Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені та суми додаткових витрат на дитину. Мотивувала свої вимоги тим, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти відповідно до виконавчого листа № 3149/1404 від 07.07.2005 року виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу), щомісяця та направлено на виконання до Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві. Далі зазначений виконавчий лист був переданий на виконання до відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві. Як вказує позивач, відповідач внаслідок власного недбалого відношення до виконання своїх обов'язків сплачував аліменти нерегулярно, у зв'язку з чим в нього станом на 01 січня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 51322 гривні 70 копійок. Позивач з посиланням на ст. 196 Сімейного кодексу України вважає, що з відповідача підлягає до стягнення пеня по несплаченим аліментам у розмірі 185788 гривень 17 копійок за період з 01 січня 2012 року по 27 грудня 2012 року. Крім того, як зазначає позивач, оскільки дитина проживає разом із нею, є хворобливою та перебуває на кардіологічному обліку з діагнозом - дефект міжпредсердної перегородки, порок серця ВПС, то позивачем здійснено додаткові витрати на дитину, що викликані зазначеними обставинами і складають в загальному, з урахуванням уточнених позовних вимог суму у розмірі 17909 гривень 14 копійок, яка складається з наступних витрат, а саме: 8118 гривень 45 копійок витрат на лікування дитини за період з 2006 року по 2012 рік; 6284 гривні 03 копійки витрат на оздоровлення, проживання у санаторії та проїзд за період з 06.12.2011 року по 30.12.2011 року, з 12.07.2012 року по 26.07.2012 року та з 26.12.2013 року по 04.01.2014 року; 707 гривень 45 копійок вартість квитків по проїзду на відпочинок до моря під час літніх канікул; 1490 гривень витрат на навчання у Дитячій музичній школі № 3 ім. В.С. Косенка. Позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню також і повна сума додаткових витрат на дитину у зазначеному розмірі. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила її задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та вважала позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2005 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ в місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 3149/14 виданого 07 червня 2005 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 07 травня 2004 року до її повноліття. З довідок - розрахунків заборгованості [PERSON] наданих сторонами спору вбачається, що у відповідача перед позивачем станом на 27 грудня 2012 року існувала заборгованість по сплаті аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення заборгованості нерегулярно і як встановлено з пояснень представника відповідача, таке погашення відбувалося по мірі можливого. В той же час, судом враховується, що відповідно до розпорядження державного виконавця за № 1008/9 від 28 грудня 2012 року сума заборгованості, що підлягала утриманню з [PERSON] - утримана шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. А саме 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Також з матеріалів довідок - розрахунків заборгованості [PERSON] наданих сторонами спору та квитанцій про сплату аліментів вбачається, що за період з 01 квітня 2012 року по 28 грудня 2012 року сума нарахованих аліментів становила 3105 гривень 90 копійок і така ж сума боржником [PERSON] була сплачена на користь позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд вважає недоведеною обставину наявності вини [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Аналіз наданих доказів, свідчить про відсутність ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по сплаті аліментів, а так само і вини по виникненню заборгованості, оскільки матеріали справи свідчать про нерегулярну сплату повного розміру аліментів у певні періоди, а в подальшому і повне погашення заборгованості шляхом реалізації частини нерухомого майна, з метою повного погашення усієї суми заборгованості. Виходячи з таких міркувань, суд дійшов категоричного висновку про недоведеність позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми пені у розмірі пред'явленому до стягнення, а тому на погляд суду така вимога не підлягає до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми додаткових витрат на дитину, суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів позову та пояснень представника позивача вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на лікування дитини у розмірі 9085 гривень 11 копійок. Натомість з аналізу наданих чеків на придбання ліків у сукупності з наданими доказами про призначення медикаментозного лікування вбачається, що фактично позивачем доведено факт придбання ліків на суму 568 гривень 56 копійок і саме зазначена сума є переконливо доведеною перед судом як сума додаткових витрат здійснених позивачем на дитину. Щодо витрат у розмірі 1490 гривень, здійснених позивачем на оплату навчання [PERSON] у Дитячій музичній школі № 3 ім. В.С. Косенка, то суд вважає, що зазначені витрати мали місце, оскільки підтверджуються відповідними квитанціями про оплату, а також суд вважає, що такі були здійснені у зв'язку з розвитком здібностей дитини, а тому зазначена сума є також переконливо доведеною перед судом як сума додаткових витрат здійснених позивачем на дитину. В частині санаторного лікування, суд вважає, що позивачем доведено перед судом факт здійснення витрат на санаторне лікування та проїзд до місця лікування за періоди з період з 06.12.2011 року по 30.12.2011 року, з 12.07.2012 року по 26.07.2012 року та з 26.12.2013 року по 04.01.2014 року на загальну суму 6284 гривні 03 копійки. Вирішуючи питання про факт того чи мали місце витрати позивача на проїзд дитини у періоди літніх канікул на море у період літніх канікул, як зазначено позивачем у загальному розмірі 707 гривень 45 копійок за період з 2006 року по 2009 рік, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат доводиться повністю, наданими позивачем доказами, а саме проїзними квитками на потяг сполученням Севастополь - Київ та в зворотному напрямку. Виходячи з вищенаведених мотивів суд вважає, що позивачем доведено перед судом розмір додаткових витрат здійснених нею на дитину у загальній сумі 9050гривень 04 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами(розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. На погляд суду, в конкретному випадку, з врахуванням правил ст. 185 Сімейного кодексу України буде справедливим визначити розмір участі відповідача у додаткових витратах на його малолітню дочку у виді 50% відсотків від суми понесених витрат, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають до стягнення у розмірі 4525 гривні 02 копійок, за вирахуванням частки що припадає на позивача і вже сплачена останньою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial