Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон. Свої вимоги мотивує тим, що позивач жовтня 2005 року по листопад 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 2006 року народження. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, не цікавиться її розвитком, про його місцеперебування позивачу невідомо. На даний час позивач має намір та можливість забезпечити дитині відпочинок у різних країнах світу з метою розширення її світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного та духовного розвитку, проте отримати дозвіл у відповідача у позасудовому порядку позивач не має змоги, так як зв'язок між ними повністю втрачено. Крім того позивач вказує, що в м. Ялта АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, проживає її батько, а тому існує необхідність періодичних виїздів дитини до АР Крим для відвідування діда. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.09.2018, позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], за кордон у період з 01.05. по 30.09. включно щороку, не більше ніж чотири рази на рік, за межі України, а саме до країн: Австрія, Азербайджан, Албанія, Андорра, Бельгія, Болгарія, Боснія і Герцеговина, Ватикан, Великобританія, Греція, Грузія, Данія, Естонія, Норвегія, Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Казахстан, Кіпр, Латвія, Ліхтенштейн, Люксембург, Македонія, Мальта, Монако, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Польща, Португалія, Республіка Молдова, Румунія, Сан-Марино, Сербія, Словаччина, Словенія, Туреччина, Угорщина, Фарерські острови, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Білорусь, Єгипет, США, Австрія, Китай, Японія, а також на окуповану територію АР Крим та м. Севастополя без згоди її батька - [PERSON] на строк протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, з обов'язковим поверненням дитини до України. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, відзиву суду не надав, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилася [INFO] в м. Сімферополь АР Крим, Україна, батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12). У зв'язку із укладенням шлюбу з [PERSON] у 2014 році [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок. За змістом ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON]. Дитина проживає разом з матір'ю. Позивач не може у позасудовому порядку отримати у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, оскільки їй невідомо його місцеперебування. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне надати позивачу дозвіл на виїзд за межі України її неповнолітньої доньки [PERSON], 2006 року народження, без згоди та супроводу відповідача у період з 01 травня по 30 вересня включно щороку, але не більше чотирьох разів на рік, на строк протягом двох років з дня набрання рішенням законної сили, до таких країн: Австрія, Азербайджан, Албанія, Андорра, Бельгія, Болгарія, Боснія і Герцеговина, Ватикан, Великобританія, Греція, Грузія, Данія, Естонія, Норвегія, Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Казахстан, Кіпр, Латвія, Ліхтенштейн, Люксембург, Македонія, Мальта, Монако, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Польща, Португалія, Республіка Молдова, Румунія, Сан-Марино, Сербія, Словаччина, Словенія, Туреччина, Угорщина, Фарерські острови, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Білорусь, Єгипет, США, Австрія, Китай, Японія, з обов'язковим поверненням дитини до України. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України. Таким чином, позивачу не потрібно надавати дозвіл на виїзд дитини до АР Крим без згоди батька, оскільки це є територія України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору (а.с. 4). З викладеного,

Outcome: partial