Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 22785,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення, належного позивачу на праві власності. Після дострокового розірвання вказаного договору, відповідач звільнив приміщення, залишивши його у непридатному для подальшого використання стані, чим позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 28.05.2010 року магазин непродовольчих товарів по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. 15.08.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено договір оренди №01150811, відповідно до якого орендодавець - [PERSON] надала, а орендар - ПАТ «Банк Кредит Дніпро» прийняв в строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 130,8 кв.м. по [ADDRESS] для розміщення відділення банку по акту прийому-передачі приміщень. Згідно п.п.2.7.-2.10. вказаного договору, після закінчення строку дії договору або у випадку дострокового розірвання договору, орендар зобов'язаний передати орендодавцю об'єкт оренди протягом 30 днів з моменту закінчення строку дії цього договору або з моменту розірвання договору по акту прийому-передачі. Об»єкт оренди має бути переданий орендодавцю у стані, не гіршому ніж в якому він був переданий у оренду, з урахуванням нормального зносу. Об»єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами і скріплення печатками акту прийому-передачі. При відмові орендодавця прийняти повернене приміщення по акту по закінченні 30 днів з моменту повідомлення про звільнення та не поданні в 3-денний термін письмового повідомлення про причини відмови, приміщення вважається повернутим орендодавцю належним чином, а договір вважається розірваним в останній день вказаного строку. Вищезазначений договір оренди було достроково розірвано 16.11.2013 року, акт прийому-передачі нежилого приміщення між сторонами складено не було і письмове повідомлення орендодавця про причини відмови від підписання акту прийому-передачі приміщення в 3-денний термін після розірвання договору не було подано орендарю, а тому приміщення вважається повернутим орендодавцю належним чином в силу п.2.10. договору оренди. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.779 ЦК України, наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем в обґрунтування свої позовних вимог акт обстеження від 29.11.2013 року, складений ЖБК-2, не свідчить про завдання відповідачем шкоди майну позивача, її розміру та про те, що погіршення стану орендованого приміщення сталося не внаслідок нормального його зношення під час експлуатації за цільовим призначенням, а інших належних та допустимих доказів позивачем не надано. Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні, розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань позивач виходила визначаючи цей розмір, а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України це є його обов'язком.

Outcome: dismissed