Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 27.07.1991 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких повнолітні. За останні роки сімейне життя з відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин в 2014 році з ініціативи відповідача. Основною причиною розпаду сім'ї є відношення відповідача до шлюбу, через яке проявилися різниця в їх поглядах на подружні стосунки і їх характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння і довіри. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки між ними розвинулась стійка неприязнь один до одного, втрачені почуття любові та взаємної поваги. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.07.1993 року. Мають спільних дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Примиритися, зберегти сім'ю сторони не бажають, просять розірвати їх шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved