Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила виселити відповідача з двокімнатної квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу №3125 від 08.08.2014 року вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . В період придбання спірної квартири вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у квартирі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб був розірваний. Зазначила, що відповідач у зазначеній квартирі не проживає більше двох років. Ухвалою суду від 03.01.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.05.2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2016 року, він просто поїхав нікого не повідомив. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходило. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2014 року, посвідчений Машковою С.Л., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, №3125. З пункту 7 договору вбачається, що покупка квартири вчинена за письмовою згодою чоловіка покупця ( [PERSON] ) [PERSON] за рахунок спільних коштів подружжя, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено Лавроненко Ю.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 30.11.2013 року за реєстровим номером №3658. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , номер запису про право власності: 6617519, дата та час державної реєстрації: 08.08.2014. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.12.2018 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні позивач зазначила, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, однак не проживає з 2016 року, шлюб між ними розірваний, отже він не являється членом її сім`ї, тому він не має права користування квартирою, просила виселити відповідача з спірної квартири. Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України, держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Щодо виселення колишнього члена сім`ї власника, яким є відповідач [PERSON] , то відповідно до ст.ст. 9, 156 Житлового Кодексу України власне факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Згідно ст. 157 Житлового кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до норм ст. 116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу кватири від 08.08.2014 року придбана за рахунок спільних коштів на той час подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідач ніяким чином не порушує права власника. Факт припинення сімейних відносин з позивачем не позбавляє відповідача права користуватися квартирою і не є підставою для виселення з цього жилого приміщення. Крім того, той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі не може бути підставою для виселення з спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обґрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed