Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 25 серпня 2012 року. Від шлюбу з відповідачем вона мають доньку [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач має ще двох дітей від інших чоловіків [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Фактично разом сторони проживали з 2009 року. З вересня 2014 року сторони мешкають окремо внаслідок постійних сварок та непорозумінь. Відповідач на даний час проживає разом зі своїми батьками, матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини не надає, хоча інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, інших осіб на утриманні не має. Позивач мешкає з дітьми сама та потребує матеріальної допомоги. Відповідач офіційно не працює, заходів щодо працевлаштування не приймає, його місячний дохід позивачу невідомий. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що згоден надавати допомогу на утримання дитини, однак на даний час не має можливості, оскільки є інвалідом другої групи внаслідок серцевого захворювання. На даний час він перебуває на обліку у терапевта та кардіолога, постійно приймає лікарські препарати, хворіє на гипертонічну хворобу третьої стадії, 10 квітня 2016 року переніс інфаркт міокарда. Призначення пенсії по інвалідності ще перебуває в стадії розгляду. Також позивач не погоджується з посиланням позивача на те, що він не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав письмові заперечення проти позову. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія паспорту та ідентифікаційного номеру позивача; копія паспорту та ідентифікаційного номеру відповідача; копія свідоцтва про одруження; копія свідоцтва про народження дитини; довідка про склад сімї позивача; довідка про доходи позивача; довідка Синельниківської ЦРЛ з приводу хвороби відповідача. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 25 серпня 2012 року підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 229794 від 25 серпня 2012 року. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копії свідоцтва про народження серії І-КИ № 457011 від 16 вересня 2013 року вбачається, що у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 10 листопада 2016 року № 12 [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] з 01.05.2016 року на її посадовий оклад становить 5000 грн. з якої утримуються податки у розмірі 975 грн. та до сплати 4025 грн. Згідно довідки, виданої квартальним від 07 листопада 2016 року [PERSON] дійсно проживає в [INFO] (Будьоного), 95-а та разом з нею за даною адресою проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Зазначений факт також не оспорювався у судовому засіданні і вважається встановленим згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Факт звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів вже свідчить про відсутність домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дитини і у разі наявності у відповідача з цього приводу заперечень, він повинен довести суду факт належного виконання ним своїх батьківських обовязків згідно ч.1 ст.60 ЦПК України. У даному випадку відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини не визнав. Однак суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, а позивач в свою чергу має право вимагати надання такої допомоги від відповідача. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як зазначив відповідач у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідачу, згідно виписки з акту огляду медико-соцальної експертної комісії до довідки серії 12 ААА № 294227 від 06.09.2017 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 09.09.2016 року та захворювання повязане з проходженням військової служби, однак, згідно довідки № 84 від 16 січня 2017 року Синельниківського обєднаного пенсійного фонду України Дніпропетровської області [PERSON] не перебуває на обліку в Синельниківському обєднаному пенсійному фонді України Дніпропетровської області і не отримує пенсію. Отже, оскільки відвідач має другу групу інвалідності та має право на матеріальне забезпечення від держави, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердої грошової суми не є обґрунтованою. Визначаючи розмір аліментів суд керується вимогами ч.1 ст.182 СК України, де зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні та не оспорювалося сторонами, позивач проживає разом з малолітньою дитиною, її щомісячний заробіток складає в середньому 4025,00 грн. Факт того, що відповідач не працює, не може бути підставою для звільнення його від обовязку сплачувати аліменти. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням матеріального стану сторін, вимог розумності і справедливості, розмір аліментів повинен становити 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на місяць. Заявлений позивачем розмір аліментів 1000,00 грн. з урахуванням матеріального стану відповідача та необхідності нести затрати на лікування є завищеним, тим більше, що і сама позивач повинна брати участь в утриманні малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідач є інвалідом другої групи і також звільнений від сплати судового збору, такий збір з відповідача стягненню не підлягає і відноситься на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial