Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, виділивши її частку з майна [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований 04.02.1984 року, вони за спільні кошти побудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Дозвіл на індивідуальне житлове будівництво, який є єдиним документом, що підтверджує право власності відповідача на будинок, відповідач отримав в 1989 році на підставі рішення Знам'янської міської ради №238 від 10.08.1989 року. Будівництво завершено в 1992 році, але право власності на будинок з надвірними будівлями засвідчено не було. З 1996 року зареєстровано та проживає в даному будинку. Вважає, що має право на ? частину будинку, як частку в спільному сумісному майні подружжя. З метою захисту своїх майнових прав, просить суд визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], виділивши її частку з майна [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить справу розглядати за своєї відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом ЗАГС Знам'янського міськвиконкому Кіровоградської області 4 лютого 1984 року, актовий запис №17. Згідно довідки-характеристики, виданої [PERSON] Знам'янським БТІ, - дозвіл на індивідуальне житлове будівництво за адресою: [ADDRESS] надано [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 10.08.1989 №238. Спеціалістами Знам'янського міжміського КП БТІ проведено технічну інвентаризацію житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], за наслідками якої 08.12.2013 року виготовлено технічний паспорт. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами на [ADDRESS], - до складу домоволодіння входить: житловий будинок, веранда, погріб, сарай, гараж, вбиральня, майстерня, паркан і його інвентаризаційна вартість складає 196523 грн. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно з вимогами ст. 5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього кодексу, норм розділу 7 Прикінцевих положень Сімейного кодексу, правовий статус майна, інших об'єктів цивільних прав, визначається нормами матеріального права, які діяли на час його набуття (створення). Отже, до даних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 2004 року, підлягають застосуванню вимоги КпШС. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або по іншим поважним причинам не мав самостійного прибутку. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України у випадку розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від початку рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або заслуговуючі увагу інтереси одного з подружжя. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дане положення також закріплено в ст. 368 ЦК України. В зв'язку з цим суд вважає, що позивач вправі вимагати розподілу спільного майна. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що належить їм на праві сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю або шлюбним договором. Оскільки між сторонами не було домовленості та не було укладено шлюбного договору, їх частки в майні є рівними. Таким чином позов підлягає задоволенню. Судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного, ч.1 ст.58 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ч.1, ч.2 ст.5, ч.1 ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70 СК України та

Outcome: approved