Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В заяві зазначив, що 08 вересня 2018 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняла у позику та зобов`язалася повернути не пізніш 31 грудня 2019 року 3800 доларів США. Сторони уклали зазначений правочин в простій письмовій формі. До теперішнього часу зазначену суму відповідач не повернула. Таким чином, взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконала, в зв`язку з чим позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 217030, державний номер [NUMBER] , легковий седан сірого кольору, 2008 року випуску. Сторони до суду не з`явились, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач на задоволенні позову наполягав. Відповідач позов визнала повністю, суду заперечень не надала. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань. 08 вересня 2018 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики у простій письмові формі. Відповідач зобов`язалася повернути позику до 31.12.2019 року, а у разі неповернення коштів у зазначений строк передати позивачу [PERSON] (а.с.9). Зобов`язання сторонами за договором позики були виконанні в повному обсязі, факт одержання грошей підтверджується підписанням договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.\~3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Відповідно до ст.\~1046 ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, вказаний вище договір позики є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов`язковим до виконання сторонами відповідно до ст.\~526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~525 ЦК\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.. Відповідно до ст.\~610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання) Згідно з приписами ч.\~1 ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. За ч.\~1 ст. 1050 ЦК\~України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проте, відповідач, порушуючи виконання умов договору позики в односторонньому порядку, всупереч ст.\~526,\~530,\~629 ЦК\~України не повернув суму позики, тим самим [PERSON] порушила вимоги ст.\~1046 ЦК\~України та ст.\~ 1049 ЦК\~України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом, на дату розгляду справи, не встановлено факту виконання позичальником [PERSON] свого зобов`язання з повернення позики, а отже, враховуючи умови договору позики, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на автомобіль. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов в підставний та підлягає задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідачі, отримавши у власність передані їм позикодавцем позивачем гроші, стали зобов`язані повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором строк. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України. Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову. Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому, роз`яснивши учасникам справи наслідки прийняття судом визнання позову, суд знаходить всі підстави для задоволення позову. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач і його представник заявили, що вони бажають самостійно нести ці видатки, тому суд не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним їй правом на власний розсуд. Встановивши, що позичальником умови договору позики не виконуються, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного права, в спосіб визначений законом.

Outcome: approved