Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 13.02.2009 року, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони не знаходять спільної мови при вирішенні сімейних та побутових проблем, з лютого 2016 року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, спори про місце проживання дитини та розподіл спільного майна між ними відсутні, а тому позивач просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вона вказує на те, що позов підтримує. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 13.02.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, між ними відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати шлюб вони не мають. Крім того, в позовній заяві та поданій до суду відповідачем письмовій заяві сторони вказали на те, що спори між ними щодо місця проживання дитини та поділ спільного майна подружжя відсутні, строк на примирення їм надавати не потрібно, оскільки це не призведе до жодних наслідків. Збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не бажають поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище [PERSON], на що вказує в письмовій заяві. Судові витрати по справі позивач залишає за собою.

Outcome: approved