Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 12 вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець, в особі представника, надав зобовязання знятися з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою до 10 листопада 2016 року. Однак, на сьогоднішній день, відповідач свої зобовязання не виконав, на її телефонні дзвінки не відповідає, в квартирі не мешкає з березня 2016 року. Через реєстрацію відповідача в зазначеній квартирі вона несе додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги. У звязку з чим просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 19 в будинку № 3 по вул. Спортивній в м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS]. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та заперечень проти позову не має. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Відповідно до п. 12 договору купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2016 року продавець, в особі представника, зобовязався знятися з реєстраційного обліку за згаданою вище адресою до 10 листопада 2016 року. Згідно акту від 17 листопада 2016 року, складеного головою правління ОСББ «Спортивна,3» [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з березня 2016 року. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] не мешкає в ній більше року, до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованим, та у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатися своїм майном, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та необхідно визнати [PERSON] втратившим право користування квартирою № 19 в будинку № 3 по вул. Спортивна в м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. У зв`язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та остання не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved