overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька. У вказаному будинку з 15 травня 2009 р. зареєстрована невістка позивача - відповідач. Однак, з березня 2011 р. відповідач у спірному будинку не мешкає, належних їй речей у будинку немає. Позивач мусить проводити оплату за комунальні послуги у тому числі і за відповідача, яка фактично у житловому приміщенні не мешкає, що створює для неї матеріальні труднощі. З наведених підстав позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. В судове засідання відповідач не з'явилася, про явку до суду повідомлена належним чином, в зв'язку з чим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 06 червня 2005 р., реєстровий № 3-1342, належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька (а.с. 4-5). За вказаною адресою з 15 травня 2009 р. зареєстрована [PERSON], однак не мешкає там з березня 2011 р. по теперішній час, що підтверджується домовою книгою, та актом житлової організації (а.с. 6-8). У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає понад один рік, ніяких доказів про поважність причин відсутності відповідачем суду не надано, що відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі договору дарування від 29 жовтня 1996 р. належить квартира [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстрована, однак протягом останніх двох років не проживає матір позивача, [PERSON], належних їй речей у квартирі немає, оплату за комунальні послуги вона не проводить, в січні 2012 року виїхала в Росію, де і мешкає на теперішній час. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та їх обґрунтування в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій з позовом погодилася, не заперечує проти його задоволення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 29 жовтня 1996 р. належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7-10). За адресою: [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON], що підтверджується довідкою з лицевого рахунку (а.с. 5). Однак, згідно з актом обстеження від 17 березня 2014 р., виданого житловою організацією КП «КК Петровського району м. Донецька» в квартирі проживає позивач, [PERSON], [PERSON] в спірній квартирі не проживає з січня 2012 р., речей в будинку її не має. (а.с. 7). У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наведені вище докази свідчать про те, що [PERSON]. за адресою: [ADDRESS], не проживає понад два роки, цей факт відповідач не оспорює, що у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи, що 23.06.1999 року, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» у простій письмовій формі та зареєстрований цією ж товарною біржею за номером 1-384. Умови договору сторонами виконані повністю. На даний час посвідчити договір не являється можливим, тому необхідно встановити його дійсність в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилася від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чином - оголошенням на сайті Баштанського районного суду Миколаївської області. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу, копію рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень,копію техпаспорту на будинок, копію будинкової книги для прописки громадян) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 23.06.1999 р. між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 23.06.1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини фактично вступила у володіння спадковим майном, так як постійно проживала у спірному будинковолодінні разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і на даний час користується ним, успадкувала належне їй майно. Хоча вона вступила у володіння спадковим майном, однак нотаріус відмовив їй в оформлені спадщини, так як в спадкодавця не було правовстановлюючих документів на будинковолодіння, а тому звернулась до суду з цим позовом. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, на спадкове майно не претендує. Розгляд справи здійснювався за правилами ст.ст. 158,197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі вважає, що заявлені вимоги є підставними. Судом достовірно встановлено, що власником спірного майна - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] Цей факт підтверджується рішенням Гніздичівської селищної ради від 11.04.1986 р. № 107 Про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 1986 р., технічним паспортом на садибний житловий будинок, виданим Стрийським МБТІ 24.01.2014 року, довідкою, виданою виконкомом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області за № 554 від 18.09.2014 року. Згідно заповіту, складеного 24.01.2014 року в смт. Гніздичів Жидачівського району, Львівської області, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй за законом і на що за законом матиме право заповіла дочці [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що позивач на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини фактично вступила у володіння спадковим майном, так як постійно проживала разом із спадкодавцем, успадкувала спадкове майно та користується ним. Наведене свідчить про те, що у відповідності з ст.ст. 1268, 1270 ЦК України позивач вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини у встановлений зазначеною статтею шестимісячний строк. Протягом строку для прийняття спадщини не заявила про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б згідно закону мали право на спадкування, крім відповідача, який на виконання волі спадкодавця на спадкове майно не претендує, визнав позовні вимоги, немає, а тому є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання її особистою власністю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 25.05.1991 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Починаючи з грудня 2009 року по цей час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, фактично сімейні відносини між ними припинилися. 22 грудня 2010 року за особисті кошти нею був придбаний будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На даний час вона вирішила продати цей будинок, але для цього потрібна згода відповідача на відчуження будинку. Оскільки відповідач відмовився написати таку згоду, то вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Вважає, що будинок набутий нею за час їхнього з відповідачем окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, за особисті кошти і тому він не є спільним майном подружжя. В судове засідання позивач не з»явилася, але надала заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач також в судове засідання не з»явився. До суду надіслав письмову заяву в якій не заперечує проти задоволення вимог позивача. Справу просить розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача оскільки вважає їх законними і обґрунтованими. Судом встановлено, що 25 травня 1991 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб /а.с.4/, який до цього часу не розірвано. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно житловий будинок в [ADDRESS] зареєстрований за позивачем - [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 14 серпня 2012, взамін договору купівлі продажу від 22.12.2010 року. Зазначене свідоцтво підтверджує, що майно набуте у шлюбі. Відповідно до положень ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Пунктом 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст.57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період. Позивач зазначає, що з грудня 2009 року вона припинила з відповідачем фактичні шлюбні відносини. Відповідач погодився з вимогами позивача і не оспорює факт окремого проживання та припинення сімейних відносин. За таких обставин суд вважає необхідним визнати придбаний позивачем спірний будинок її особистою власністтю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказуючи, що позивач [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2011 року. В квартирі крім позивача зареєстровані: [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON], що підтверджується домовою книгою. З 29.09.2014 року відповідачі в квартирі не проживають та не мають законних підстав для проживання. Позивач бажає розпорядитись своєю квартирою, однак факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою позбавляє позивача даного права. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідачі не зявилися по невідомій суду причині, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за наступних підстав. Позивач [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2011 року. В квартирі крім позивача зареєстровані: [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON], що підтверджується домовою книгою. З 29.09.2014 року відповідачі в квартирі не проживають та не мають законних підстав для проживання. З 29.09.2014 року до моменту звернення до суду відповідачі: [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON], за місцем своєї реєстрації не проживають, що підтверджується актом КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця» від 28.02.2017 року. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідачів на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, вказуючи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 26 березня 1997 року. Відповідачі не проживають в квартирі та фактично проживають в іншому місці. Відповідачі участі в утриманні квартири не приймають, комунальні платежі не сплачують. Позивач бажає розпорядитись своєю квартирою та оформити субсидію, однак факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою позбавляє позивача даного права. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі надали до суду заяву про розгляд справу без їх участі та позовні вимоги визнали в повному обсязі. Третя особа служба у справах дітей Марганецької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 26 березня 1997 року. Відповідачі не проживають в квартирі та фактично проживає в іншому місці (Російська Федерація, Московська область, м. Пушкино). Відповідачі участі в утриманні квартири не приймають, комунальні платежі не сплачують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2002 року не проживають за адресою: квартира [INFO], що підтверджується актом про не мешкання від 11.08.2015 року та завірено квартальною. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Згідно ст.. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації, оскільки зняття з реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та відсутні дані про порушення ними прав позивача. У разі відмови Марганець ким МВ УМВС України в Дніпропетровській області здійснити зняття з реєстрації відповідача на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені в порядку, встановленому КАС України. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, вказуючи, що позивач [PERSON] є власником квартири № 40 будинку № 14 по Сонячному кварталу в м. Марганець, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 08 лютого 2017 року. В квартирі за цією адресою зареєстрований [PERSON]. Відповідно до п.14 договору купівлі-продажу квартири відповідач зобовязався до 18 лютого 2017 року знятися з реєстрації місця проживання. До даного часу відповідач не знявся з реєстрації місця проживання. Позивач бажає розпорядитись своєю квартирою, однак факт реєстрації відповідача за вказаною адресою позбавляє позивача даного права. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила задовольнити позов в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився по невідомій суду причині, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири № 40 будинку № 14 по Сонячному кварталу в м. Марганець, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 08 лютого 2017 року. В квартирі за цією адресою зареєстрований [PERSON]. Відповідно до п.14 договору купівлі-продажу квартири відповідач зобовязався до 18 лютого 2017 року знятися з реєстрації місця проживання. Відповідач [PERSON] понад 10 років не проживає за адресою: квартира № 40 будинку № 14 по Сонячному кварталу в м. Марганець, що підтверджується актом ОСББ «Сонячний дім 14» про не мешкання від 02.03.2017 року та завірено членами правління. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації, оскільки зняття з реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та відсутні дані про порушення ними прав позивача. У разі відмови Марганець ким МВ УМВС України в Дніпропетровській області здійснити зняття з реєстрації відповідача на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені в порядку, встановленому КАС України. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, що позивач [PERSON], є власником будинку № 56 по вул.. Куйбишевій в м. Марганець, на підставі свідоцтва на право приватної власності від 10.02.1981 року. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON]. З 19 липня 2009 року відповідач не проживає в [INFO]. Позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача та бажає розпорядитись своїм будинком, однак факт реєстрації відповідача за вказаною адресою позбавляє позивача даного права. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився по невідомій суду причині, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за наступних підстав. Позивач [PERSON], є власником будинку № 56 по вул.. Куйбишевій в м. Марганець, на підставі свідоцтва на право приватної власності від 10.02.1981 року. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON]. З 19 липня 2009 року відповідач не проживає в [INFO]. Відповідач [PERSON] з 2009 року не проживає в будинку по вул. Куйбишева, 56 в м. Марганець Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 25.08.2015 року. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Згідно ст.. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved