Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованою за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, Б-р 30-річчя Перемоги[ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2004 року вона є власницею вказаної квартири. Відповідач є її колишньою невісткою. Вона у вказаній квартирі зареєстрована, але фактично з вересня 2009 року і до теперішнього часу не проживає. Місце проживання відповідача позивачу невідомо. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не зявилася. Від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин та відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України вважає за необхідне розглядати справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивачки, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2004 року позивач є власником квартири, розташованої за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, б-р 30-річчя Перемоги[ADDRESS], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу (а.с.10,11). Судом встановлено, що відповідач є колишньою невісткою позивача [PERSON], що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження сина позивача, а також копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.10.2007 року. Згідно з наданою до матеріалів справи копією довідки Голови правління ОСББ «Ракета-Мелітополь» від 31.03.2018 року, [PERSON], [INFO], з 27.08.2004 року зареєстрована за адресою: б-р 30-річчя Перемоги[ADDRESS], але з вересня 2009 року не мешкає за даною адресою (а.с.8). Судом встановлено, що у звязку з реєстрацією відповідача у належній позивачу квартирі, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач є членом сімї позивачки, а саме колишньою невісткою, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у квартирі судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved