Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що згідно договорів купівлі - продажу від 21.05.1982 року та від 06.10.1987 року, посвідчених державними нотаріусами Олександрійських міських державних нотаріальних контор і зареєстрованих Олександрійським МБТІ 27.05.1982 року та 12.10.1987 року їй на праві приватної власності належить 9/25 часток житлового будинку № 35 з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. В 2004 році за її згодою, в належному їй будинку, вона зареєструвала відповідачку, яка є її донькою та яка з 2005 року фактично не проживає в ньому, так як виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. На теперішній час у неї виникла необхідність продати свою частку житлового будинку, а та обставина, що в будинку зареєстрована відповідачка, не дає їй можливість скористатись цим правом. Посилаючись на ст., ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачка, як член сім'ї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати її втратившою право користування житловим приміщенням, яке належить їй на праві власності. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала пояснивши, що на даний час вона хворіє і їй потрібно робити операцію, а так як у них не вистачає коштів, то вона вирішила продати свою частку будинку, яка складає квартиру №1. Відповідачка згодна виписатись, але не може приїхати до України. Доньку вона зареєструвала в будинку, що належить їй на праві власності з 2005 року, але фактично з моменту реєстрації вона в ньому не проживає, її особистого майна там немає. На теперішній час її донька виїхала за межі України, проживає в Російській Федерації та не має можливості приїхати, а їй терміново потрібні кошти на операцію. [PERSON] підтримав позов, пояснивши, що позивач являється його дружиною, а відповідач донькою та запевняє суд, що це їх спільне рішення про продаж цієї частки будинку. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. До суду надійшли телеграми, де вона просить розглядати справу, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі договорів купівлі - продажу житлового будинку від 21.05.1982 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 1672, та в Олександрійському МБТІ 27.05.1982 року в реєстрі за № 608/44 ст.60, та від 06.10.1987 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2111, та в Олександрійському МБТІ 12.10.1987 року в реєстрі за № 608/44 ст.60, належить на праві власності 9/25 частин в житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями договорів купівлі - продажу (а.с. 4-9). З пояснень позивача в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідачка за згодою позивача, була зареєстрована в даному будинку як її донька, тобто як член сім'ї власника, що підтверджується копією витягу з домової книжки. Згідно пояснень позивача та третьої особи, відповідачка з моменту реєстрації, а саме з 2005 року фактично у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає. Крім того, даний факт підтверджується довідкою від 17.05.2016 року, де зазначено, що [PERSON] в даному будинку зареєстрована, але не проживає з 2005 року (а.с.12), а також актом від 24.05.2016р., який був складений при обстеженні житлового будинку головою квартального комітету №16 в присутності свідків-сусідів про те, що [PERSON] там не проживає. Таким чином, судом встановлено, що у 2005 році відповідачка була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] та ця обставина перешкоджає позивачці вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їй на праві приватної власності частиною будинку, а саме квартирою №1, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідачки в житловому будинку [ADDRESS], вона фактично не проживала там та не зверталась до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Враховуючи відсутність відповідачки за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачкою, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачки в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачці в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved