Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: встановити факт належності на праві приватної власності її чоловіку, померлому [INFO] року [PERSON], житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 27 серпня 1983 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у них народились сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 04 листопада 1994 року її чоловіком на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого державним нотаріусом Іванко Т.С. Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальною контори за реєстровим № 1-4466 було придбано житловий будинок [ADDRESS]. При укладенні договору купівлі-продажу будинку його попередня власниця передала її чоловікові технічний паспорт на житловий будинок, який виготовлений станом на 31.10.1994 рік, але за своє життя чоловік не здійснив державну реєстрацію прав власності на житловий будинок в БТІ м. Дніпродзержинська. 17 січня 1995 року вона зареєструвала своє місце проживання у спірному будинку за вищезазначеною адресою. [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було видано свідоцтво про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м. та господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Її чоловік за своє життя не залишив заповіту, а тому спадкування повинно відбуватися за законом. На час смерті спадкодавця разом з ним проживали вона та їх син: [PERSON]. Після смерті спадкодавця вона звернулась до нотаріуса із заявою про своє бажання прийняти спадщину після померлого. Їх син, який проживав разом з ними подав до нотаріуса відмову від прийняття спадщини після померлого батька. 13 серпня 2013 року нотаріусом їй, як єдиному спадкоємцю померлого, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно даного свідоцтва вона прийняла у спадок грошові кошти та автомобіль. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно їй було відмовлено та надано роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності [PERSON] в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок [ADDRESS] та рекомендовано звернутися до суду - для вирішення питання по суті. Таким чином, вона постала перед фактом неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність державної реєстрації нерухомого майна. Зважаючи на це, вона вважає свої права, як спадкоємиці померлого, такими що підлягають судового захисту. Позивач в судове засідання не з'явилась, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, письмово просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - ОКП «Дніпродзержинське БТІ», в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомляв, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач була дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 65, копією паспорту позивачки. 04.11.1994 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано житловий будинок [ADDRESS]. 17 січня 1995 року позивачка зареєструвала своє місце проживання у спірному будинку за вищевказаною адресою. Але своє право власності на спірний будинок ні позивачка, ні її чоловік в установленому законом порядку не зареєстрували в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». Дані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу будинку від 04.11.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-4466, технічним паспортом, виданим ТОВ «Бюро інвентаризації майна 2013» на житловий будинок [ADDRESS], довідкою № 1265 про склад сім'ї зареєстрованих у житловому будинку осіб. Тобто судом встановлено, що [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 886. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після померлого чоловіка [PERSON], яка звернулась до приватного нотаріуса Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Її син [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Але приватним нотаріусом [PERSON] від 29.08.2013 року, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що наданий позивачкою договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], не пройшов державну реєстрацію, та одночасно їй видано свідоцтво про право на спадщину після помер голо [PERSON] на грошові вклади та автомобіль Форд Транзит. Дані обставини підтверджуються листом-роз'ясненням приватного нотаріуса Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON] за вих. № 455/02-14 від 29.08.2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2014 року, свідоцтвом про право на спадщину від 30.08.2013 року. Відповідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим, визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Як зазначено в ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідо до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. За ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом року, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив відмову про неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved