Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02.03.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 21. Від шлюбу дітей не мають. Спільного майна не мають. Подружні відносини припинили в березні 2015 року. Сімейні стосунки припинено через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні стосунки, вважає, що сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 19.01.2021 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судом встановлено, що 02.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 21, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу дітей не мають. Спір про поділ майна відсутній. Спільне життя між сторонами не можливе, оскільки вони тривалий час не мешкають однією родиною через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги одне до одного. За положеннями ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В даному випадку заходів для відновлення родинних відносин вжито не було, сторони не мешкають однією сім`єю з 2015 року, на примирення не згодні - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved