Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що з 05.12.2011 року [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 02.12.2011 року. Відповідач [PERSON]М.М.З. є її чоловіком, який проживав та був зареєстрований у квартирі за вищевказаною адресою. 16.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]М.М.З. було розірвано, після чого відповідач виїхав з квартири та не користується нею протягом чотирьох років, участі у витратах по утриманню житлового приміщення не приймає; [PERSON]М.М.З. має постійне місце проживання в Російській Федерації та добровільно знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS], відмовляється. Реєстрація відповідача за вказаною адресою позбавляє [PERSON] можливості оформити субсидію за компенсацію житлово-комунальних послуг, що чинить перешкоди у користуванні власністю. Тому просить суд визнати [PERSON]М.М.З., [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання. Відповідач [PERSON]М.М.З., повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, так як він дійсно з жовтня 2014 року не проживає та не користується квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування квартири серія ВРО №561762 від 02.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2400, та Витягом про державну реєстрацію прав КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.12.2011 року (а.с.8-9). З Довідки про склад сімї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.08.2018 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] [PERSON] Зафар, [INFO] (а.с.10). [PERSON] проживання громадянина не за місцем реєстрації, складеного комісією ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» від 14.08.2018 року, [PERSON]М.М.З., [INFO], дійсно не проживає за адресою: [INFO], з початку 2014 року по теперішній час (а.с.11). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Враховуючи викладене, а також те, що позивач [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що [PERSON]М.М.З. більше чотирьох років, без поважних причин, не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що позбавляє позивача можливості отримати субсидію і тим самим порушує права володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON]М.М.З., на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідач [PERSON]М.М.З. надав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. [PERSON] вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved