Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , укладений - 08.08.2015 р., та стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій фіксованій сумі - 3000 грн., щомісячно на дитину, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Заяву мотивує тим, що за час подружнього життя, між нею та відповідачем часто виникали непорозуміння, сварки із-за будь-яких обставин. Відповідач влаштовував скандали, оскільки мав відмінні погляди на спільне життя, наносив образи, неналежно ставився до неї, як до дружини, повноцінно не забезпечував сім`ю матеріально, між ними постійно розходилися погляди на життєві цінності, тим самим створилися ненормальні умови для спільного проживання. Звертає увагу, що з вересня 2018 року, вони не проживають разом, не підтримують стосунків, не ведуть спільне господарство, оскільки відповідач перейшов жити до свого господарства і живе своїм життям. Стверджує, що відповідач офіційно не працює, однак є людиною молодого віку і він вважає, що повинен допомагати їй матеріально утримувати їхню доньку, яка кожного дня потребує коштів на одяг, продукти харчування та інші вкрай необхідні речі. Позивач в судове засідання з`явилася та просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні, позов визнав частково та пояснив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки близько двох років вони спільно не проживають, однак в частині позовних вимог, щодо стягнення аліментів, погоджується та в змозі сплачувати такі у розмірі 1000 грн., оскільки він офіційно в Україні ніде не працює, за кордоном теж не працює, у зв`язку із тим, що доглядає свою бабусю, яка має пенсію близько 2600 грн. на місяць. Зазначає, що дитина, періодично перебуває із ним, бувало цілий тиждень та інколи ночує у нього. Також звертає увагу, що купляє дитині одяг, дає на лікування, купляє ліки, осатнній раз близько 100 доларів США. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2015 року, шлюб між сторонами було укладено - 08.08.2015 р., про що складено відповідний актовий запис за № 57. Шлюб було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області. Згідно свідоцтва про народження: серії [NUMBER] від 03.02.2016 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із довідки Управління соціального захисту населення Перемишлянської РДА №743 від 30.07.2020 р., [PERSON] , отримує компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює, не вчиться і здійснює догляд за інвалідом 1 групи або особою похилого віку, що досягли 80-річного віку, яка з січня 2020 року по червень 2020 року, склала - 203 грн. 40 коп. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Перемишлянської РДА №03-742 від 30.07.2020 р., [PERSON] , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Перемишлянської РДА, як одержувач компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю 1 групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку, [PERSON] , 1931 р.н. і одержує допомогу з 13.07.2018 р. по даний час. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є непорозуміння, сварки через різнобічність та несумісність характерів, образи зі сторони відповідача, неналежне ставлення до неї, як до дружини, а також неналежне забезпечення відповідачем їхньої сім`ї. Належної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, а також те, що відповідач здійснює догляд за інвалідом 1 групи або особою похилого віку, що досягли 80-річного віку, обов`язок обох батьків утримувати дітей, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved