрації шлюбу, [PERSON] присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Шлюб зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, позивачка заперечує щодо примирення, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки, що має істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. В судовому засіданні також встановлено, що позивач після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України та врахувавши думку позивача, суд після розірвання шлюбу відновлює їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved