Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме на ? земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS] а саме на приміщення 1-3, 14-1,1-2,ІІ, ІІІ площею 40 кв. м, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.01.2016 року розірвано. Під час перебування у шлюбі ними за спільні гроші було 13.10.1990 року придбано житловий будинок, який в подальшому було поліпшено, збільшено та реконструйовано. 07.02.2005 року отримано свідоцтво про право власності. Шлюбний договір між ними не укладався. Домовленості між сторонами щодо порядку поділу майна, що є їхньою спільною сумісною власністю досягнуто не було. Вважає, що оскільки майно, що було придбане ними та поліпшено за час шлюбу, то має бути поділено між ними у рівних частках. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву в якій уточнила заявлені позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме на 1/2 земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS] по варіанту 1 в додатку 1 та 2 висновку №360/51-017 за результатами проведення судової комплексної оціночно-земельної, оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи; судові витрати покласти на відповідача. Просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Заперечень до суду не надав. Заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27.02.1990 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Жмеринка Вінницької області, актовий запис №47. Згідно копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про право власності житловий будинок по [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON], свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради №14 від 31.01.2005 року, взамін договору купівлі-продажу від 13.10.1990 року №3419 (а.с.10). Право власності на зазначений житловий будинок за [PERSON] зареєстровано у бюро технічної інвентаризації 20.07.2005 року (а.с.104 матеріалів інвентаризаційної справи №2542) та видано технічний паспорт на його ім'я (а.с.38-40). Згідно копії державного акту на землю за [PERSON] на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради народних депутатів від 27.07.1995 року №159 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0701 га по [ADDRESS] (а.с.14) та згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку присвоєний кадастровий номер [NUMBER] (а.с.11-13). Згідно висновку №360/51-017 за результатами проведення судової комплексної оціночно-земельної, оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи встановлена вартість земельної ділянки площею 0,0701 га та житлового будинку по [ADDRESS] та запропоновані варіанти розподілу (а.с.76-131). Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, яке придбано у період шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1,3,4 ст.368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1,2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст.392 ЦК України,можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене та розглядаючи справу відповідно до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд вважає що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному та підлягає задоволенню. Відповідачем [PERSON] заяв та заперечень до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved