Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування належить житловий будинок №40 по вул.Жовтнева (Самойлова) в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, в якому з 11 вересня 2001 року зареєстрований відповідач [PERSON], як член сімї власника будинку оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з її донькою та який з липня 2014 року без поважних причин не проживав і не проживає за місцем реєстрації на спірній житловій площі. Оскільки відповідач до цього часу зареєстрований у спірному приміщенні, то це значно порушує права позивача на користування і розпорядження вказаним нерухомим майном, а тому вона \~змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через свого представника [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 04 жовтня 2016 року (а.с.21-22), в судове засідання 15 листопада 2016 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила (а.с.31). Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні 15 листопада 2016 року позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.29,32), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, який бере участь у справі, суд у відповідності зі ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою представника позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.30), в судове засідання не з'явився. Згідно поданої до суду письмової заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи (а.с.34). Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.30,33), в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки з 1987 року, оскільки проживає в [INFO]. Свідку відомо, що у позивачки є дочка [PERSON], чоловіком якої є [PERSON] Їхня спідня дитина Уляна проживає разом з позивачкою, а батьки дитини, в тому числі і відповідач періодично провідували дитину до 2014 року. З 2014 року відповідач взагалі перестав навідувати дитину, а також житло в якому зареєстрований. Свідку зі слів позивачки відомо, що відповідач був зареєстрований у будинку позивачки у звязку з тим, що йому необхідна була реєстрація для працевлаштування. З червня-липня 2016 року свідок взагалі не бачила щоб [PERSON] відвідував будинок позивачки. Під час складання акта обстеження свідок також була присутня, будь-яких речей відповідача в будинку позивачки не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки з 1970 року, проживає в [INFO]. Свідку відомо, що [PERSON] періодично навідувався до будинку позивачки, проте ніколи не проживав в ньому. З 2014 року свідок взагалі не бачила, щоб відповідач навідувався навіть періодично до будинку. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові\~\~докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню\~\~з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 07 червня 1976 року, який було нотаріально посвідчено державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 11130, належить на праві приватної власності будинок № 40 по вул. Жовтнева, смт Солоне. При цьому на документі про право особистої власності Дніпропетровським міським бюро технічної інвентаризації 18 червня 1976 року зазначено реєстровий надпис про те, що житловий будинок №40 з господарськими будівлями по вулиці Жовтнева в селищі Солоне Солонянського району Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] в реєстровій книзі №7 за реєстровим №868 (а.с.7-8), що також підтверджується і технічним паспортом на житловий будинок від 01 листопада 2015 року (а.с.9-11). Згідно розпорядження селищного голови виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 19 листопада 2016 року №Р-15, вулицю Жовтнева перейменовано на Самойлова (а.с.16). Зі згоди позивачки в належному їй на праві власності житловому будинку зареєстрований відповідач у справі [PERSON], що також підтверджується і відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в (у) Дніпропетровській області (а.с.25) та записами в домовій книзі (а.с.12-14). Після здійснення реєстрації місця проживання в належному на праві власності позивачці житловому будинку, відповідач [PERSON], який доводиться позивачці зятем, що підтверджується як довідкою виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.15), так і поясненнями свідків, фактично без поважних причин з липня 2014 рокуне проживає в житловому будинку, а будь-які його особисті речі в будинку відсутні, що вбачається з актів обстеження помешкання громадянки [PERSON] від 29 серпня 2016 року, 28 вересня 2016 року (а.с.17,18), складених за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили ці обставини в судовому засіданні при їх допиті в якості свідків. В силу\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання\~\~і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Суд вважає, що відповідач [PERSON], який був як член сім'ї позивачки, а саме затям, що було встановлено в судовому засіданні, зареєстрований з її згоди в належному їй на праві власності житловому будинку, без поважних причин понад рік не проживає у належному позивачці на праві житловому приміщенні, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивачки як власниці на користування і розпорядження належним їй нерухомим майном. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач відсутній за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання без поважних причин понад один рік, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового приміщення, в якому не з'являється і не користується ним з 2014 року. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved