Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що являється матір'ю неповнолітнього [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Дитина проживає з мамою, позивачем по справі, та фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон, натомість вимагає від позивача щоб та сприяла у вирішенні питанні про зняття арешту з його будинку, який накладений відділом ДВС у зв»язку з заборгованістю по сплаті аліментів. Дана обставина, порушує право дитини на відпочинок, розвиток її кругозору, в зв»язку з цим позивач, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просить суд дозволити неповнолітньому [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу батька, тимчасово виїжджати за межі держави Україна та повернення до України в країни : Єгипет, Туреччина, Австрія, Бельгія, Угорщина, Німеччина, Греція, Данія, Іспанія, Ісландія, Італія, Латвія, Литва, Ліхтенштейн, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Словаччина, Словенія, Фінляндія, Франція, Чехія, Швейцарія, Швеція, Естонія, до досягненням дитиною шістнадцятирічного віку тобто до 13.10.20127р. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, заперечував, лише, проти виїзду дитини до Російської Федерації. Представник Служби у справах дітей БМР в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даного позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 21.03.2013року. Встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] являються позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER], актовий запис № 1740 від 21.10.2011р. (а.с.7) Позивач суду пояснила, що має намір поїхати на відпочинок з дитиною за кордон, однак, відсутність згоди батька дитини на виїзд сина разом з матір'ю за кордон на відпочинок унеможливлює здійснити бажану поїздку. Крім того, як зазначила позивач, різні благодійні фонди, які займаються оздоровленням дітей із зони радіоактивного забруднення ЧАЕС, іноді надають можливість безкоштовно оздоровити дітей, що перебувають на «Д» обліку, за кордоном. Але для цього необхідно дуже швидко і оперативно надати всі необхідні документи і дозволи, які відповідач також категорично відмовляється надавати, а отримати рішення суду для цього за короткий час неможливо. Тому у позивача є необхідність звернутись до суду з проханням дозволити виїзд дитині на весь час до досягнення нею 16-річного віку, щоб не залежати від поведінки відповідача і не позбавляти дитину додаткового і ефективного оздоровлення та відпочинку. При вирішенні цього спору суд виходить з наступного. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини. А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини справи та визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе надати позивачу дозвіл [PERSON] тимчасово виїжджати за межі держави Україна до країн : Єгипет, Туреччина, Австрія, Бельгія, Угорщина, Німеччина, Греція, Данія, Іспанія, Ісландія, Італія, Латвія, Литва, Ліхтенштейн, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Словаччина, Словенія, Фінляндія, Франція, Чехія, Швейцарія, Швеція, Естонія, в період з дня набрання рішенням законної сили і до 13.10.2027 року, оскільки це відповідає інтересам дитини. Будь-яких заперечень, чи доказів, що спростовували б такі висновки суду, не надано.

Outcome: approved