Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON], в якій просить визнати за нею право власності у порядку набувальної давності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами №83 по вулиці Калініна в селі Мошорине Знамянського району Кіровоградської області. Свої вимоги обгрунтувала тим, що влітку 2000 року домовилася з [PERSON] про придбання належного йому на праві власності будинку, розташованого по вулиці Калініна, 83 в селі Мошорине Знамянського району Кіровоградської області. Отримавши кошти, [PERSON] виселився з будинку, де на даний час він знаходиться їй не відомо, розписка про передачу грошових коштів за купівлю вказаного будинку втрачена, правовстановлюючі документи відсутні. З вересня 2000 року по теперішній час вона проживає у придбаному у [PERSON] будинку, зареєстрована в ньому з 11 липня 2006 року, самостійно проводить заходи щодо його поліпшення та утримання, сплачує комунальні послуги, тобто фактично та добросовісно володіє ним понад 10 років на законних підставах. Однак інакше ніж у судовому порядку не має можливості оформити право власності на вказаний спірний будинок, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Вказала, що [PERSON] сільська рада як і інші громадяни фінансових чи інших претензій з приводу її проживання та володіння цим будинком, їй не предявляли. Позивач як і його представник у судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подала заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився, надіслав заяву, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглядати справу без присутності представника сільради. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, але її представник за довіреністю надала до суду заяву, в якій вказала, що претензій до позивача щодо будинку №83, розташованого по вулиці Калініна в селі Мошорине, не має, позовні вимоги визнає і просить розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до інвентарізаційної справи №792/8, домоволодіння №83 по вулиці Калініна в селі Мошорине належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності виданого [PERSON] сільською радою згідно рішення райвиконкому за №16 від 30 березня 1989 року на ціле домоволодіння (а.с.7-18). Згідно з довідками [PERSON] сільської ради від 01 жовтня 2015 року та від 09 грудня 2015 року, [PERSON] з вересня 2000 року проживає без реєстрації за адресою: село Мошорине, вулиця Калініна, 83. Веде підсобне господарство, користується земельною ділянкою, проводить поточний ремонт житлового будинку (а.с. 19,48). Відповідно до особового рахунку №823 Погосподарської книги, членами домогосподарства за вказаною адресою значаться [PERSON], [PERSON] Остання прибула до домоволодіння на постійне місце проживання у вересні 2000 року. [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], вибули 08 жовтня 2001 року у зв'язку з переїздом до села Трепівка Знам'янського району (а.с. 38,39). Особовий рахунок у ПАТ «Кіровоградобленерго» на споживання електроенергії за адресою: вулиця Калініна, 83 село Мошорине, відкрито на [PERSON] (а.с. 40). Запис акта про смерть №41 від 04 вересня 2003 року свідчить про те, що [PERSON] помер 03 вересня 2003 року в селі Трепівка (а.с. 56). З довідки Трепівської сільської ради від 29 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] на день смерті, проживав один за адресою: вулиця Вокзальна,12 село Трепівка. Заповіт від його імені сільрадою не посвідчувався (а.с. 50). Зі спадкової справи №365 заведеної 06 листопада 2003 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулася його дочка [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 61-65). Згідно письмових свідчень [PERSON] судом з'ясовано, що її рідний дядько [PERSON] помер 02 вересня 2003 року. Приблизно у 2003 році він продав свій будинок по вулиці Калініна, 83 в селі Мошорине, [PERSON] Остання у повному обсязі розрахувалася за вказаний будинок, [PERSON] претензій до неї не мав. [PERSON] в письмових поясненнях вказав, що з ним по сусідству, а саме в будинку № 83 в селі Мошорине з 2000 року проживає [PERSON] Будинок вона придбала у 2000 році у [PERSON], який згодом після продажу будинку переїхав проживати до своїх дітей. Наразі він помер. [PERSON] письмово повідомила, що [PERSON] придбала спірний будинок у [PERSON], розрахувалася за нього в повному обсязі, але офіційного договору купівлі-продажу вони не укладали. Постійно проживає у будинку, утримує його, веде власне господарство. За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з п.13 вказаної Постанови Пленуму ВССУ можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном - житловим будинком №83 по вулиці Калініна в селі Мошорине і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України. Судові витрати суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивача за її ж клопотанням. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного та

Outcome: approved