Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що за час спільного проживання сторін без шлюбу, у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Після народження дитини, позивач зареєструвала її на своє прізвище, як самотня мати. В подальшому відповідач визнав дитину своєю, про що було зазначено в її свідоцтві про народження та в свідоцтві про встановлення батьківства. В 2001 році відповідач покинув позивача з дитиною та з того часу більше до них не навідувався, не займається вихованням доньки, ухиляється від надання матеріальної допомоги та не приділяє дитині будь-якої уваги. Позивач стверджує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому він має бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] в судовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення згідно ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації до суду не з'явився, надав заяву, в якій просить задовольнити позов та проводити розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з 1998 року по 2001 р. сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO] Після народження дитини, позивач зареєструвала її на своє прізвище, як самотня мати. В подальшому відповідач визнав дитину своєю, про що було зазначено в її свідоцтві про народження та в свідоцтві про встановлення батьківства. (а.с. 6-7) В 2001 році відповідач покинув позивача разом із дитиною і з того часу ніколи не приїжджав, не виконував своїх батьківських обов'язків, не піклувався про матеріальне благополуччя дитини, про її моральний та духовний розвиток. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач дійсно не цікавиться життям доньки. В 2011 році відповідач покинув позивача разом із дитиною та жодного разу не навідувався до дитини. Піклується про доньку позивач, яка одноособово займається її вихованням, матеріальним та духовним розвитком. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 1877/41/2/103 від 25.03.2014 р., вирішено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. (а.с. 11-12) Суд вважає висновок Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON], та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов'язків відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved