Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцька міська державна нотаріальна контора про тлумачення заповіту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 08 січня 2009 року. За життя 07 жовтня 1994 року остання заповіла належну їй на праві власності квартиру №2 по 1-му в»їзду Костянтинівський (К.Лібкнехта), буд.14 в м.Прилуки Бабич Г.О. Проте, при зверненні позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було встановлено, що в заповіті було допущено помилку в написанні імені спадкоємиці, а саме замість «Галині» помилково зазначено «Ганні», у зв»язку з чим нотаріус і відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки, позивач, через таку невідповідність у написанні власного імені не може реалізувати своє право на спадщину після смерті матері, вона і звернулася до суду з позов про тлумачення даного заповіту. Позивач в судове засідання не з»явилася, проте згідно її письмової заяви, заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та розтлумачити заповіт. Розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, проте згідно письмової заяви, просила справу розглядати без її участі. Заявлені позовні вимоги визнає, проти тлумачення заповіту не заперечує та претензій щодо спадкового майна як рідна сестра позивача не має. Представник третьої особи в судове засідання також не з»явився, проте про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Суд, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1256 ЦК України встановлює, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього Кодексу. Зокрема, згідно положень ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] 07 жовтня 1994 року на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: квартиру, що належить їй на праві особистої власності, що складає три двадцятих частин будинку з надвірними будівлями, та знаходиться в м.Прилуки, 1-й в»їзд К.Лібкнехта, будинок чотирнадцять, квартира два, заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Прилуцької міської нотаріальної контори [PERSON] 07 жовтня 1994 року та зареєстровано в реєстрі за №3312. 08 січня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ №107721. Згідно листа Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 21 березня 2017 року за №622/02-14, встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 08 січня 2009 року, оскільки заповіт, посвідчений державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 07 жовтня 1994 року за реєстром №3312, складений спадкодавицею на ім»я «Бабич Ганни Олександрівни». Свідоцтво про народження серії ІV-УР №218550, видане 25 серпня 1962 року Прилуцьким міськбюро ЗАГС та паспорт серії МС №909433, виданий Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області 20 вересня 2002 року на ім»я «Бабич Галини Олександрівни». Згідно копії Свідоцтва про народження серії IV-УР №2182550 від 25 серпня 1962 року, [PERSON] народилася 14 січня 1953 року та її матір»ю записана [PERSON]. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності від 16 серпня 1993 року, [PERSON] належала на праві власності квартира №2 за адресою 1-й в»їзд К.Лібкнехта, буд.14, м.Прилуки. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, оскільки при складанні тексту заповіту [PERSON] було допущено помилку у формулюванні імені спадкоємиці, а саме замість «Галині» помилково зазначено «Ганні»; виходячи зі змісту заповідального розпорядження, і родинних відносин між матір»ю та дочкою; можливо встановити, що справжнє волевиявлення [PERSON] полягало саме у тому, щоб належну їй на праві власності квартиру передати дочці [PERSON], тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved