Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. З 2008 по 2013 рік вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу вони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона проживає окремо, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач у вихованні дитини та догляді за нею участі не бере, фізичним та духовним її розвитком не цікавиться, майнової допомоги не надає. З травня 2014 року і по сьогоднішній день вона з ним контактів не підтримує і не має інформації про його місцезнаходження. На цей час вона разом із дитиною проживає у м. Ровеньки Луганської області на тимчасово не підконтрольній державній владі території, де знаходиться її будинок, рідні та майно. У зв'язку із зникненням її колишнього чоловіка [PERSON] вона не має можливості вивозити дитину на підконтрольну державній владі територію для підвищення рівня світогляду дитини, ознайомлення з культурою держави, покращення стану її здоров'я та відпочинку у літній період, тому вона вимушена звернутись до суду із цією позовною заявою. Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року у справі було відкрито провадження та розпочате підготовче провадження, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, а у випадку його надходження позивачу надати відповідь на відзив. Оскільки відповідач у підготовче засідання не прибув, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, справу було призначено до розгляду по суті. У судове засідання сторони не прибули позивач надала заяву, якою просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи без його участі не надавав, тому суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Частинами другою, третьою статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Після тимчасової окупації частини Луганської та Донецької областей України на лінії зіткнення визволеної і не визволеної частин Луганської та Донецької областей діє пропускний режим. Відповідно до ст.6, 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупований територіях у Донецькій та Луганській областях», порядок в'їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території в Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій встановлюється відповідно до цього Закону та визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктами 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської області, встановлено, що в'їзд на неконтрольну територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16 річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Правила перетинання держаного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 зі змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Із копії рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 08 листопада 2013 року судом встановлено, що сторони дійсно знаходились у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2008 року, який було розірвано згідно цього судового рішення. Зі свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON], яка народилася [INFO], на даний час є малолітньою особою, її батьками є сторони у цій справі. Паспорт позивача свідчить про те, що вона дійсно зареєстрована у [ADDRESS]. Із позовної заяви, чого ніким не оспорюється, вбачається, що на цей час позивач разом з дочкою проживає у місті Ровеньки Луганської області, яке включене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження затвердженого Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р, місце знаходження відповідача їй невідоме. У своєму позові позивач вказала, що надання дозволу її малолітній дочці на виїзд через лінію зіткнення з неконтрольованої території України на контрольовану та в зворотному напрямку необхідний їй для підвищення рівня світогляду, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, ознайомлення з культурою рідної держави, покращення стану її здоров'я та відпочинку у літній період. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про надання дозволу її малолітній дочці на перетин лінії розмежування без згоди батька є обґрунтованими, які слід задовольнити без обмеження у часі на календарний рік. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved