Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві посилається на те, що на підставі договору позики 08 червня 2012 року вона позичила [PERSON], грошові кошти в сумі 64000,00 гривень, які він зобов,язався повернути до 01.06.2013 року. Незважаючи на досягнуту між ними домовленість та реальну можливість виконання прийнятих на себе зобов,язань відповідач так і не повернув отримані у борг кошти. Тому позивачка просила стягнути борг за договором позики, інфляційне збільшення боргу, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, а також суми процентів за користування чужими коштами, а саме відповідно до заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача: борг за договором позики \~у сумі 64000,00 гривні; 50880,00 гривень - інфляційного збільшення боргу; 5149 гривень 81 копійок - три відсотка річних від простроченої суми; 26595гривень 90 копійок - сума процентів за користування чужими коштами. В судове засідання позивачка не з,явилася, її представник просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, суд дав покази аналогічно викладеним у позовній заяві та заяві на збільшення розміру позовних вимог. Крім того на обґрунтування позовних вимог позивача долучив до справи оригінал договору. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав,вважав їх безпідставними, оскільки позивач пропустила строк позовної давності, який він обраховував 08.06.2012 року. Крім того вважав, що коштів у борг у позивача не брав, даний договір написав під примусом, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору 08 червня 2012 року позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 64000,00 гривень за договором позики. В договорі зазначено, що Позикодавець ([PERSON],) передає у власність Позичальнику ([PERSON],) 64000,00 гривень що по курсу Національного банку України станом на 08.06.2012 року становить 8000 тисяч доларів США. Позичальник зобов,язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.06.2013 року. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від виконання зобов,язання не допускається, за винятком випадків передбачених законом. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем на час розгляду справи у суді становить 64000,00 гривень. Суд вважає, що дана вимога позивача підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилом ч. 1\~ ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно правила ч. 2\~ ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наданий суду Договір на підтвердження укладеного договору позики містить зобов'язання однієї особи повернути іншій особі визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання, передбаченого ч.1\~ст. 1046 ЦК України\~\~і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей. Тобто посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також те що даний договір ним написано під примусом в судовому засіданні не знайшло підтвердження. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 626 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення платежу з 02.06.2013 року по 04.02.2016 року. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції складає 114880,00 гривень. Прострочення платежу з 02.06.2013 року по 04.02.2016року складає 979 дні. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за 979 днів відповідно наданих розрахунків складає: 5149,81гривні. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до Листа ВСУ від 01.03.2015року, «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2014року», якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч.2 ст.1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у разі, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014року у справі N 6-36цс14). Тому відповідач повинен сплатити проценти за користування чужими коштами за період з 02.06.2013 року по 04.02.2016 року у розмірі 26595,21 гривень відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов ґрунтується на договорі, який відповідає вимогам закону, наявність невиконаного зобов'язання за договором підтверджена наданими позивачем належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим позов необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача \~борг за договором позики на суму 64000,00 гривень, 50880,00 гривень - інфляційного збільшення боргу; 5149 гривень 81 копійок - три відсотка річних від простроченої суми; 26595гривень 90 копійок - сума процентів за користування чужими коштами. Крім того відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що в даному випадку з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1467 гривень 26 копійок.

Outcome: approved