Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, треті особи: Перша Синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Синельниківський сервісний центр про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 22 січня 2017 року в тимчасово окупованому місті Донецьку померла її мати, [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 738436, виданим 23 березня 2017 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Після її смерті відкрилася спадщина. 24 березня 2017 року позивачкою до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] і більше ніхто не подавав заяв про прийняття спадщини, тому, місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є м. Синельникове Дніпропетровської області. Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 68/2017 щодо майна померлої 22 січня 2017 року [PERSON], за життя [PERSON] заповітів не складала. Під час здійснення провадження по спадковій справі державний нотаріус зробила запит до Дніпровського приміського обєднаного управленні Пенсійного фонду України задля зясування обсягу спадкової маси та відповідно до листа зазначеного управління ПФУ від 08 листопада 2017 року за вих. № 2288/06/22, сума недоодержаної пенсії моєї матері, яка мешкала за адресою: [ADDRESS], становить 14480,52 грн. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 07 грудня 2017 року державний нотаріус Першої Синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене вище спадкове майно у звязку з неможливістю встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом сумісного проживання із спадкодавцем. Причину відмови у вчинені нотаріальних дій державний нотаріус обґрунтував тим, що відповідно до вимог п.п.1.2. п. 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус повинен зясувати відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а також тим, що подані мною документи, серед яких є довідка ТОВ «Текстильник-2015» № 336 від 14 березня 2017 року, яка була мені видана в тимчасово окупованому м. Донецьку, не є належними доказами для встановлення кола спадкоємців та це суперечить п.п.1.13 п.1 глави 10 розділу П зазначеного Порядку, відповідно до якого місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово - експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Так, в таких довідках зазначаються спадкоємці, які були зареєстровані (постійно проживали) із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що є необхідною умовою для зясування кола спадкоємців, оскільки ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ж до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20 квітня 2018 року за вих. № 112/04.26-19, їй повідомлено про те, що відповідно до ст.52 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій етапі 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали, що члени сімї померлого пенсіонера повинні звернутися за виплатою суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у звязку з його смертю, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а після спливу шести місяців з дня смерті, недоотриману пенсію можливо отримати за умови надання до УПФУ свідоцтва про право на спадщину, а з огляду на те, що я не зверталась до УПФУ протягом шести місяців після смерті моєї матері, тому мені задля отримання недоотриманої пенсії [PERSON] необхідно подати таке свідоцтво. У звязку з цим, позивач просить визнати за нею [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER]) право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 22 січня 2017 року в м. Донецьку, на спадкове майно, а саме недоодержану пенсію в сумі 14480 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 52 копійки. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, однак до його початку надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. 22.01.2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 738436. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Факт кровного споріднення спадкодавця [PERSON] та позивачки [PERSON] підтверджується: - повторним свідоцтвом про народження серії ІІ-АВ № 098023, виданим Ленінським бюро записів актів цивільного стану м. Донецька, відповідно до якого [PERSON] (її дошлюбне прізвище) [PERSON] народилася 12 листопада 1963 року, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 163; - свідоцтвом про укладення шлюбу серії УІ-НО № 258948, виданим Кіровським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька, відповідно до якого 01 червня 1991 року [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб та після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище - [PERSON], актовий запис № 359. 24 березня 2017 року позивачка до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори подана заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 68/2017 щодо майна померлої 22 січня 2017 року [PERSON] Відповідно до листа ПФУ від 08 листопада 2017 року за вих. № 2288/06/22, сума недоодержаної пенсії [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], становить 14480,52 грн. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 07 грудня 2017 року державний нотаріус Першої Синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене вище спадкове майно у звязку з неможливістю встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом сумісного проживання із спадкодавцем. Згідно ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~1221\~ЦК України,\~місцем відкриття\~спадщини є\~останнє місце\~проживання спадкодавця\~та в\~особливих випадках\~місцем відкриття\~ спадщини встановлюється законом. Відповідно до положень ст.9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасом не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимог кредиторів. Якщо місце проживання спадкоємця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина , у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст.1223 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3,4 ст. 1268, ст.. 1269 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 ст. 1269, частина 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 статті 1298 ЦК, ч. 10 статті 67 Закону України « Про нотаріат»). Згідно ч. 1 статті 67 Закону України « Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевірила наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Відповідно до заведеної спадкової справи інших спадкоємців, спадкового договору, заповіту після смерті [PERSON] не було. Отже, письмовими доказами у справі підтверджується те, що позивачка є рідною донькою спадкодавця [PERSON], своєчасно звернулась с заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, інших спадкоємців не виявлено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України, ч. 1 ст.319, ч. 1 ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ГУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05,2008 року , свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 12 статті 67 Закону України « Про нотаріат» , видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Проте відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та ст.ст. 1216,1217, 1220, 1221, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved