Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сім'я носить формальний характер, причинами розпаду сім'ї позивач вважає той факт, що сторони є різними за характером людьми, у сторін різні погляди на побутові питання та шлюбні обов'язки, різні життєві позиції. За час спільного проживання сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Також відповідач просила розподілити майно подружжя, яке придбано у період перебування сторін у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом передачі у особисту приватну власність зі спільної сумісної власності подружжя квартири [ADDRESS] та приміщення II першого поверху літ. А-5 по [ADDRESS] й визнання права власності на вказані приміщення за [PERSON], оскільки об'єкти нерухомості придбані в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року позов [PERSON] по вказаній справі в частині вимог про визнання за нею права власності на приміщення II першого поверху літ. А-5 по [ADDRESS], загальною нежилою площею 255,5 кв.м., залишено без розгляду. Відповідач надав суду заяву, у якій позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та передачі у власність позивача квартири [ADDRESS]. Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розірвати укладений між сторонами шлюб та розподілити майно подружжя відповідно до заявлених вимог. Відповідач просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, представлені докази, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 липня 1992 року у Комунарському відділі ЗАГС м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 307. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. Сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на побутові питання, в них виникли різні життєві позиції. Вжиті сторонами спроби до примирення виявилися безрезультатними, що не призвело до відновлення сім'ї. На примирення сторони не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити їх інтересам. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що між сторонами існував майновий спір. За час перебування у шлюбі сторонами набуто право власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2005 року, посвідченого нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 2-2074. В реєстрі прав власності на нерухоме майно права на зазначену квартиру зареєстровано 08 червня 2005 року. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 червня 2005 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Ці відомості підтверджено згідно із інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.01.2014 року, отриманою за запитом суду. Таким чином, оскільки право власності на квартиру сторони набули під час перебування у зареєстрованому шлюбі, суд вважає це майно набутим спільно подружжям, тому відносить до їх складу майна, що належить їм на праві спільної власності. Беручи до уваги, що право власності на квартиру набуто у період перебування у шлюбних відносинах, підстав вважати це майно особистою приватною власністю однієї із сторін судом не виявлено, тому у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України стосовно спірного майна у сторін виникло право спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини ти чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд виходить з того, що сторони є вільними у визначенні способу поділу спільного майна, набутого під час шлюбу, якщо щодо такого варіанту поділу між ними досягнуто домовленості та це не порушує прав та інтересів інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позову [PERSON], що оцінюється як доказ досягнення між сторонами консенсусу щодо способу поділу спільного майна, беручи до уваги, що судом не виявлено свідчень того, що такі дії суперечать закону або/та зачіпають прав та законних інтересів інших осіб, суд не вбачає перешкод для врахування таких спільних дії позивача та відповідача. Таким чином, виходячи з встановлених обставини по справі, суд має визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Обраний варіант поділу враховуватиме інтереси сторін, не порушуватиме їх права та законних інтересів. Законні підстави для задоволення позову з варіантом поділу спільного майна подружжя, узгодженого сторонами, є наявними. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання права. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved