Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 28 квітня 2011 року між нею та ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 110322-144/ФЛ-Ф-А, згідно якого ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, а [PERSON] зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах договору. На виконання умов вказаного договору позивачка сплатила авансовий лізинговий платіж у розмірі 292 059 грн. 57 коп., а пізніше звернулась до відповідача з листом про припинення дії вказаного договору та повернення суми авансового платежу через скрутне матеріальне становище та те, що відповідачем предмет лізінгу їй не було передано. Посилаючись на те, що ТОВ «»ВіЕйБі Лізинг» було зараховано сплачений нею авансовий лізинговий платіж у рахунок погашення нарахованого відповідачем штрафу, позивачка уточнивши 11.04.2012 р. позовні вимоги просить суд визнати недійсним з моменту укладання Договору № 110322-144/ФЛ-Ф-А фінансового лізінгу від 28.04.2011 р., пункт 7.3 даного договору в частині, якою передбачено, що «У випадку, передбаченому п.6.1.7. Загальних умов Лізингодавець має право нарахувати штраф у розмірі нарахованого за Договором авансового лізингового платежу. Сума фактично сплаченого авансового лізингового платежу підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого, згідно умов цього пункту Загальних умов». Підставою позовних вимог зазначає те, що умови договору лізінгу передбачені п.6.1.7. та п.7.3 не відповідають вимогам ст..546 та ч.1,2 ст.549 ЦК України. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягає на підставах викладених в ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує. Пояснив, що розмір штрафу, встановлений п.7.3 договору, фактично викладений у відсотковому відношенні, тому відповідає ст.. 549 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» укладено договір фінансового лізингу № 110322-144/ФЛ-Ф-А, згідно якого ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в додатку «Специфікація», а [PERSON] зобов'язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах договору. По закінченню строку лізингу до [PERSON] переходить право власності на Предмет лізингу, згідно умов договору. Відповідно до п. 6.1.7 Договору лізингу, сторони погодили, що ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору в таких випадках: лізингоодержувач прострочив приймання Предмету лізингу на строк понад 10 календарних днів. Пунктом 7.3 Договору лізингу передбачено, що у випадку, передбаченому п. 6.1.7 загальних умов, ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» має право відмовитись від договору (розірвати договір) та нарахувати штраф у розмірі нарахованого за договором авансового лізингового платежу. Сума фактичного сплаченого авансового лізингового платежу підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого, згідно умов цього пункту Загальних умов. 07 червня 2012 року по справі судом було постановлено рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 28.11.2012 року рішення суку було скасовано і при цьому зазначено, що суд першої інстанції не врахував положення ст.. 546,549 ЦК України та той факт, що встановлений договором від забезпечення виконання зобов'язання у вигляді штрафу не відповідає змісту цього поняття та його правовій природі як грошової сумі, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 20.03.2013 р. позов було задоволено, визнано недійсним з моменту укладання п.7.3 договору фінансового лізінгу № 110322-144/ФЛ-Ф-А, укладеного 28 квітня 2011 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» в частині того: «у випадку, передбаченому п.6.1.7 загальних умов ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» має право відмовитись від договору (розірвати договір) та нарахувати штраф у розмірі нарахованого за договором авансового лізингового платежу. Сума фактично сплаченого авансового лізингового платежу підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого, згідно умов цього пункту Загальних умов». Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16.05.2013 р. рішення Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 20.03.2013 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.09.2013 р. рішення та ухвала судів першої та апеляційної інстанції скасовані у зв»язку з тим, що суд належним чином не перевірив, чи обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання встановлений договором штраф, а також судом визнано недійсним в цілому п.7.3 договорі лізингу. Відповідно до ст.. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оскільки п.7.3 договору передбачено забезпечення виконання зобов'язання у виді штрафу, який не відповідає змісту цього поняття та його правовій природі як грошової сумі, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, то цей пункт саме в частині штрафних санкцій не відповідає законодавству і підлягає визнанню незаконним. У запереченнях на позов представник відповідача зазначив, що розмір штрафу, що становить 292 059,87 грн. - це або 51% від вартості майна, або 36% від розміру несплачених лізингових платежів. Але, посилання відповідача на те, що штраф (авансовий платіж) у розмірі 292 059 грн. 87 коп. дорівнює 51% від вартості майна (яка складає 570 091,65 грн.) не відповідає дійсності, оскільки 51% від вартості майна складає іншу суму - 290 746,74 грн.; 36% від розміру несплачених лізингових платежів (який складає 793 995,49 грн.) не відповідає дійсності, оскільки 36% від розміру несплачених лізингових платежів складає іншу суму, а саме - 285 838,3764 грн. Таким чином, не обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання встановлений договором штраф. І суд визнає недійсним п.7.3 договору лізингу тільки в частині невідповідності штрафу вимогам ст..549 ЦК України.

Outcome: approved