Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить поновити їй пропущений строк звернення до суду з позовом, визнати незаконним та скасувати наказ фізичної особи підприємця [PERSON] від 11.08.2015 року №11/08/2015-4 про звільнення позивача з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України; поновити позивача на роботі з 11.08.2015 року на посаді продавця продовольчих товарів; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. При цьому посилається на те, що її було незаконно звільнено з роботи, оскільки вона не писала заяви про звільнення за власним бажанням, на час звільнення перебувала в стані вагітності у звязку з чим пропустила строк звернення до суду з позовом. Незаконним звільненням позивачу завдано моральну шкоду, оскільки вона перенесла психологічний стрес, що негативно позначилося на стані здоровя під час перебування в стані вагітності. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, які в ньому викладені, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач з 17.02.2015 року працювала на посаді продавця продовольчих товарів у фізичної особи підприємця [PERSON] на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №26 від 17.02.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу фізичної особи підприємця [PERSON] №11/08/2015-4 від 11.08.2015 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Згідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, а за наявності поважних причин у строк, про який просить працівник. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Враховуючи ненадання відповідачем доказів подання позивачем власноручно написаної заяви про звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до вимог ст.38 КЗпП України, доводи позивача про відсутність законних підстав її звільнення є обгрунтованими, а позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 8312,98 грн. такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.233 цього кодексу, районний (міський) суд може поновити ці строки. Позивач перебувала на лікуванні з 23.08.2015 року по 04.09.2015 року, а з 16.10.2015 року перебуває у відпустці по вагітності та пологах і трудову книжку із записом про звільнення отримала 26.11.2015 року але за станом здоровя не могла раніше звернутися з позовом до суду, а тому суд вважає причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом поважними та поновлює їй вказаний строк. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ступінь порушення відповідачем законних прав позивача, яка на час звільнення перебувала в стані вагітності, характер, обсяг та глибину заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, що підтверджуються матеріалами справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 10000 грн., суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial