Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів заробітку (доходу) починаючи стягувати від дня предявлення позову до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона 01 січня 2009 року познайомилася зі своїм громадським чоловіком [PERSON]. Від цих стосунків у них народилась донька, [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача. На даний час вона з відповідачем не мешкає разом, але знаючи, що неповнолітня дитина потребує постійної батьківської уваги і допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків. Позивач утримує дитину, вона вимушена самостійно піклуватися про забезпечення її усім необхідним. Вона розуміє, що її чоловік не може з причин, що не завжди залежать від нього забезпечувати родину, але подаючи цей позов вона захищає інтереси дитини, намагаючись зробити все, щоб вона мала необхідне чого потребує дитина її віку. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст.74 ЦПК України та ч.1 ст.224 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158, ч.1 ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, актовий запис за №625 від 10 вересня 2010 року (а.с.4). Дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб б/н від 07 квітня 2017 року (а.с.8). Відповідно до ст.121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, зареєстрованому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачено в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положення ч.8\~ст.7 СК України\~передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Крім того, суд враховує норму\~ч.1 ст.141 СК України, згідно якої батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Сторони мешкають окремо, відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак він добровільно не здійснює матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимоги ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. З цих підстав, враховуючи встановлені судом обставини, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень на користь держави.

Outcome: partial