Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасовий виїзд за кордон. Свої вимоги мотивує тим, що у серпні 2002 року у позивача народилась донька [PERSON], батьком якої є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріально не забезпечує. Позивач має намір оздоровити дитину за кордоном та надати їй можливість відпочити і побачити світ. Отримати у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон у позасудовому порядку позивач не має змоги, оскільки відповідач ухиляється від спілкування з нею. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.02.2018, позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Турецької Республіки без згоди відповідача, доньки [PERSON], [INFO], в період з 01.06.2018 по 01.09.2018 та надати дозвіл на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини. Позивач у суді позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилася [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 10) Згідно з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок. За змістом ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] Дитина проживає разом з матір'ю. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханнями надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, однак у позасудовому порядку сторони не можуть дійти обопільної згоди з цього приводу. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved