Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , на утримання доньки, та стягувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття. Також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 33498,16 грн; додаткові витрати на лікування доньки у розмірі 3114,18 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.05.2007 з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 500 гривень щомісячно. Зазначений розмір аліментів значно нижчий, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 25571,50 грн., при цьому, сума неустойки за період з січня 2020 року по липень 2021 року складає 33498,16 грн. Також зазначає, що донька сторін має захворювання очей, яке потребує дороговартісного лікування, а тому просить стягнути з відповідача 50% витрат на лікування в сумі 3114,81 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу без її участі. Заперечень проти заочного розгляду справи не висловила. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надійшло. Відзив на позовну заяву до суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, враховуючи наступне. Згідно з копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.05.2015 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.03.2007 сторони мають доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] . Згідно з довідкою №167-07-16, виданою 04.08.2021 гімназією №179 м.Києва, [PERSON] навчається у 9-Г класі гімназії №179 м.Києва. До позовної заяви додані копії актів надання медичних послуг ВСП ТОВ «Центр діагностики зору-К» про надання медичних послуг [PERSON] на загальну суму 2160 грн та 542 грн, копії чеків; копію виписки із медичної карти [PERSON] від 29.07.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2-591 від 04.05.2007 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] заборгованість по аліментам становить 25571 грн 50 коп. станом на 03.07.2021. Згідно з копією виконавчого листа, виданого 04.05.2007 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області в справі №2-591 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 500 гривень щомісячно до її повноліття. Зважаючи на зміст позовних вимог, суд вважає за необхідне, передусім, надати правову оцінку вимогам позивача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Отже, враховуючи, що законом забезпечена виплата аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, постановлення окремого судового рішення про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання дитини шляхом встановлення виплат у розмірі, мінімально гарантованому законом, не є необхідним. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення неустойки, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ч.3 ст. 181 СК України. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Встановлений законом обов`язок сплати аліментів свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та у випадку порушення вказаного обов`язку є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається саме на боржника (платника аліментів) (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 362/4462/16-ц від 20 липня 2020 року). В ході розгляду справи ця презумпція вини відповідачем з дотриманням вимог ч. 3 ст. 12, ст.ст. 13, 81 ЦПК України не спростована. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума неустойки (пені), нарахована нею за період з січня 2020 року по липень 2021 року складає 33 498 грн. 16 коп. Перевіряючи правомірність здійсненого позивачкою розрахунку пені, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Вирішуючи вказану вимогу, слід врахувати правовий висновок щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Отже, формула є наступною: заборгованість за місяць ? кількість днів заборгованості ? 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила, що строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Дослідивши розрахунок пені, нарахованої позивачем станом на липень 2021 року за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-591 в розмірі 33498 грн. 16 коп., суд вважає його обґрунтованим та проведеним у відповідності до вищевикладених приписів закону та висновків Верховного Суду, а тому погоджується з таким. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що необхідність у додаткових витратах на дитину була викликана особливими обставинами, а саме потребою у проведенні обстеження та лікування обох очей (міопія слабкого ступеня обох очей, блефакон`юктивіт обох очей), на що позивачем було витрачено 6 229 грн 62 коп., суд, визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості додаткових витрат на дитину у розмірі 3 114 грн 81 коп. Взявши до уваги вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку за порушення строків сплати аліментів за період з січня 2020 року по липень 2021 року в розмірі 33498 грн. 16 коп., а також додактові витрати на дитину у розмірі 3 114 грн 81 коп. За вимогу майнового характеру позивачка при поданні позову, як фізична особа повинна була сплатити судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена за законом від сплати судових витрат, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: partial