Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 року, від якого мають сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери, по різному відносяться до життя, останнім часом між ними склалися неприязні стосунки, виникають сварки, лайки, вони втратили почуття любові, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, проти розірвання шлюбу заперечує, хоче зберегти сім»ю. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 28.07.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі з вересня місяця 2016 року проживають окремо, позивач залишила місце спільного проживання разом з сином після того, як відповідач застосував до неї фізичне насилля, на даний час між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Цих обставин відповідач не заперечував. З пояснень позивача встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 21.10.2016 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, майнові спори між ними відсутні. Як передбачено ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. Але позивач не бажає поновлювати шлюбні стосунки, категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказує на те, що вона боїться відповідача, його поведінки, хоче спокою для себе та для дитини, а тому ні за яких умов не змінить свого рішення про розірвання шлюбу. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки, а наданий судом строк для примирення не призведе до позитивних наслідків за такої категоричної позиції позивача. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає відновити дошлюбне прізвище Чистякова. На підставі ст..ст.79,88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Outcome: approved