Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що ухвалою від 28.05.2020 затверджено мирову угоду, укладену між позивачем [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої [PERSON] та [PERSON] виділено в окремі ізольовані цілі частки як окремі об`єкти права власності, як окремі частини житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] ; визначено строк звільнення [PERSON] приміщень, які переходять у власність [PERSON] до 01.07.2020, користування та доступ до водопостачання (водовідведення) та електропостачання (електромереж), які розташовані на земельній ділянці [PERSON] до 01.09.2020, що могло бути змінено за взаємною згодою сторін. 28.08.2020 [PERSON] від`єднав постачання електроенергії шляхом від`єднання кабелів від центрального електропостачання. Вважає дії відповідача незаконними. Просить винести рішення, яким зобов`язати [PERSON] відновити електропостачання на земельній ділянці [PERSON] . Позивач [PERSON] , її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, пояснили, що у зв`язку з недотриманням відповідачем умов мирової угоди позивач вимушена була додавати додаткових зусиль для забезпечення електропостачання виділеної їй земельної ділянки. Зокрема, позивачка була вимушена перелазити через паркан, користуватися подовжувачем тощо. На теперішній час користується електромережею. Відповідач, його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Пояснили, що електропостачання дійсно в якісь моменти було відсутнє, але для того була причина - проведення будівельних та ремонтних робіт. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.3 ст.13). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 28.05.2020 Скадовським районним судом Херсонської області у справі №663/1687/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину постановлено ухвалу, якою затверджено мирову угоду, за умовами якої, зокрема, досягнуто угоди про розподіл між спадкоємцями спадкового майна в таких частках: 78/100 частин [PERSON] , 22/100 частини [PERSON] ; визнано за сторонами право власності на виділені житлові будинки та земельні ділянки по [ADDRESS] ; встановлено строк звільнення [PERSON] приміщень, які переходять у власність [PERSON] - до 01.07.2020, користування та доступ до водопостачання (водовідведення) та електропостачання (електромереж), які розташовані на земельній ділянці [PERSON] - до 01.09.2020. Відповідно до вимог частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Позивачем, окрім наданих усних пояснень, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у позові. Надані позивачкою копії витягу від 11.10.2013 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на 1/4 земельної ділянки по [ADDRESS] ; витяг від 18.09.2012 про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи після смерті [PERSON] ; інформації станом на 19.04.2013 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , не підтверджують припинення [PERSON] електропостачання виділеної [PERSON] земельної ділянки не у встановлений мировою угодою сторін строк 01.09.2020, а раніше - 28.08.2020, та не можуть бути підставою для задоволення позову. Надаючи суду вказані документи, позивач з представником посилалися на те, що право власності [PERSON] належним чином зареєстроване, тоді як право власності [PERSON] на виділене нерухоме майно після затвердження мирової угоди і до теперішнього часу не зареєстровано. Крім того, необхідно звернути увагу, що позивач просила зобов`язати відповідача відновити електропостачання на виділеній їй частині земельної ділянки, одночасно надавши під час судового розгляду пояснення, що вона користується електропостачанням. Аналізуючи надані докази та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому позов не підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у відповідності до статті 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, відстрочені при вирішенні питання при відкриття провадження у справі, покладаються на позивача.

Outcome: approved