Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 58,7 кв.м., вартістю 39269 грн. (вартістю 1/6 частини житлового будинку - 6544,84 грн.). В судове засідання позивачка не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суд не повідомила, проте в наданій до суду позовній заяві просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить не фіксувати технічними засобами судовий розгляд даної справи. Представник позивача також в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суд не повідомив, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, як представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить не фіксувати технічними засобами судовий розгляд даної справи. Представник відповідача Таращанської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, причини неявки не повідомив, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника міської ради та без фіксування технічними засобами судового розгляду справи, позов визнає в повному обсязі, заперечень не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином через опублікування оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий Кур'єр», що відповідає положенням ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 26 лютого 1999 року [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право ( в т. ч. житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] - заповідає в рівних частинах своїм дочкам: [PERSON] та [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 416. [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. На момент її смерті заповіт від 26 лютого 1999 року не був скасований. Спадкоємцем за заповітом на спадкове майно є позивач - [PERSON], а також її сестра [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON]. Тому позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON]. Інших спадкоємців, які претендують на майно спадкодавця за законом та заповітом немає. В установлений законом (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивачка подала заяву до Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини. 03 лютого 2009 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області на ім'я позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], відповідно до якого вона отримала у спадщину 5/6 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що належали померлій [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області 19 липня 1989 року за реєстровим № 1319 та зареєстровано у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації Київської області 17 серпня 1989 року, Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області 13 квітня 1991 року за реєстровим № 1-431 та зареєстрованого у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації Київської області 18 квітня 1991 року, за реєстровим № 1634 та записаних у реєстрову книгу № 7 (реєстраційний № 29547273). З 09.12.1966 року співвласником 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON] та після отримання ним в 1966 році у спадщину 1/6 частини житлового будинку він жодного дня не проживав у даному будинку та взагалі до нього не з'являвся. З 1991 року мати позивачки [PERSON] неодноразово зверталася до різних інстанцій з приводу купівлі у [PERSON] його частки у житловому будинку, проте оскільки [PERSON] змінив своє місце проживання до Російської Федерації дане питання не було вирішено. Крім того, з часу проживання в житловому будинку [PERSON] за власні кошти переобладнала вищевказаний житловий будинок, зокрема переобладнала кладову в кухню, а кухню переобладнала в житлову кімнату та побудувала сарай, розміром 10,5м. х 3,55 м., що стверджується витягом з рішення засідання виконкому міської ради народних депутатів Київської області № 89 від 08.09.1989 року. Також вона проводила, як поточний, так і капітальний ремонт житлового будинку, зокрема змінила дах, паркан, встановила нові вікна, двері, обклала будинок цеглою, зробила фундамент та провела в будинок опалення, газ, воду і каналізацію, тобто [PERSON] проживала в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS], утримувала його в належному стані, сплачувала комунальні послуги, податок на земельну ділянку, тобто використовувала його понад 20 років, що стверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 20.03.2014 року депутатом Таращанської міської ради Київської області Розпутнім М.О.. З моменту смерті матері [PERSON] та набуття права власності на 5/6 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] позивачка більше п'яти років утримує весь житловий будинок в належному стані, сплачувала всі комунальні послуги, податок на земельну ділянку, проводить як косметичні, так і капітальні ремонти, що стверджується актами обстеження житлово-побутових умов, складених за період 2009-2014 роки депутатом Таращанської міської ради Київської області Розпутнім М.О.. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК України та Закону України «Про власність», громадяни України мають право мати у приватній власності майно, право власності набувається на підставах, які не суперечать вимогам Закону. Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. В силу п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року. Таким чином, з досліджених в суді обставин вбачається, що мати позивачки [PERSON] більше 10 років тому назад добросовісно заволоділа нерухомим майном - житловим будинком по [ADDRESS], відкрито та безперервно ним володіла, а після її смерті продовжує володіти та користуватися вищевказаним житловим будинком її дочка - позивачка по даній справі [PERSON], тому вона, згідно ст. 344 ЦК України має право на вищевказане майно і це право у неї виникло за набувальною давністю, яке за нею визнається на підставі судового рішення, оскільки відповідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а ст.ст. 1235, 1236 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб та визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися за заповітом, а ст. 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право прийняття належної йому частки спадщини, крім права прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців, а тому суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. Судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Outcome: approved