Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03 вересня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов договору вона передала у власність відповідача належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON], набувач за договором, зобов'язався довічно повністю її утримувати, забезпечувати харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, та в разі смерті поховати. Крім того договором визначена щомісячна вартість матеріального забезпечення, в розмірі 500 грн. Так, відповідач із взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання, добросовісно виконував лише одне із них, а саме щомісяця перераховував 500 грн. Однак з часом цієї суми стало не достатньо для забезпечення, оскільки за станом здоров'я потребує значно більших коштів для лікування, харчування та утримання житла. Крім цього, відповідач з моменту укладання договору, жодного разу не з'явився до неї та не поцікавився станом здоров'я, навіть не телефонував, оскільки вона сама не здатна себе самообслуговувати. Всю допомогу надають та здійснюють догляд за нею рідні та сусіди. Вважає, що відповідач неналежно та недобросовісно поставився до виконання взятих на себе зобов'язань. На вимогу розірвати договір довічного утримання за взаємною згодою в добровільному порядку відповідач відмовляється, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити, розірвати договір довічного утримання, укладений 03 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в державному реєстрі за № 4472. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що з моменту укладення договору позивачка не пред'являла до відповідача будь-яких претензій. Додані до позову документи не є доказами неналежного виконання договору та не містять конкретних вимог щодо порядку їх виконання. Медичні та інші довідки відповідача ні до чого не зобов'язують. Відповідач своєчасно та в повному обсязі на протязі чотирьох років виконує взяті на себе зобов'язання, надаючи позивачу матеріальної допомоги в розмірі 500 грн. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, 03 вересня 2010 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в державному реєстрі за № 4472. Відповідно до п. 1 договору позивач передала у власність відповідача належну їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси 11.10.1993 року та зареєстрованого у Черкаському інвентар бюро під р. № 402 однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 3 договору довічного утримання, [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечувати харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, та в разі смерті поховати. Крім того, договором визначена щомісячна вартість матеріального забезпечення, в розмірі 500 грн. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, що відповідач із взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання, добросовісно виконував лише одне із них, а саме щомісяця перераховував 500 грн. Однак з часом цієї суми стало не достатньо для забезпечення, оскільки за станом здоров'я позивач потребує значно більших коштів для лікування, харчування та утримання житла. Крім цього, відповідач з моменту укладання договору, жодного разу не з'явився до неї та не поцікавився станом здоров'я, навіть не телефонував, оскільки вона сама не здатна себе самообслуговувати. Згідно зі ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчуджувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну грошову цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчуджувача та/або доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. (ч.1 ст. 755 ЦК). Виходячи із змісту ч.1 даної статті протиправною визнається поведінка вигодонабувача, що не відповідає вимогам закону та договору й призводить до порушення ( зменшення, обмеження) майнових прав (благ) набувача. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що дійсно протягом останнього року позивач потребувала стороннього догляду у зв'язку з погіршенням стану здоров»я. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає з позивачкою по сусідству, протягом останнього року [PERSON] стала почувати себе погано, їй важко було пересуватись. Вона як сусідка надавала їй посильну допомогу, також допомогу [PERSON] надавала її онука. [PERSON] вона жодного разу не бачила, про існування договору довічного утримання дізналась лише після того, як був поданий позов до суду. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] завжди жила одна, останній час вона погано себе почувала, і так як їй ніхто не допомагав, то звала її на допомогу. З представником [PERSON] вона познайомилась влітку цього року, коли остання запросила її бути свідком у суді. До цього часу ні відповідача, ні її представника вона не бачила, про договір довічного утримання нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] пояснила суду, знає позивачку з 1991 року, з часу заселення в будинок, між ними склалися добросусідські відносини. Останній рік стан здоров»я [PERSON] погіршився і вона просила її купляти ліки, заплатити за квартиру та придбавати продукти. Відповідача вона жодного разу в квартирі не бачила, про договір довічного утримання [PERSON] нічого не говорила. Необхідність надання допомоги у зв'язку із станом здоров»я [PERSON] підтвердила в судовому за сіданні і свідок [PERSON], яка працює дільничним лікарем. Остання у своїх поясненнях вказувала, що [PERSON] перебуває на обліку як людина похилого віку. Щоденно [PERSON] мала по требу в ліках, так як у неї був виражений больовий синдром, більше як півроку вона не могла рухатись. З довідки Черкаської міської поліклініки № 5 (а.с.9) також вбачається, що [PERSON] за станом здоров»я потребує стороннього догляду. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором довічного утримання не виконав, а саме не виконав умови договору щодо зобов'язання утримувати позивачку, забезпечувати доглядом, необхідною допомогою. Та обставина, що онука позивачки вселилась у спірну квартиру і стала чинити перешкоди, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості виконувати свої обов'язки за договором довічного утримання не має правового значення, так як договір довічного утримання може бути розірвано незалежно від вини набувача, у разі невиконання останнім його умов. Самі представники відповідача підтвердили той факт, що допомога позивачу не надавалась, так як розуміли, що визначене договором грошове забезпечення і передбачає забезпечення доглядом, харчуванням , надання необхідної допомоги. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, заслухавши думку учасників судового розгляду,

Outcome: approved