Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначивши в ньому, що 27 лютого 1981 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER]. [INFO] народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося. З грудня 2007 року між ними почали постійно виникати сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву їхніх відносин. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили б її особистим інтересам. З червня 2012 року подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. На даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин, вважає, що сім'я існує формально. Надалі збереження сім'ї вважає неможливим. Миритися з відповідачем не бажає. Досягнули згоди щодо місця проживання неповнолітнього сина, який залишається на утриманні та вихованні у позивачки. Угоди про поділ спільного майна не досягли. В період шлюбу позивач з відповідачем придбали певне майно за спільні кошти. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 10.05.2000 року, позивачці, відповідачу та повнолітньому сину [PERSON], [INFO] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до даного свідоцтва кожен з співвласників має свою частку в даному майні, а саме: [PERSON] 64/100, [PERSON] 18/100, [PERSON] 18/100. Але зважаючи на те, що квартира була придбана за спільні кошти та в період шлюбу вважає, що поділ даного майна повинен відбуватися шляхом поділу рівних часток по половині між позивачем та відповідачем. Тобто, 82/100 нашої спільної приватної власності на квартиру повинно ділитися порівно по 41/100. На даний момент приблизна вартість квартири складає 400 000 грн. ( чотириста тисяч гривень). Також за час шлюбу придбали: легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. Приблизна вартість автомобіля складає 101 631 гривня=12 500 доларів США. Легковий автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. Приблизна вартість автомобіля складає 121 957 гривень=15 000 доларів США. Однак, дані автомобілі відповідно до відповіді ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернівецькій області були зняті з обліку для реалізації. Такі дії відповідач вчинив без відома позивачки, тому вважає що він на власний розсуд розпорядився спільним майном не повідомивши про це, а отже повинен повернути їй половину отриманих коштів за реалізацію цих легкових автомобілів. Станом на 18.09.2012 року згідно облікових даних ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 10.05.1995 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], приблизною вартістю 61 000 гривень. Всі документи на вказане вище майно були забрані Відповідачем, а тому оригіналів для огляду надати суду не маю можливості. Відновити будь-яких нормальних стосунків із відповідачем неможливо, а тому мирного та позасудового вирішення питання поділу майна ми не маємо змоги. Оскільки неповнолітній син проживає разом з позивачкою протягом чотирьох років та знаходиться на її утриманні та вихованні та відповідач не надає жодних коштів на утримання сина, вважає за потрібне розділити їх спільно нажите майно наступним чином: Визнати за [PERSON] право приватної власності на 41 % квартири, що знаходиться в [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості від реалізованих без її відом автомобілів 125 889 грн., визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину легкового автомобіля ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Просить суд постановити рішення яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 27 лютого 1981 року, поділити майно, набуте [PERSON], за час шлюбу з [PERSON], наступним чином: Визнати за [PERSON] право приватної власності на 41 % квартири, що знаходиться в [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості від реалізованих без її відома автомобілів 125 889 грн., визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину легкового автомобіля ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Представник позивача в судове засідання зменьшив позовні вимоги, а саме в частині визнання право власності на 41/100 квартири та 1/2 автомобіля марки ВАЗ 21093 д.р.н. [NUMBER] без розгляду , підтвердивши обставини викладені в позові, просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надавши пояснення згідно письмових заперечень, просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до вимог п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд не вправі відмовляти у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших непередбачених законом підстав. Відповідно до вимоги п. 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved