Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 20.04.2018 зареєструвала з відповідачем [PERSON] шлюб і проживали разом до січня 2021 року. Від цього шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , народження [INFO] . Зазначає, що відносини з відповідачем не склалися, оскільки останній вчиняє сварки та бійки. Так, 08.02.2021 [PERSON] спричинив дружині тілесні ушкодження, що підтверджуються судово-медичним висновком. Сімейні відносини між подружжям на даний час не підтримуються, відповідач залишив сім`ю та не спілкується з ними. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Спільне господарство сторонами не ведеться. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд шлюб з відповідачем розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, розгляд справи просила проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2018 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.5). Сторони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують та спільне господарство не ведеться. Сторони миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з постійними сварками та фізичним насильством відносно позивачки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя разом не проживає, спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що між сторонами систематично виникають непорозуміння та сварки, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач просила залишити їй прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved