Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей без дозволу (згоди) батька. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02. жовтня 2013 року, було розірвано шлюб між [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12 серпня 2002 року виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля, актовий запис № 49. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] які проживають разом із матірю. Позивач має намір разом з дітьми виїхати за кордон, а саме до Португалії, де постійно проживає бабуся дітей [PERSON] в період з 01.06.2016 року по 30.08.2016 року, однак не має можливості отримати згоду батька. Позивач в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник служби у справах дітей Добропільської міської ради в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду надано не було. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність сторін. Судом встановлено, що Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2013 року, було розірвано шлюб між [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12 серпня 2002 року виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля, актовий запис № 49. Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії 1-НО № 204288, виданого виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, судом вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] та згідно копії свідоцтва про народження серії 1-НО № 305129, виданого виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля, судом вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-НО 557402, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, [PERSON] записана матірю [PERSON], [INFO]. До матеріалів справи долучено копію картки № 135960 «Вид на проживання» на імя [PERSON], [INFO], виданої Міністерством внутрішніх справ служби еміграції та кордонів Португалії ( картка дійсна до 20 грудня 2020року). Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII(далі- Закон), постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152. У відповідності з ч.2 ст.4 Закону Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.3 та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57\~(у редакції\~постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на вивезення дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. З метою виконання обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, позивач бажає забезпечувати дітей, крім забезпечення інших прав і свобод, відповідним відпочинком, розширенням кругозору, ознайомленням з культурою інших народів, спілкуванням з рідними, що може бути пов'язано з виїздом за межі України. Відповідач ухиляється від вирішення питання щодо надання згоди на виїзд дітей за кордон, будучи неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, на звязок не виходить, в добровільному порядку\~ згоду на виїзд спільних дітей за кордон для відпочинку не надає. у зв'язку з чим позбавляє їх можливості відпочити та спілкуватись з рідною бабусею, що суперечить інтересам дітей, порушує їх права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Судом було достеменно встановлено, що надання дозволу відповідає інтересам дітей. Діти виїжджають з метою відпочинку, спілкування з рідною бабусею до Португалії, на конкретний термін з 01.06.2016 року по 30.08.2016 року. У даному випадку виїзд дітей за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а право батька на піклування, спілкування чи виховання дітей ніяким чином не порушується і не обмежується, Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей для тимчасового перебування за кордоном, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved