Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 14.09.2007 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Сторони прожили у спільному шлюбі 10 років, з них тільки 5 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Але подружні відносини між ними припинилися з 2012 року, і по цей час вони не спілкуються та не ведуть спільне господарство. За цей час ні позивач ні відповідач не робити спроб відновити сімейні відносини. На теперішній час позивач створила іншу сімю, а тому виникла необхідність юридично оформити їх відносини. Позивач вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Крім того, з моменту припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та їх спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їх малолітнього сина. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші обовязки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх спільної дитини. Відповідач на протязі 5 років не надає кошти на утримання їх спільного сина. У звязку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Карпова». А також просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, і до повноліття дитини, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмір 640, 00 грн.. До початку судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище : «Карпова». Судові витрати просила покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про день на час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням про виклик у судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія 1-КИ № 084155, 14.09.2007 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « Карпова». З копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія 1-КИ № 145721, вбачається, що його батьками є сторони по справі. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України). Частинами 2 та 3 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.1, 2 ст. 179 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем доведені та підтверджені документально. На підставі ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та ст.ст.110-112,113, 179,180-182,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved