Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 07.02.2015 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 53, свідоцтво серії І-СГ № 245760 та стягнути понесені судові витрати. Позов мотивує тим, що тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. За час шлюбу у сторін народилася дочка, Ангеліна, [INFO]. За таких обставин виникла необхідність в юридичному оформлення розлучення. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, просить шлюб розірвати. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Встановлено, що подружжя сторін уклало шлюб 07.02.2015 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 53, свідоцтво серії І-СГ № 245760 (а/с 4). За час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 465889 (а/с 5). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 та СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику\~застосування судами\~законодавства при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті\~112\~СК України\~регламентовано,\~що суд\~з'ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати повязані з розглядом справи, що були ним понесені, а саме 704,80 сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Outcome: approved