Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просила суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 07 травня 2006 року. Додатково позивач зауважила про те, що від такого шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, що на час розгляду справи судом проживають із позивачем. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У судовому засіданні 23 серпня 2016 року судом було надано сторонам строк для примирення, та розяснено, що у випадку, коли їх подружні почуття не відновляться у строк до 10 жовтня 2016 року, шлюб між ними буде розірвано. Про поважні причини неявки у судове засідання учасники справи не повідомили, представники сторін звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до поданих заяв представник позивача позовні вимоги підтримала, а представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала. З такого суд доходить висновку про те, що вжиті заходи збереження сімї сторін позитивних результатів не надали, примирення сторін не відбулось. У звязку з викладеним суд вказує наступне. Проаналізувавши надані до суду письмові докази суд вбачає, що 07 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кириллова) [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом РАЦС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано актовий запис №20 від 07 травня 2006 року. Вказані обставини випливають зі змісту Свідоцтва про шлюб (бланк серії 1-ЖД №053591), оригінал якого долучено до матеріалів справи (а.с. 5). Згідно актового запису про народження № 926 вчиненого 08 вересня 2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, у сторін 21 серпня 2009 року народився син [PERSON]. Вказана обставина випливає зі змісту Свідоцтва про народження (бланк серії 1-ЖД №410157), копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 8). Разом з тим з наданих до суду пояснень встановлено, що сторони спільно не проживають починаючи з 30 березня 2016 року, сумісне господарство не ведуть, жодних подружніх стосунків не підтримують. Відповідно до ч.3 ст. 59 ЦПК України доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для рішення справи та щодо яких у сторін виникає спір. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що сторони не підтримують подружні стосунки вже тривалий час, спільне господарство не ведуть, а заходи примирення, що були вжиті судом в ході вирішення справи належних результатів не принесли, зясувавши дійсну волю позивача на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову в цій частині. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем за розгляд вимоги про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved