Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи своє вимоги тим, що 26.11.1988 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від сумісних стосунків мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб фактично розпався, причина розпаду - відсутність взаємопорозуміння, втрата почуттів один до одного та несумісність характерів. У зв`язку з наведеним, просив шлюб розірвати. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24.06.2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач надав до суду заяву, в якій зазначив, що на заявлених вимогах про розірвання шлюбу наполягає. Просить розгляд справи проводити за його відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповіщено. Відзив не надходив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що 26.11.1988 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 737 ( а.с.6). Відповідно до свідоцтв про народження, сторони значаться батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 55 ( а.с.7), [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 368 ( а.с.8), [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 81 ( а.с.10). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved