Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши, що на даний час вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну ділянку площею 4.388 га, що розташована на території Письменської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії [NUMBER]. зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1415 від 27.05.2002 року в порядку спадкування за законом у зв'язку із наступним. Після смерті матері її батько [PERSON] виявив бажання для подальшого проживання поїхати в Кривий Ріг до родичів. З вересня 2011 рку по жовтень 2012 року він жив у них за адресою: [ADDRESS]. Потім вони здали його в Будинок Милосердя за адресою: [ADDRESS]. де [INFO] він і помер. Хоронити його привезли в смт. Покровське. За період проживання в Кривому Розі він 28.09.2011 року написав заповіт на [PERSON] на земельний пай, який розташований на території Письменської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області. Пізніше, як стало відомо, цей заповіт був скасований. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після с.мерті батька. Інших спадкоємців немає. Документом, що підтверджує родинні відносини між нею та її батьком являється рішення Покровського районного суду від 29.11.2013 року про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до ст.169 ЦК України вона прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. Ні про який існуючий заповіт батька - [PERSON], чи на земельний пай, чи на грошові вклади, нотаріус Шостої криворізької районної державної нотаріальної контори Деркач Я.В. їй не говорила, зі спадковою справою не ознайомила, посилаючись на нотаріальну таємницю. Вона до сих пір не має точної інформації що, кому, коли заповідав її батько і чи заповів він взагалі на когось. Постановою від 20 липня 2014 року за №2258/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме, державного акту на земельний пай. Це була єдина підстава для відмови у видачі свідоцтва про право на спадіцину. В зв'язку з чим, не маючи на руках оригіналу державного акту на земельний пай, 02.04.2015 року звернулась до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права на земельну ділянку, де просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 4,388 га що розташована на території Письменської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серії [NUMBER], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] від 27.05.2002 року, яка належала [PERSON], померлому [INFO]. Через сім місяців, 04.12.2015 року суд нарешті ухвалив всього на всього: в задоволенні позову відмовити в зв'язку з тим, що пред'явлено позов до неналежного відповідача. Після смерті батька орендатор [PERSON] сказав, що він земельний пай у батька купив, а тепер на суді 02.04.2015 року вона дізналась про існування заповіту [PERSON] на ім'я [PERSON] від 31 липня 2012 року за № в реєстрі нотаріальних дій 128, по якому земельна ділянка померлого переходить до [PERSON], який і претендує на 1/2 земельного паю. Як їй повідомила нотаріус, що заміняла нотаріуса Деркач Я.В. в січні 2016 року, в цьому заповіті ні про [PERSON], ні про [PERSON], ні про якого іншого спадкоємця мова не йде, просто цим заповітом батько скасував заповіт від 28.09.2011 на [PERSON] Єдиним аргументованим доказом існування чи відсутності заповіту на земельний пай на будь якого спадкоємця-це спадкова справа зі Спадкового реєстру. На сьогоднішній день вона не може оформити належним чином спадщину у зв'язку з тим, що: 1) не має оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я її батька. На всі звернення стосовно видачі дублікату вказаного держакту та довідки про нормативно грошову оцінку земельної ділянки відділом держкомзему у Васильківському районі їй було видано лише завірену копію державного акту у зв'язку з тим, що в них архівний екземпляр. 2) не має довідки про вартість землі, яку так не було видано. 3) існує постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, (в ознайомленні зі спадковою справою, зареєстрованою в Спадковому реєстрі їй відмовлено), (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі додається) Вважає, що у вказаному випадку, питання належності майна, що залишилось після смерті [PERSON] наступному його власникові (спадкоємцю) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Через відсутність довідки про вартість земельної ділянки, вона не маю можливості вказати точну ціну позову. Таким чином, вона змушена була звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення в яких зазначив, що обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON]. Про існуючий заповіт батька - [PERSON], чи на земельний пай, чи на грошові вклади, нотаріус Шостої криворізької районної державної нотаріальної контори Деркач Я.В. їй не говорила, зі спадковою справою не ознайомила, посилаючись на нотаріальну таємницю. Вона до сих пір не має точної інформації що, кому, коли заповів її батько і чи заповідав він взагалі на когось. Постановою державного нотаріуса від 20.07.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно (а саме державного акту на земельний пай ). Це була єдина підстава для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. При цьому позивач посилається на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року (справа №172/383/15-ц), за її позовом про визнання права на земельну ділянку площею 4,388 га в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яким відмовлено в позові в зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача. При цьому позивач утаємничує від суду, що при розгляді вказаної справи третьою особою на стороні відповідача суду було пред'явлено оригінал Державного акту про право власності на землю на ім'я [PERSON], і згідно протоколу судового засідання 10.08.2015 року о 10-42 год суд в присутності [PERSON] оглянув оригінал вказаного документа. В 2015 році [PERSON] звернулася зі скаргою до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області на дії державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори. Листом №1328/01-16 від 03.12.2015 року державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. повідомила, що в жовтні 2015 року знову до нотаріальної контори для отримання консультації звернулася [PERSON] та [PERSON], і їм в котрий раз була надана спадкова справа для ознайомлення, та роз'яснено нотаріусом порядок отримання спадщини за даними обставинами, згодом в цей же день вони повідомили нотаріуса про те, що спадкоємиця [PERSON] не заперечує проти отримання обов'язкової частки спадщини за законом, та нотаріусу були надані [PERSON] оригінали заповіту та державного акту на землю для подальшого оформлення спадщини спадкоємцями як за заповітом, так і за законом та призначена дата віддачі свідоцтва про право на спадщину. Але не минуло і години, як [PERSON] відмовилася від отримання свідоцтва мотивуючи свою відмову недійсністю заповіту і наміру отримання всього спадкового майна тільки нею, та оскарження заповіту в суді. Таким чином оригінал державного акту як і грошова нормативна оцінка землі знаходиться у нотаріуса і перешкод на отримання свідоцтва про право на спадщину у позивача - [PERSON] не має, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за безпідставністю . Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що 20.08.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть №1068. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,388 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Письменської селищної ради, відповідно до державного акту серії [NUMBER] від 27.05.2002 року. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем першої черги за законом вказаного спадкового майна після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON], як донька померлого. Згідно матеріалів справи [PERSON], дійсно звернулася до нотаріальної контори із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, але оформити свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку не змогла, оскільки отримала 29 липня 2015 року постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії від Криворізької районної державної нотаріальної контори, по причині відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Після чого, з метою захисту своїх прав позивач звернула до Васильківського районного суду з позовом до Письменської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, третя особа: Криворізька районна державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року (справа №172/383/15-ц), за її позовом про визнання права на земельну ділянку площею 4,388 га в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], їй було відмовлено в позові в зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача, оскільки під час розгляду справи з'ясувалось, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася не тільки донька померлого [PERSON] (заява надійшла поштою 11 жовтня 2013 року), а ще крім неї 04 лютого 2014 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] При розгляді справи №172/383/15-ц, третьою особою на стороні відповідача суду було пред'явлено оригінал Державного акту про право власності на землю на імя [PERSON], і згідно протоколу судового засідання 10.08.2015 року о 10-42 год суд в присутності [PERSON] оглянув оригінал вказаного документа (справа №172/383/15-ц, а.с 36). Крім того, в судовому засіданні представник [PERSON] зазначив, що [PERSON] надано до нотаріальної контори оригінал державного акту. Як вбачається з матеріалів справи, в 2015 році [PERSON] звернулася зі скаргою до Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області на дії державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори. Листом №1328/01-16 від 03.12.2015 року державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. повідомила, що в жовтні 2015 року знову до нотаріальної контори для отримання консультації звернулася [PERSON] та [PERSON], і їм в котрий раз була надана спадкова справа для ознайомлення, та роз'яснено нотаріусом порядок отримання спадщини за даними обставинами, згодом в цей же день вони повідомили нотаріуса про те, що спадкоємиця [PERSON] не заперечує проти отримання обов'язкової частки спадщини за законом, та нотаріусу були надані [PERSON] оригінали заповіту та державного акту на землю для подальшого оформлення спадщини спадкоємцями як за заповітом, так і за законом та призначена дата віддачі свідоцтва про право на спадщину. Але не минуло і години, як [PERSON] відмовилася від отримання свідоцтва мотивуючи свою відмову недійсністю заповіту і наміру отримання всього спадкового майна тільки нею, та оскарження заповіту в суді (а.с.29). Однак, як вбачається з матеріалів справи, на сьогоднішній день заповіт на ім'я [PERSON] ніким не оскаржений і на теперешній час є чинним. У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» указано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину(п.23). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Але визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. При прийнятті рішення суд керується тим, що за ст. 10 ЦПК України (ч. 2 та ч. 3 ) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи даний обов'язок, позивач мав надати суду докази у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження того, що його право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, того що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Втім, даний обов'язок позивачем не був виконаний, та оскільки, розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, суд позбавлений можливості збирати докази, та оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, в задоволенні вимоги про визнання за відповідачем права власності в порядку спадкування за законом має бути відмовлено. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed