Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . Співвласником зазначеної квартири є [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Позивач зазначає, що відповідач не є членом сім`ї позивача, за вказаною адресою зареєстрований але фактично не проживає з 2014 року, у ведені спільного господарства участі не приймає, витрати за житлово-комунальні послуги не сплачує, з реєстраційного обліку добровільно не знявся. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримала, надавши відповідну заяву. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов суду не надав, із заявою про розгляд справи у його відсутності не звертався, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є : [PERSON] , 1/2 частина, та [PERSON] (прізвище [PERSON] змінено після реєстрації шлюбу 24.10.2015 року, свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] ) [PERSON] , 1/2 частина, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 550 від 31.03.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2005 року №8185771, копію технічного паспорту. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10.07.2007 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит суду Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 20.08.2019 року №01-71/02/4904. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.001.2019 року по справі №335/12888/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.12.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, розірвано. Згідно акту КП «Запоріжремсервіс» від 24.06.2019 року, в результаті обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів було встановлено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2014 року по теперішній час. Добровільно відповідач з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та переднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а спільне проживання сторін у квартирі є неможливим, оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача (власника), то суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved