Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач, звернулася до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 26.07.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 261, а також визнати за нею право власності на 27/100 часток комунальної квартири [ADDRESS] , в порядку розподілу спільного майна подружжя та стягнути на її користь сплачений судовий збір за розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. та за розподіл майна подружжя в розмірі 768,40 грн. Вказувала, що на теперішній час шлюбні відносини з чоловіком припинені та носять формальний характер, сім`я розпалася через зловживання відповідачем спиртними напоями, сварки, різні погляди на подальше життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків та небажання їх відновити. Збереження сім`ї, на думку позивача, неможливе. Крім того, позивач зазначає, що після укладення шлюбу з відповідачем вони вирішили покращити свої житлові умови, для чого позивач продала квартиру, що є її особистим майном, та сплатила отриманими від продажу коштами половину вартості спірної квартири [ADDRESS] , за іншу половину спірної квартири було сплачено сумісними з відповідачем коштами. Та, у зв`язку з наведеним, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримала частково, посилалась на викладені в ньому обставини. Зазначила, що бажає уточнити вимоги щодо стягнення судового збору та просить стягнути з відповідача половину сплаченого нею судового збору, а саме замість 1536,80 грн., стягнути 768,40 грн., в іншій частині вимоги просить залишити без змін та задовольнити їх. Суду пояснила, що вони із відповідачем перебували в шлюбі, фактично стосунки припинені з січня 2019 року, але вони проживають в одній кімнаті комунальної квартири. В момент придбання цієї кімнати вона з відповідачем перебувала в шлюбі та приймала участь в її придбанні коштами отриманими від продажу своєї кімнати. Після підготовчого засідання відповідач заходів для примирення не приймав, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, був належним чином повідомлений. В підготовчому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, просив надати час для примирення, відзиву на позов не подавав. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 26.07.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 261. Дошлюбне прізвище позивача - Непран. /оригінал свідоцтва про укладання шлюбу а.с.6/. Від даного шлюбу дітей не мають. Сторонами не заперечувалось, що сімейно-шлюбні відносини між ними припинились з січня 2019 року та носять формальний характер. Сторони спільне господарство не ведуть. На примирення позивач не згодна, відповідач будь-яких заходів для примирення не вживав. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірванні шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 19.10.2013 року [PERSON] , під час шлюбу з позивачем, придбав у власність 54/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини комунальної квартири від 19.10.2013 року, зареєстровано у реєстрі № 1270, та актуальною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.08.2019 року, станом на день прийняття рішення./а.с.11/ Згідно ст.ст. 12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки сторонами не заперечувалось, що частина квартири у вигляді 54/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] , була придбана під час перебування в шлюбі на спільні кошти, суд задовольняє позов в повному обсязі та визнає за позивачем право власності на 27/100 часток комунальної квартири [ADDRESS] , в порядку розподілу спільного майна подружжя. Також судом приймаються до уваги доводи позивачки, яка стверджувала що приймала участь в придбанні квартири за рахунок коштів отриманих від продажу від своєї квартири, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Крім того, враховуючи вимоги позивача, та оскільки відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, Суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved