overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 22 лютого 1997 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітного сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому просила стягнути з нього аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття сина. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню без з'ясування обставин справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 18 лютого 2000 року Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області. На підставі положень ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згоди щодо утримання сина сторонами не досягнуто. В даний час їх дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області № 111 від 27 лютого 2014 року. Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому приймається судом. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 180 - 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що протягом 2003-2008 років перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Під час їх спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON], який перебуває на її утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку припинив надання матеріальної допомоги на утримання сина, а тому просила стягнути з нього аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги уточнила, просила стягувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідач уточнені позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню без з'ясування обставин справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 20 вересня 2007 року Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області. На підставі положень ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Згоди щодо утримання сина сторонами не досягнуто. В даний час їх дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/28 від 14 січня 2014 року. Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Відповідно до частини 1 статті 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому приймається судом. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 180 - 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Також у її будинку зареєстрований її син, [PERSON] . Однак з 2013 року він в будинку не проживає, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Тому позивач просить у судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користивання житлом. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.11.2019 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відзив на позовну заяву від відповідача станом на день розгляду справи до суду не надійшов. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням квартири, власником якої являється позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , в якій як член сім`ї був зареєстрований відповідач. На даний час відповідач житловим будинком позивача не користується без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, постійно мешкає за іншою адресою, користування припинив добровільно, що підтверджено актом депутата № 1541 від 01.10.2019 року, договір житлового найму відсутній, таким чином ним порушено право власності і вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у зв`язку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати повязанні зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири № 7 будинку №108-А, що по вул.Київській м.Коростишів. З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шюбі, який на даний час розірвано Коростишівським районним судом від 12.05.2017 року. Відповідач з 27.12.2014 року також зареєстрований у квартирі за вищевказаною адресою, однак в ньому фактично не проживає з середини 2016 року, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Тому позивач просить у судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користивання житлом. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи направленням судової повістки за місцем реєстрації, відзив на позов та інших заяв не подав, проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не заперечив. Дослідивши подані позивачем письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням квартири, власником якої являється позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391,405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, повязані з правом розпорядитися ним. Позивач являється власником квартири № 7 будинку №108-А, що по вул.Київській м.Коростишів, в якій з її згоди як член сім'ї був зареєстрований відповідач. В даний час відповідач жилою площею квартири позивача не користується без поважних причин, витрат по її утриманню не несе, постійно мешкає за іншою адресою, користування припинив добровільно, що підтверджено актом депутата № 334 від 21.02.2018 року, договір житлового найму відсутній, таким чином ним порушено право власності і вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у звязку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласником квартири № 11 житлового будинку №4, розташованого по вул.І.Франка м.Коростишів. Відповідач зареєстрований у належному позивачу житловому будинку за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживає, чим створює [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування належним житловим будинком, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації з належного будинку. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд справи повідомлений належним чином, а тому суд на підставі ст.169 ЦПК України розглядає справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, заяву позивача, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири № 11 житлового будинку №4, розташованого по вул.І.Франка м.Коростишів, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Згідно довідки про склад сімї № 702 від 27.04.2016р. відповідач зареєстрований за вказаною адресою (а.с.11). З акту депутата № 502 від 28.04.2016 року вбачається, що [PERSON] у вказаній позивачем квартирі не проживає. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідач вибув з квартири на інше постійне місце проживання, де мешкає до цього часу, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, то ним порушено право власності, і право позивача щодо вимоги захисту порушеного права є законним, у звязку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, що належать на праві власності позивачу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. та витрати, повязані з розміщенням оголошення в газеті. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає [INFO] та є власником житлового будинку, розташованого по вказаній адресі. Відповідач також зареєстрована у належному позивачу будинку за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживає і ніколи не проживала, чим створює [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право користування належним житловим будинком, оскільки добровільно відповідач відмовляється знятися з реєстрації з належного [PERSON] будинку. Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач на виклик суду в судове засідання не зявилася, у встановленому порядку про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином повідомлена, про що в матеріалах справи є оголошення, заяви про відкладення судового засідання, або заяви про судовий розгляд справи без її участі суду не надала, а тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, заяву представника позивача, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 6, що знаходиться по вулиці Київській с.Студениця Коростишівського району (а.с.4). Згідно довідки про склад сімї № 442 від 08.09.2015р. відповідач зареєстрована за адресою: [INFO].(а.с.6). Із акту депутата Студеницької сільської ради від 30.09.2015р. вбачається, що [PERSON] в зазначеному позивачем будинку не проживає протягом 3-х років (з 2012 року). Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~\~ Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, повязані з правом розпорядитися ним. \~ \~ \~Оскільки відповідач не проживає в [INFO], постійно мешкає за іншою адресою, добровільно не змінила реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, то нею порушено право власності і вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у звязку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, що належать на праві власності позивачу. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає в [ADDRESS] та є власником вказаної квартири. Відповідач також зареєстрований у належній позивачу квартирі за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживає, чим створює [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування належним житловим будинком, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації з належного будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, заяву позивача, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної власності належить квартира, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Із акту депутата № 37 від 22.01.2015 року вбачається, що [PERSON] в зазначеному позивачем будинку не проживає. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідач вибув з квартири [ADDRESS] на інше постійне місце проживання, де мешкає до цього часу, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, то ним порушено право власності і право позивача щодо вимоги захисту порушеного права є законним, у зв'язку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що належать на праві спільної власності позивачу. Відповідно до ст.88 ЦПК України в разі задоволення позову судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником 77/100 частин вказаного житлового будинку. Відповідач також зареєстрований у належному позивачу будинку за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживає, чим створює [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування належним житловим будинком, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації з належного їй будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач на виклик суду в судове засідання не з'явився, у встановленому порядку про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи є повідомлення, заяви про відкладення судового засідання, або заяви про судовий розгляд справи у його відсутність суду не надав, а тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, заяву позивача, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 77/100 частини житлового будинок [ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії довідки про склад сім'ї № 349 від 03.02.2015р. відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З акту депутата № 120 від 06.02.2015 року вбачається, що [PERSON] в зазначеному позивачем будинку не проживає більше року. Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідач вибув з будинку [ADDRESS] на інше постійне місце проживання, де мешкає до цього часу, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, то ним порушено право власності і вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у зв'язку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що належать на праві власності позивачу. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником вказаного житлового будинку. Відповідач також зареєстрований у належному позивачу будинку за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживає, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування належним житловим будинком, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації з належного їй будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач на виклик суду в судове засідання не з'явився, у встановленому порядку про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи є повідомлення, заяви про відкладення судового засідання, або заяви про судовий розгляд справи у його відсутність суду не надав, а тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, заяву позивача, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копії довідки про склад сім'ї № 324 від 05.06.2015р. відповідач зареєстрований за адресою: провул.Садовий с.Мамрин Коростишівського району (а.с.8). З акту депутата від 12.06.2015 року вбачається, що [PERSON] в зазначеному позивачем будинку не проживає з листопада 2013 року (а.с.7). Статтею 391 ЦК України закріплено право захисту власності - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов'язані з правом розпорядитися ним. Оскільки відповідач вибув з будинку [ADDRESS] на інше постійне місце проживання, де мешкає до цього часу, добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір житлового найму відсутній, то ним порушено право власності і вимога позивача щодо захисту порушеного права є законною, у зв'язку з чим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що належать на праві власності позивачу. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved