Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений з відповідачем 16 лютого 2017 року, зареєстрований Львівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 291. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 16.02.2017 року. Ще до реєстрації шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у них не складалося, у зв`язку з різними поглядами на життя, які призвели до того, що вони понад 2 роки не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Сім`я розпалася остаточно і поновлена бути не може, шлюб існує формально, тому просить його розірвати. Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві підтримала свої вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав повністю та просить такий задоволити. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої заяви, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.02.2017 вбачається, що 16 лютого 2017 року Львівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській областізареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 291. Після одруження позивач прізвище не змінювала (а.с. 5). Копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 16.02.2017 підтверджено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що Львівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській областізроблено актовий запис № 482 (а.с.6). Згідно копії довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 108 від 26.12.2020 року вбачається, що дочка [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою проживання позивача - [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається із позовної заяви та підтверджено заявою відповідача про визнання позову, спір з приводу визначення місця проживання дитини відсутній. Сторони спільно не проживають протягом останніх двох років. Сторони, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., згідно з квитанції № ПН 215600426655 від 26.12.2020 року, банк отримувача Казначейство України, отримувач УКуСихів.рм.Львів, р/р [NUMBER] , МФО 899998, КОД ЄДРПОУ 38007636. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та подання останнім заяви про вирішення питання щодо судового збору в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 420,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 105, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved