Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2016 року вона домовилася з відповідачем про покупку квартири, яка розташована у [ADDRESS], про що було укладено відповідний письмовий договір, на підставі якого [PERSON] передала гроші, а [PERSON] - вищевказану квартиру. На прохання позивача привести домовленість у відповідності до вимог закону - нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, відповідач повідомив, що це неможливо, оскільки він не є зареєстрованим власником спірної квартири, хоча вона і належить йому відповідно до рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року. Про існування обставин, що відповідач не є зареєстрованим власником спірного майна та не мав права його відчужувати, [PERSON], на момент домовленостей, відомо не було. 15 січня 2017 року відповідач зареєстрував право власності в Єдиному державному реєстрі права власності та виготовив технічний паспорт. Після цього [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку, однак, кожного разу, відповідач посилався на те, що зайнятий та не має часу цим займатися. Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити - визнати за нею право власності на спірну квартиру. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої позов визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 10 грудня 2016 року позивач домовилася з відповідачем про покупку квартири, яка розташована у [ADDRESS], про що було укладено відповідний письмовий договір, на підставі якого [PERSON] передала гроші, а [PERSON] - вищевказану квартиру. На прохання позивача привести домовленість у відповідності до вимог закону - нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, відповідач повідомив, що це неможливо, оскільки він не є зареєстрованим власником спірної квартири, хоча вона і належить йому відповідно до рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року. Про існування обставин, що відповідач не є зареєстрованим власником спірного майна та не мав права його відчужувати, [PERSON], на момент домовленостей, відомо не було. 15 січня 2017 року відповідач зареєстрував право власності в Єдиному державному реєстрі права власності та виготовив технічний паспорт. Після цього [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку, однак, кожного разу, відповідач посилався на те, що зайнятий та не має часу цим займатися. На момент укладання договору відповідач [PERSON] не був власником спірного майна, а тому не мав право його відчужувати. Таким чином, відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Так, ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України є добросовісним набувачем, так як придбала нерухоме майно у особи, яка не мала на це права, а тому спірна квартиру не може бути у неї витребувано, оскільки вона не була загублена власником, викрадена у нього та не вибувала з його володіння не з його волі. Також, відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося його повне виконання. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, у даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved