Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів у розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 24 листопада 2017 року по [INFO] року. Позивач посилається на те, що відповідач по справі має бажання вивезти їх сина поза її волею із України, оскільки намагався шляхом судового дозволу на подорожі вивезти сина в кілька країн, в тому числі в Данію, але був наданий дозвіл дитині відвідати лише Єгипет і тільки в складі шкільної групи. Позивач вказала в змісті позовної заяви, що [PERSON] поданий позову до суду про позбавлення її батьківських прав. Крім того зазначила, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходяться кілька цивільних справ у яких вони є сторонами, зокрема поділ майна подружжя, про розірвання шлюбу, і 28 лютого 2017 року рішенням суду задоволений позов про стягнення з неї - [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. В позовній заяві позивач зазначає, що [PERSON] використовує кошти сплачені нею в рахунок аліментів для власного життя, оскільки не має постійного джерела заробітку. До позовної заяви додане фото, як підписано із соціальної мережі, із зображенням [PERSON], який відпочиває в Криму. Для підтвердження своїх вимог позивач вказує, що для аргументації своїх вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], вона посилається на норми законодавства, використовуючи аргументи з рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року про стягнення аліментів, а саме ст.ст. 180, 182, 183,184 СК України. Позивач просить врахувати, що вони із [PERSON] платять аліменти не один одному, а дитині. Кошти, вона буде перераховувати як сплату аліментів на картку дитині [PERSON], так само повинен діяти і [PERSON] 28 грудня 2017 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 12 лютого 2018 року. 08 червня 2018 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначений судовий розгляд справи по суті на 23 липня 2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Крім того, пояснили, що сторони повинні спільно утримувати дитину, кошти які перераховує позивач, [PERSON] не використовує на утримання сина [PERSON], а розпоряджається на власний розсуд. Позивач пояснила, що син навчається у школі в старших класах і йому потрібні додаткові заняття, які безкоштовно не проводяться. Крім того, потрібні і кошти для додаткового розвитку здібностей дитини, а відповідач цим питанням не займається, грошові кошти сину не дає. Тому вважає, що коли двоє батьків будуть перераховувати гроші на картковий рахунок дитини, [PERSON] самостійно зможе ними розпоряджатися. Розмір аліментів в сумі 2000 грн. визначили виходячи з того, що за рішенням суду вже стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] з [PERSON] в розмірі 1000 грн., а враховуючи, що [PERSON] звернувся до неї про збільшення аліментів до суми в розмірі 2000 грн., то вважає, що кожен з них однаково в такому ж розмірі повинен перераховувати суму на картковий рахунок сина [PERSON]. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. До суду подана заява про можливість проводити розгляд справи у їх відсутності. (а.с. 57-58). Також представником відповідача [PERSON] поданий відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що заявлений позов є необґрунтованим, незаконним та таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з того, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року по справі № 361/6949/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - позов задоволено. На [PERSON] покладено обов'язок сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. Окрім того, в провадженні Броварського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 361/6968/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позивач [PERSON] 7 та 8 жовтня 2017 року, виконуючи рішення суду, сплатила аліменти за період з грудня 2016 року до квітня 2018 року включно на загальну суму 17000 грн. Тому на думку відповідача [PERSON] це є фактично прийняття та виконання рішення суду. Відповідач [PERSON] зазначає, що [PERSON] виповнилось 15 років, він проживає разом з батьком, про що прийняв рішення добровільно. Суд вислухавши позивача [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановивши відповідні обставини у справі та виниклі з них правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом, встановлено, що 28 лютого 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області в справі № 361/6949/16, провадження 2/361/669/17 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено. Суд вирішив, стягнути із [PERSON], аліменти в розмірі 1000 грн. 00 коп., але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 02 грудня 2016 року по [INFO] року, на користь батька дитини [PERSON]. (а.с. 32-35, 128-131). Під час розгляду вказаної справи, судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є сторони в справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Стосунки між подружжям не склалися і з жовтня 2015 року фактично припинено шлюбні відносини, сторони проживають окремо. З січня 2016 року неповнолітня дитина [PERSON], проживає разом з батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на повному його утриманні, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 17 серпня 2016 року складеного ЖЕД № 410 та актом обстеження житлово-побутових умов, складеного 22 серпня 2016 року депутатом Броварської міської ради VII скликання [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS], ні [PERSON], ні неповнолітній син [PERSON] не проживають. З 01 вересня 2016 року [PERSON] навчається в гімназії № 136 у м.Києві. З 01 вересня 2015 року [PERSON] навчається в дитячо-юнацькій спортивній школі відділу та спорту Броварської міської ради на відділенні баскетболу, а також відвідує тренування з автомобільного кросу в м.Києві з червня 2016 року. Також суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] вихованням та матеріальним забезпечення сина не займається, участі в його особистому та шкільному житті не приймає. Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року не оскаржувалось, набрало законної сили. Виконуються відповідачем [PERSON], що і не заперечується сторонами. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із матеріалів, 06 грудня 2017 року на адресу суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів у розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], 06 листопада 202 року народження, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 24 листопада 2017 року по [INFO] року. На підтвердження своїх вимог позивач надала суду та посилалась на фото із соціальної мережі (а.с.3) про те, що батько дитини [PERSON] влітку 2017 року відпочивав в Криму, та кошти які вона сплачує на утримання сина [PERSON], відповідач використовує на свій власний розсуд. Позивач також посилалась на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року в справі № 361/6949/16, провадження 2/361/669/17 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та надала копію свідоцтва про народження сина [PERSON] та копію свідоцтва про одруження. (а.с. 132-133). Під час розгляду даної справи будь-яких інших доказів позивач [PERSON], що підтверджують та обґрунтовують її вимоги суду не надала, і судом під час розгляду справи не здобуті та не встановлені. Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1, 2, 3 стаття 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Таким чином, суд повно та всебічно розглянувши справу, з врахуванням поданих доказів, та встановлених обставин, норм права які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що заявлені вимоги не обґрунтовані, не доведені, та відсутні підстави для задоволення позову, тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб. Права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визнаний законом або договором. Позивач [PERSON] посилаючись, що відповідач [PERSON] використовує на власний розсуд сплачені нею кошти в рахунок аліментів на утримання сина [PERSON] не за цільовим призначенням, обрала не той спосіб захисту, який передбачений законом. Так, зокрема відповідно ч. 1, 2 ст. 186 Сімейного Кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: dismissed