Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зобовязати відповідача надати їй ключі від будинку №11 по вулиці Кривоноса в м. Чернігові, посилаючись на те, що вона є співвласником даного будинку (1/2 частини), проте відповідач, який є співвласником іншої 1/2 частини будинку не впускає її у житло, ключів не дає, у звязку з чим вона позбавлена права користуватися житловим приміщенням. Крім цього, позивачем заявлено вимогу про встановлення порядку користування будинком, згідно якого позивач просить виділити їй у користування кімнати площею 8,4 кв.м. та 10.9 кв.м., відповідачу - кімнати площею 8,8 кв.м. та 18,0 кв.м., а допоміжні приміщення будинку залишити у спільному користуванні співвласників. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що не бажає давати позивачу ключі від будинку, а також проти встановлення порядку користування житловим приміщенням, так як позивач має намір продати свою частину будинку, з чим він не згоден. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частини будинку №11 по вулиці Кривоноса в м. Чернігові. Відповідач у судовому засіданні не заперечував того факту, що у позивача немає ключів від будинку, співвласником якого вона є, але відповідач вважає, що позивач набула право власності без достатніх на те правових підстав. Проте, доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, адже право власності позивача на 1/2 частину спірного будинку підтверджено правовстановлюючими документами та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно. З висновку про результати перевірки по заяві [PERSON], складеного 01.04.2014 року дільничним інспектором та затвердженого начальником ЧМВ УМВС України в Чернігівській області 02.04.2014 року вбачається, що позивач зверталася до органів міліції з приводу вжиття заходів реагування до [PERSON], який не впускав її до будинку по вулиці Кривоноса, 11 в м. Чернігові. В силу положень ст. 317, частин 1, 3 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і в порядку, встановлених законом, а згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Встановивши наявність перешкод позивачу у користуванні будинком зі сторони [PERSON], адже ключі від вдерей спірного будинку є лише у нього, суд знаходить підстави для задоволення вимоги позивача про зовязання відповідача надати дублікат ключів від вхідних дверей будинку. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення порядку користування будинком, згідно якого позивач просить виділити їй у користування кімнати площею 8,4 кв.м. та 10.9 кв.м., а відповідачу - кімнати площею 8,8 кв.м. та 18,0 кв.м., допоміжні приміщення будинку залишити у спільному користуванні співвласників. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Як встановлено судом, кімната площею 18,0 кв.м. є прохідною і саме через цю кімнату здійснюється вхід до кімнати площею 10.9 кв.м., яку позивач просить виділити їй. При цьому, представник позивача вказує, що позивач має намір здійснити переобладнання з метою створення входу в кімнату 10.9 кв.м через кімнату площею 8.4 кв.м., але жодних доказів на можливість проведення такого переобладнання позивачем не надано. За таких обставин, суд не вбачає можливим встановлення порядку користування житловим приміщенням з виділенням відповідачу прохідної кімнати, оскільки це призведе до порушення його житлових прав. За таких обставин, підстав для задоволення вказаної позовної вимоги суд не вбачає. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial