Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 22 червня 2016 р., мотивуючи тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем -[PERSON]. Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.06.2014 року шлюб між ними розірвано. Дочку [PERSON] за рішенням суду залишено проживати із нею. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6 років. Дитина часто хворіє бронхолегеневими захворюваннями, стаціонарно лікується, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1581 та довідкою виданою лікуючим лікарем від 17.06.2016 року. Після частих звернень до лікарів, їй було рекомендовано відвезти дитину з метою оздоровлення до моря. Її брат має постійну роботу та проживає в Іспанії. З метою духовного розвитку дитини, для її відпочинку та оздоровлення вона має намір виїхати до Іспанії в період літніх канікул з донькою. Дану поїздку та вироблення всіх необхідних документів для лікування їхньої спільної доньки закордоном оплачують її батьки та брат. В телефонній розмові з відповідачем він категорично відмовив їй в наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон їхньої неповнолітньої доньки. Причини своєї відмови він пояснити не зміг, але виставив незрозумілі умови. Виїзд дитини разом із нею на місяць за кордон, сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному, фізичному та інтелектуальному розвитку як особистості, зміцнить її, пристосує до комунікабельності, вивченню іноземної мови, розширить її кругозір, а найважливіше - зміна кліматичних умов, допоможе їй вилікуватись від хвороби, тому просить суд надати дозвіл на виїзд доньки без дозволу (згоди) батька дитини в період з 01.08.2016р. по 01.08.2017р. в Іспанію. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, та пояснили, що дитина часто хворіє бронхолегеневими захворюваннями, перебувала на стаціонарному лікуванні. Після частих звернень до лікарів їй було рекомендовано відвезти дитину з метою оздоровлення до моря . Її брат [PERSON] має постійну роботу та проживає в Іспанії з дружиною. Проживають вдвох в трикімнатній квартирі ,яку винаймають. Тобто, вона з дитиною буде забезпечена належним житлом на час перебування в Іспанії, де планують перебувати не більше місяця. Відповідач з незрозумілих причин відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини закордон, тим самим зловживає своїми батьківськими правами, повністю ігнорує інтереси дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, мотивуючи тим, що буде позбавлений права можливості на безперешкодне спілкування з дочкою, яка може не повернутись в Україну. Оскільки брат позивача перебуває нелегально в Іспанії, власного житла немає, то вважає, що дочку не буде забезпечено житлом та належними умовами проживання. Представник органу опіки та піклування проти позову не заперечив. Пояснив, що будь-яких скарг чи даних щодо аморальної чи протиправної поведінки позивача взагалі і зокрема по відношенню до дитини до вконавчого комітету та служби в справах дітей місцевої ради не надходило. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та зібрані докази вважає, що позов частково підставний і підлягає до задоволення з таких мотивів. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 03.06.2014 року розірвано шлюб між сторонами, неповнолітню дочку сторін - [PERSON], [INFO] року залишено проживати з матір»ю. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] сторонни є її батьками. , Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1581 та довідки про тимчасову непрацездатність [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 04.05. по 20.05.2016р. з приводу негоспітальної вогнищевої бронхопневмонії. У відповідності до довідки лікуючого лікаря Коломийського райцентру первинної медико-санітарної допомоги [PERSON] перебуває на диспасерному обліку з 20.01.2016р. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Тому, слід надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO] у супроводі матері на літній період в Португалію без згоди батька [PERSON]. Частиною 1 статті 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), яка була 27 лютого 1991 року ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно ст. 155 ч.1,2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, безпідставними і бездоказовими посилання відповідача на те, що дитина не буде забезпечена в Іспанії житлом, не буде мати належних умов для проживання і може не повернутись в Україну. Позивач надала суду докази на підтвердження перебування закордоном її рідного брата з дружиною [PERSON], а саме копії закордонного паспорта, свідоцтва про шлюб брата та дозволу на проживання [PERSON] в м. Барселона, де позивач має намір оздоровити дитину. Будь-яких даних про те, що позивач допускав чи може допустити будь-які прояви аморальної поведінки, недогляду за дитиною чи вчинити дії всупереч інтересів дитини, судом не встановлено. Продовжуючи викладене, побоювання відповідача щодо неповернення дитини з-за кордону є необґрунтованими зважаючи на визначеність судом конкретного періоду виїзду. До того ж, судом встановлено, що позивач працевлаштована в Україні і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 річного віку, має постійне місце проживання. Крім цього, суд враховує, що відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини закордон пов»язана з наявністю конфліктних відносин сторін з приводу участі у вихованні дитини, з приводу чого позивачем надано висновки Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 13.01.2015р. та 28.09.2016р. та відповіді начальника Коломийського ВП на заяви позивача, з яких видно, що з відповідачем проводились профілактичні бесіди та виносилось офіційне попередження про недопущення антигромадської поведінки. Виходячи з викладеного, зважаючи на інтереси дитини та доцільність оздоровлення у зв»язку із бронхопневмонією, суд вважає, що слід надати їй дозвіл на виїзд за межі України в Іспанію без нотаріально-посвідченої згоди батька в супроводі матері в період з 01.06.2017р. по 01.08.2017р. Визначаючи такий період дозволу на виїзд суд виходить із заявлених позовних вимог, пояснень позивача про необхідність оздоровлення дитини у літній період та побажань відповідача щодо необхідності закінчення дитиною навчального року в дошкільному закладі. Тому, з цих підстав в решті позову слід відмовити. На підставі викладеного ,

Outcome: partial