Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Чернівецька міська рада про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що 22.04.1971 року її дідові [PERSON] , виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було видано ордер №40 на зайняття двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною житловою площею 26 кв.м. На момент видачі ордеру сім`я [PERSON] складалась із дружини [PERSON] та двох синів [PERSON] та [PERSON] . З моменту народження позивачки [INFO] її батьками було зареєстровано місце проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради міста Чернівці Чернівецької області 26.01.2001 року. [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 12.12.2020 року. На теперішній час квартира є неприватизованою та належить до громадського житлового фонду Чернівецької міської ради. Відповідно до довідки КЖРЕП №14 від 24.12.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивача та [PERSON] . Однак, фактично з 2013 року відповідач не проживає в даній квартирі. На даний час місце перебування та проживання відповідача їй не відоме. У зв`язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач вона змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів за відповідача. Просила позов задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідачем відзиву на позов подано не було. Третьою особою ЧМР було подано до суду письмові пояснення, в яких представник відніс вирішення даного спору на розсуд суду. Позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її батьком. У 2003 році він виїхав за кордон до Росії та з цього часу їй не відомо його місце перебування. Підтвердила, що ордер на квартиру [ADDRESS] було видано на ім`я її дідуся [PERSON] , який помер [INFO] . Просила позов задовольнити. Представник позивача також позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Чернівецької міської ради не заперечувала проти задоволення позову. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає в квартирі [ADDRESS] з 1971 року та є сусідкою позивача. У квартирі [ADDRESS] цього будинку проживала бабуся позивачки з двома синами. Один із синів помер, а відповідач вже тривалий час не проживає у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що у 2003 році виїхав за кордон до Росії. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2003 року. Також, зазначила, що вона працює у КЖРЕП за вказаною адресою та приймала участь у складенні акту за зверненням позивача. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що на ім`я [PERSON] , Виконавчим комітетом Чернівецької ради депутатів трудящих міста Чернівці був виданий ордер №40 від 22.04.1971 року. Відповідно до ордеру останньому надано право на зайняття житлової площі за адресою [ADDRESS] , загальною площею 26 кв.м. (а.с. 11), до складу сім`ї [PERSON] входили дружина [PERSON] та двоє синів [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради міста Чернівці Чернівецької області 26.01.2001 року (а.с.13). [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 12.12.2020 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.18). Згідно акту №218 від 24.12.2020 року складений КЖРЕП-14, [PERSON] , 1968 року народження, за адресою [ADDRESS] , станом на 24.12.2020 року на проживає, що підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, згідно вимог статей 71,72 ЖК Української РСР є підстави вважати, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц. Таким чином, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, суд погоджується з доводами представника позивача про відсутність підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення. На переконання суду, реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у реалізації належних їй прав, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, встановлено,що відповідач добровільно залишив зареєстроване місце проживання, не проживає у квартирі понад шість місяців; жодних поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою судом не встановлено; відповідач не несе жодних обов`язків по сплаті комунальних платежів, фактично втратив інтерес до вказаного житла понад визначені законодавцем терміни. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. На підставіст.с.71,72,163ЖК УРСР та

Outcome: approved