Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд встановити, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і стягнути з нього на утримання Єлизавети аліменти у розмірі ј частки його заробітку (доходу). Свої вимоги обґрунтувала тим, що з червня 2011 року вони з відповідачем зустрічалися та перебували в близьких стосунках. У кінці серпня 2011 року вона завагітніла, новину про вагітність відповідач сприйняв радісно. [INFO] в них народилась дочка - [PERSON] , яку відповідач визнав своєю рідною дочкою, але так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, вирішили, що дитину зареєструють лише за її заявою. Як протягом вагітності так і після народження дитини відповідач піклувався про неї та дитину, матеріально забезпечував. Однак, у квітні 2013 року вона та відповідач посварилися, після чого останній перестав спілкуватися з дочкою, піклуватися про неї та надавати матеріальну допомогу. Незважаючи на вказане, позивач бажає щоб у її дитини був батько та сподівається, що у відповідача знову прокинуться батьківські почуття до Єлизавети, а тому змушена звернутись до суду з позовною вимогою про визнання батьківства. Також вважає, що батько повинен сплачувати аліменти на утримання дочки, оскільки дитина потребує матеріальної допомоги з його боку. Позивач та її представник у підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги про визнання батьківства та стягнення аліментів підтримали у повному обсязі. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник відповідача підтримав позицію відповідача. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника Знам`янського відділу ДРАЦС, не заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 червня 2012 року Знам`янською Другою селищною радою, [PERSON] , народилася [INFO] в місті Чигирин Черкаської області, про що 12 червня 2012 року складено відповідний актовий запис за №26. Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Станом на 29 травня 2012 року позивач [PERSON] мала прізвище - [PERSON] , у шлюбі не перебувала (а.с.10,11, 14-15). Відповідно до довідки виконавчого комітету Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 08 жовтня 2020 року, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять син - [PERSON] , 2001 року народження, дочка [PERSON] , 2008 року народження та дочка [PERSON] , 2012 року народження (а.с.9). За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 11 березня 2021 року по вказаній цивільній справі була призначена судово-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» (а.с. 67-68) У висновку судово-генетичної експертизи №360, яка проводилася з 05 травня 2021 року по 14 травня 2021 року встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с. 83-85). На підтвердження свого матеріального стану відповідачем долучено до позовної заяви: договір оренди квартири від 26 лютого 2021 року укладений строком на 6 місяців, в якому вказано, що розмір орендної плати складає 2000 грн. на місяць, та на орендаря покладено обов`язок сплати комунальних послуг (а.с.94-97); довідку про доходи, відповідно до якої [PERSON] працює у ТОВ «Кіровоградський завод вагодозуючого обладнання», та його дохід за січень - червень 2021 року склав 43450 грн. (а.с. 98). Позивач працює в ТОВ «Вересень плюс», загальна сума її доходу за період з 06 липня 2021 року по 31 липня 2021 року склала 9070 грн. 00 коп. (а.с. 114). Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1 ст.128 СК України визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства може бути прийнятий судом за умови, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Це означає, що в порядку позовного провадження спір про визнання батьківства може бути розглянуто, якщо при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.2 ст.128 СК України). Отже, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, суд зауважує, що підстави ставити під сумнів відповідні обставини щодо батьківства відповідача стосовно дитини відсутні. Відповідач позовні вимоги визнав, не оспорював викладені в позовній заяві обставини, погодився з висновком судово-генетичної експертизи, який є належним і допустимим доказом. Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно з положеннями ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином суд вважає за можливе визнати батьківство відповідача стосовно малолітньої [PERSON] та внести до актового запису про народження останньої зміни, зазначивши відповідача її батьком. Крім того, відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповдіно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов в частині стягнення аліментів підтримує, а відповідач визнає у повному обсязі, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки, яка знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів також задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісяця, до її повноліття. Рішення щодо стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду в частині вимоги про встановлення батьківства, позивач сплатила судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. За вищевказаного, 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Так як позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в цій частині позовних вимог, в сумі 840 грн. 80 коп. Крім того, відповідно до договору про надання послуг від 05 травня 2021 року та квитанції №0.0.2112515560.1 від 05 травня 2021 року за проведення судово-генетичної експертизи позивач сплатила 7945 грн. 80 коп. Згідно з проїзними документами в кількості чотири штуки (два повних та два дитячих), за напрямком з міста Знам`янка до міста Дніпро, та в зворотному напрямку, позивач сплатила в загальному розмірі 335 грн. 86 коп. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов`язані з проведенням експертизи на загальну суму 8281 грн. 66 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved