Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, в якій указала на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який розірвано. Від шлюбу у сторін народилась дитина, яка проживає з нею, знаходиться на її утриманні, повнолітня дитина навчається у навчальному закладі. Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, тому вона просить в судовому порядку стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини доходів щомісячно до закінчення навчання дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на ухилення відповідача від матеріальної підтримки дочки. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позову, надання матеріальної допомоги добровільно. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.12.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Сторони мають двох спільних дітей - дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, визнається сторонами. Повнолітня дочка сторін проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, навчається у навчальному закладі, що підтверджується актом, договором, паспортом. Позивач є інвалідом та має низькі доходи, відповідач має постійне місце роботи, що підтверджується довідками. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З урахуванням передбачених ст.182 СК України обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, оскільки відповідач має регулярний заробіток, спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання. При суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, оскільки крім повнолітньої дитини відповідач має обов'язки по утриманню також спільного неповнолітнього сина сторін, тому суд вважає достатнім для забезпечення потреб повнолітньої дитини розмір аліментів на рівні 1/6 частки від заробітку щомісячно. Заперечення відповідача суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі, доводи про неналежне використання позивачем аліментів не мають правового значення, оскільки положення ст. 199 СК України не пов'язують обов'язок сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини із цією обставиною. Інших суттєвих для вирішення спору обставин, які б передбачались законом і впливали на надання правової оцінки спору, відповідач не повідомив. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача повністю.

Outcome: partial