Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з дійсним позовом до Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» про припинення дій, що порушують право споживача, в обґрунтування якого зазначила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS], та ЛМКП «Теплокомуненерго» є виробником послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та стягує з позивача плату за її надання, веде автоматизований облік нарахувань та оплати за її споживання відповідно до особового рахунку № [NUMBER] та сторони фактично перебувають у договірних правовідносинах. Станом на 01.06.2013 року позивач мала заборгованість перед ЛМКП «Теплокомуненерго», від імені якого та за дорученням ТОВ «Теплоенергогаз» запропонувало [PERSON] виконати зобов'язання з оплати заборгованості за послугу з опалення та гарячого водопостачання на власну користь, адже таке виконання буде належним виконанням зобов'язань і перед відповідачем. Внаслідок чого, погодившись з пропозицією ТОВ «Теплоенергогаз» [PERSON] сплатила за тепло загальну суму 1200 грн., однак відповідач в облікові дані зазначену суму не вніс, не визнає погашення позивачем боргу в сумі 1200 грн., та направляє на адресу позивача рахунки-повідомлення про наявність у позивача заборгованості у зазначеній сумі. Просить суд визнати неправомірними дії ЛМКП «Теплокомуненерго» з не відображення у облікових регістрах на особовому рахунку № [NUMBER] відомостей про погашення [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі 1200 грн.; визнати неправомірними дії ЛМКП «Теплокомуненерго» з використання, поширення недостовірної інформації про наявність у [PERSON] заборгованості у фактично погашеній частині суми у розмірі 1200 грн.; зобов'язати ЛМКП «Теплокомуненерго» відобразити в облікових регістрах за особовим рахунком № [NUMBER] відомості про погашення [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі 1200 грн. та стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що кошти в розмірі 1200 грн. позивач сплачувала на рахунок ТОВ «Теплоенергогаз», до ЛМКП «Теплокомуненерго» зазначені кошти не були перераховані та не надходили відомості про сплату [PERSON] зазначеної суми. Окрім того, ЛМКП «Теплокомуненерго» не використовує та не поширює недостовірну інформацію щодо позивача, а лише направляє інформаційні рахунки-повідомлення про наявну суму заборгованості за особовим рахунком. Третя особа - ТОВ «Теплоенергогаз» у судове засідання уповноваженого представника не направило, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною ч. 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 38). ЛМКП «Теплокомуненерго» є виробником послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та сторони фактично перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується даними особового рахунку № [NUMBER] та не оспорюється сторонами. Відповідно до рахунків-повідомлень, станом на червень 2013 року за особовим рахунком № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 1923,42 грн., станом на липень 2013 року - в розмірі 2017,80 грн., станом на серпень 2013 року - 2112,18 грн. (а.с. 10). Згідно до копій квитанцій № 5563,737,1 від 27.06.2013 року, № 4914.329.1 від 16.07.2013 року, № 4914.33.1 від 03.08.2013 року, [PERSON] сплатила на рахунок ТОВ «Теплоенергогаз» як оплату за тепло загальну суму у розмірі 1200 грн. (а.с.5-6). 27.07.2012 року між ЛМКП «Теплокомуненерго» та ТОВ «Теплоенергогаз» було укладено договір доручення № 27/07/12 та додаткова угода № 1 від 25.03.2013 року до договору доручення № 27/07/12 від 27.07.2012 року, відповідно до якого ЛМКП «Теплокомуненерго» («Довіритель») доручає, а ТОВ «Теплоенергогаз» («Повірений») зобов'язується від імені і за рахунок Довірителя вчинити юридичні дії: стягнути заборгованість за послуги опалення з абонентів - фізичних осіб м. Луганська, що утворилася на момент звернення, та юридичних особі (а.с. 7-9). Як зазначає позивач, оплата за тепло у розмірі 1200 грн. на рахунок ЛМКП «Теплокомуненерго» не була зарахована. Аналізуючи надані сторонами докази та даючи правову оцінку їх діям, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи із наступного: Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, і кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 ЦК України. При цьому, нарахування заборгованості з оплати за послуг теплозабезпечення та гарячого водопостачання, направлення рахунків-повідомлень саме по собі ще не порушує ніяких прав позивача, оскільки діючим законодавством, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачено стягнення нарахованої заборгованості безпосередньо на підставі розрахунку про заборгованість. Розрахунок заборгованості по оплаті може залишитися і не реалізованими з якихось причин, тому складання розрахунку само по собі ще не свідчить про порушення прав споживача. Дій відповідача лише щодо факту складання та направлення позивачу інформації для звірки сплати комунальних послуг, який не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховану заборгованість, що є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством в якості захисту прав. І тільки у разі вчинення відповідачем конкретних дій, як-то пред'явлення до суду позову про стягнення нарахованої заборгованості, тощо, може йти мова про порушення прав споживача та про правомірність такого нарахування і вже в межах позову про правомірність дій працівників відповідача з приводу цих дій і виникає необхідність аналізу розрахунку заборгованості в плані перевірки наявності самого порушення по оплаті за послуги з теплопостачання, та належного зарахування відповідачем всіх сум, сплачених позивачем як оплату за спожиту теплоенергію. З урахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed