Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебуває з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 02 вересня 2006 року Новомар`ївською сільською радою Солонянського району дніпропетровської області, про що зроблений відповідний актовий запис №2. В період шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] і донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що подружні стосунки між нею та відповідачем поступово погіршувалися через різні погляди на сім`ю, виховання дітей, взаємні обов`язки подружжя та життя в цілому, що призводило до сварок та непорозумінь. Спроби позивачки примиритися не дали бажаних результатів, через що у 2015 році вони з відповідачем стали жити окремо. Впродовж останніх п`яти років вони з відповідачем не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, не піклуються одне про одного та фактично не є однією сім`єю в розумінні закону, з точки зору загальнолюдської моралі. Позивачка вважає, що їх сім`я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про розподіл майна, місце проживання та утримання дітей - відсутній. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року у справі № 192/202/17 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Позивачка [PERSON] у судове засідання 22 жовтня 2020 року не з`явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності. Позов підтримала, просила розірвати шлюб (а.с.26). Відповідач [PERSON] у судове засідання 22 жовтня 2020 року не з`явився. Надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав (а.с.25). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 вересня 2006 року, який зареєстрований Новомар`ївською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №2 (а.с.8). В період шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] і донька [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені у 2015 році, проживають окремо. Спір про поділ майна, місце проживання та утримання дітей - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини у 2015 році та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб (а.с.25,26). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 420 гривень 40 копійок слід повернути позивачці з державного бюджету (а.с. 4). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved