Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати договір дарування жилого будинку від 11.10.2016, укладений між нею - дарувальником та відповідачем - обдаровуваним, який посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук Ольгою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №1608, а також договір дарування від 11.10.2016, укладений між нею - дарувальником та відповідачем - обдаровуваним, земельної ділянки загальною площею 0, 2500 га, кадастровий номер 1824282200:02:002:0074, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: будинок [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук Ольгою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №1609, недійсними, мотивуючи тим, що 11.10.2016 між нею та відповідачем було укладено договори дарування жилого будинку та земельної ділянки загальною площею 0, 2500 га, кадастровий номер 1824282200:02:002:0074, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: будинок [ADDRESS] , які було посвідчено приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук Ольгою Миколаївною. В п.10 договору дарування жилого будинку зазначено, що сторони домовилися про те, що під передачею житлового будинку, що дарується за цим договором, слід вважати одержання в присутності нотаріуса обдаровуваного оригінального примірника договору дарування після його нотаріального посвідчення. Одержання обдаровуваним оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення вважається прийняттям дарунку. Аналогічні положення містить п.9 договору дарування земельної ділянки. В момент укладення договору та в подальшому відповідач не отримав оригіналів вищевказаних договорів, як наслідок зазначені договори не відбулися та відповідач дарунку не отримав. Факт отримання дарунку в даному випадку підьверджується виключно отриманням (наявністю) оригіналів договорів у відповідача. Оригінали договорів знаходяться у неї. Відповідно договори не відбулися, так як не настали реальні правові наслідки - відповідач дарунку не отримав. Причому, в договорах обдаровувана особа зазначена як [PERSON] , що унеможливлює ідентифікацію особи. З вказаних підстав дані договори дарування є недійсними. Відзив на позов відповідачем не подавався. Подано заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. При цьому вказано, що позивачем позов подано 20.01.2020, тобто через три роки та три місяці від дати укладення договорів. Крім того, вона вже зверталася до суду з позовом про визнання вказаних договорів недійсними і рішенням Овруцького районного суду від 09.01. 2018 по справі №286/3719/17 їй було відмовлено. Рішення набрало законної сили після розгляду справи в апеляційній інстанції. Представником позивача подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, в якій останній просить поновити [PERSON] , тобто позивачу, процесуальний строк звернення до суду з позовною заявою, так як він пропущений з поважних причин. Зазначив, що позивач зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS] з моменту укладення договору по теперішній час. Вона є особою похилого віку, 1940 року народження. Їй виповнилося 79 років. Вона не має юридичної освіти та рахувала, що при наявності договорів дарування в неї вона є власником будинку. Звернувшись безпосередньо до нього за правовою допомогою у 2020 році, вона отримала від нього роз`яснення, що власником будинку на даний час є [PERSON] .. Тобто, зважаючи на це, позивач дізналася про реальне порушення свого права на початку 2020 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з наведених у позові підстав. Підтримав і заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Заперечують щодо задоволення позову та щодо задоволення заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду, вказавши, що позивач вже зверталася з аналогічним позовом до суду. У його задоволенні рішенням Овруцького районного суду від 09.01. 2018 у справі №286/3719/17 їй було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили після розгляду справи в апеляційній інстанції, ухвалою якого його було залишено без змін. Третя особа - приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук Ольга Миколаївна, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши в судовому засіданні письмові докази та оглянувши матеріали справи №286/3719/17, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11.10.2016 між сторонами було укладено договори дарування жилого будинку та земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 1824282200:02:002:0074, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: будинок [ADDRESS] , які було посвідчено приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук Ольгою Миколаївною. (а.с. 5-6, 8). В п.10 договору дарування жилого будинку зазначено, що сторони домовилися про те, що під передачею житлового будинку, що дарується за цим договором, слід вважати одержання в присутності нотаріуса обдаровуваного оригінального примірника договору дарування після його нотаріального посвідчення. Одержання обдаровуваним оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення вважається прийняттям дарунку. Аналогічні положення містить п.9 договору дарування земельної ділянки. Позивач в позовній заяві та її представник в судовому засіданні стверджують, що в момент укладення договору та в подальшому відповідач не отримав оригіналів вищевказаних договорів. Тому, як наслідок, зазначені договори не відбулися та відповідач дарунку не отримав. Факт не отримання дарунку в даному випадку підтверджується наявністю оригіналів договорів у позивача. Відповідач та його представник заперечили твердження сторони позивача, зазначивши, що оригінали договорів були передані відповідачу. Однак, так як він виявив, що в договорах невірно зазначено його по батькові, а саме: зазначено [PERSON] , він відніс їх оригінали позивачу, щоб вона у нотаріуса внесла виправлення. Вказані обставини, в свою чергу, заперечив представник позивача, відмітивши, що відповідач є молодою людиною і міг сам сходити до нотаріуса, а не віддавати їх жінці похилого віку. Оригінали договорів йому не були передані при укладенні договорів. На підтвердження своїх доводів сторонами не було подано будь-яких доказів, хоча це є їх обов`язком відповідно до положень ст. 81 ЦПК України. В такому випадку суд виходить із фактів, які не заперечуються: фактичного знаходження оригінальних примірників договорів у позивача та підтвердження стороною відповідача факту продовження проживання в подарованому будинку позивача з моменту укладення угод до даного часу. При цьому, відповідач та його представник вказували, що відповідач взагалі не мав наміру виселяти позивача з будинку протягом її життя. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В ч.ч.1, 4 ст. 722 ЦК України законодавець закріпив, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. В судовому засіданні не доведено належними та допустими доказами факт передачі оригінального примірника договору дарування відповідачеві після його нотаріального посвідчення, а тому з врахуванням пояснень сторони відповідача про відсутність у останнього наміру виселяти позивача з будинку протягом її життя, є недоведеним і факт спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що є підставою недійсності правочину. Водночас, вирішуючи спір між сторонами, суд враховує наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Норма ч. 5 ст. 267 ЦК передбачає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги, та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом. Рішенням Овруцького районного суду від 09.01.2018 у справі №286/3719/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, скасування державної реєстрації, було відмовлено позивачеві у задоволенні позову. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] на час вчинення оспорюваних правочинів мала намір на укладення саме договорів дарування, а не інших, оскільки послідовно та цілеспрямовано вчиняла дії, направлені саме на укладення договорів дарування. Тому вона не могла помилятися з приводу природи оспорюваних договорів та добре розуміла зміст прав та обов`язків, які у неї виникнуть на підставі таких договорів. Вказане рішення було залишено без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 12.03.2018, воно набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішення у справі №286/3719/17 має преюдиційне значення для вирішення спору між сторонами, що розглядається. Суд відмічає, що як в справі, що розглядається, так і в матеріалах справи №286/3719/17 містяться інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, які підтверджують внесення відомостей нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про реєстрацію права власності на подаровані житловий будинок та земельну ділянку за відповідачем. Позивачем долучалися вказані довідки до матеріалів позову, який було подано до суду 14.11.2017. В позовній заяві вона вказувала, що відповідач відмовляється допомагати їй, не цікавиться її станом та в яких умовах вона проживає. Вона особисто приймала участь при розгляді вищезазначеної справи. Таким чином, зважаючи, що є встановленими і не потрують доведення обставини, що позивач [PERSON] на час вчинення оспорюваних правочинів мала намір на укладення саме договорів дарування, а не інших, оскільки послідовно та цілеспрямовано вчиняла дії, направлені на укладення саме договорів дарування, а тому вона не могла помилятися з приводу природи оспорюваних договорів та добре розуміла зміст прав та обов`язків, які у неї виникнуть на підставі таких договорів; нею долучалися інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, які підтверджують внесення відомостей нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про реєстрацію права власності на подаровані житловий будинок та земельну ділянку за відповідачем, тому суд приходить до переконання, що позивач розуміла і знала на час посвідчення договорів, що оспорюються, їх зміст та юридичні наслідки. За таких обставин, суд не може покласти в основу рішення по справі твердження представника позивача, що остання дізналася про реальне порушення свого права лише на початку 2020 року, коли звернувшись безпосередньо до нього за правовою допомогою у 2020 році, вона отримала від нього роз`яснення, що власником будинку на даний час є [PERSON] , та відповідно не знаходить підстав для поновлення процесуального строку звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Стороною відповідача подано заяву про застосування позовної давності, яка, з огляду на недоведеність позивачем поважності причин пропуску позовної давності, підлягає задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed