Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Повідомила, що у 2009 році вона виконала господарським способом будівельні роботи з реконструкції своєї частини житлового будинку з надбудовою без відповідного дозвільного документу, який дає право на початок виконання будівельних робіт. Вказала, що вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, оскільки в інший спосіб визнати та зареєструвати речове право на нерухоме майно неможливо. У зв`язку з наведеним просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно загальною площею 97,7 кв. м в будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: приміщення 1-1 коридор площею 18,6 кв. м, 1-2 кухню площею 9,8 кв. м, 1-3 санвузол площею 9,9 кв. м, 1-6 коридор площею 9,5 кв. м, 1-7 хол площею 14,4 кв. м, 1-8 кімнату площею 10,5 кв. м, 1-9 кімнату площею 25 кв. м. Ухвалою суду від 24 липня 2017 року судом було зупинено провадження. 05 лютого 2018 року провадження у справі було поновлено. У судове засідання учасники справи або їхні представники не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с. 145). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності; у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 138-139). Представник Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності; під час вирішення спору поклався на розсуд суду (а.с. 137). Представник Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 123). Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 18 вересня 2007 року № 2-1979 позивач після смерті свого батька - [PERSON] успадкувала 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 9). На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину відбулася державна реєстрація права власності позивача на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16813877 від 27 листопада 2007 року (а.с. 10). Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 березня 2012 року позивачу було виділено у власність 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12). Інша 1/2 частина зазначеного будинку рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2011 року була виділена у власність [PERSON] (а.с. 11). Як зазначила позивач у позовній заяві, останньою у 2009 році було виконано господарським способом будівельні роботи з реконструкції своєї частини житлового будинку з надбудовою без відповідного дозвільного документу, який дає право на початок виконання будівельних робіт 28 лютого 2017 року за результатами проведеної Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області позапланової перевірки за адресою: смт. Новогуйвинське, пров. Моторний, 4, Житомирський район, Житомирська область було виявлено порушення, а саме те, що [PERSON] самовільно виконала роботи з будівництва прибудови до частини житлового будинку та надбудови без відповідного дозвільного документа, який дає право на початок виконання будівельних робіт, у зв`язку з чим було винесено припис з вимогою усунути виявлені порушення (а.с. 40) та складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 96 КУпАП (а.с. 41). За результатами розгляду зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області було винесено постанову про визнання [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП (а.с. 41). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України). Згідно з ч. 4 статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до положень ч.ч. 1-2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При розгляді справ пов`язаних із самочинним будівництвом слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 лютого 2018 року в справі № 127/18746/15-ц. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача та, як наслідок, необхідності їх судового захисту, оскільки останній не звертався у передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на вказане вище майно та не позбавлений можливості такого звернення в подальшому, у зв`язку з чим вважає за потрібне відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed