Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що з 17.06.2005 року вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.04.2011 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач з сином з 2008 року не спілкується, не виявляє щодо нього батьківського піклування, не цікавиться його життям, здоров`ям, аліменти на утримання дитини не сплачує, участі у його вихованні не приймає. Перешкод у спілкуванні з сином позивач не чинила. Відповідач взагалі не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для його розвитку, не опікується сином, свідомо фактично сам відсторонився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник - адвокат Остапенко С.Ю. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, з урахуванням уточнень, згідно яких відмовилася від позовних вимог щодо виключення з графи «батько» [PERSON] , в актовому записі про народження дитини [PERSON] та просила копію рішення направити до відповідно органу РАЦС для внесення відповідних відомостей до актового запису про народження дитини, в разі неявки не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Представник третьої особи Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської областіЛобенко Т.Г. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, в разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Трофимчук О.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, в разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17.06.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.04.2011 року було розірвано (а.с.9) Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.03.2007 року (а.с.20). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2017 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] (а.с.18). Як вбачається з інформації Комунального закладу «Лозівський ліцей №4» Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] вихованням дитини займається виключно мати [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки і характеристики Комунального закладу «Лозівський ліцей №4» Лозівської міської ради Харківської області від 10.02.2021 року [PERSON] , [INFO] навчається в 8-А класі Комунального закладу «Лозівський ліцей №4» Лозівської міської ради Харківської. [PERSON] в закладі з 1 класу. Заклад освіти відвідує систематично, пропусків без поважних причин не має. Хлопець забезпечений шкільною формою, необхідним шкільним приладдям, спортивною формою, формою для трудового навчання та плавання. Психологічний стан стабільний, спокійний та врівноважений. Учень має хороший фізичний і розумовий розвиток (а.с.15,16). Як вбачається з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 06.10.2012 року, [PERSON] (прізвище після шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] з 06.10.2012 року перебувають у шлюбі (а.с.10). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №378 від 27.04.2021 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2005р. по 21.04.2011р. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] весь час проживає з матір`ю. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] . З 2012 року мати дитини перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . З цього часу родина проживає за адресою: [ADDRESS] . За місцем фактичного проживання для [PERSON] створені відповідні житлово-побутові умови. За вказаною в позовній заяві [PERSON] адресою: [ADDRESS] , здійснено вихід спеціалістами служби у справах дітей та фахівця із соціальної роботи Лозівського міського центру для сім`ї, дітей та молоді. Було з`ясовано, що [PERSON] кілька років тому винаймав житло за вищевказаною адресою. На даний час, власник квартири інформацією щодо місця знаходження [PERSON] не володіє. [PERSON] надала письмові пояснення, де зазначила, що її [PERSON] вважає своїм батьком вітчима [PERSON] . Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В зв`язку з вищевикладеним, та враховуючи, що відповідач добровільно відмовився від батьківських прав щодо своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , про що надав нотаріально посвідчену заяву, суд вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved