Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути на свою користь суму страхового відшкодування та моральну шкоду, посилаючись на те, що 10.06.2013 року у м.Харкові на перехресті вул..От.Яроша та вул.. 23 Серпня сталося ДПТ за участю водія [PERSON], який рухався на автомобілі [NUMBER] та водія [PERSON], яка рухалася на автомобілі [NUMBER]. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.07.2013 року у дорожньо-транспортній пригоді винним визнаний [PERSON]. Цивільна відповідальність останнього на момент ДТП була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта». Позивачем було за власні кошти замовлено та отримано висновок авто товарознавчого дослідження, яким було встановлено, що автомобілю позивача було завдано механічних ушкоджень та розмір матеріальної шкоди. Позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП та надав всі необхідні документи. Страховик натомість не надав жодної відповіді позивачу та не виплатив страхове відшкодування й не повідомив про відмову у його здійсненні. Крім того, зазначив, що своїми незаконними діями [PERSON] завдав йому моральної шкоди, оскільки після ДТП позивач відчував пригніченість, прикрість, апатію, пов'язану з тим, що транспортний засіб серйозно пошкоджений, необхідно проведення значних та дорогих ремонтних робіт, доведеться суттєвим чином змінити свій спосіб життя на невизначений термін у зв'язку з неможливістю використовувати на власну користь транспортний засіб, що в свою чергу спричинило суттєве обмеження правомочностей позивача як власника транспортного засобу. На підставі викладеного позивач просить стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на свою користь страхове відшкодування в сумі 7795,29 гривень, з [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Також просить стягнути з відповідачів сплачену суму судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача - ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні проти позову заперечував частково. Надав письмові заперечення, згідно яких вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення витрат на оплату правової допомоги, оскільки відсутній відповідний розрахунок наданої правової допомоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 10.06.2013 року о 15 годині 30 хвилин у м.Харкові на перехресті вул..От.Яроша з вул.. 23 Серпня сталося ДПТ за участю водія [PERSON], на автомобілі [NUMBER] та водія [PERSON] на автомобілі [NUMBER], в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.07.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набула чинності. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 -VІ. Цей факт підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/4096697 від 20.07.2012 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції та [PERSON], як власником автомобіля [NUMBER]. Позивач 11.06.2013 року повідомила ВАТ НАСК «Оранта» про дорожньо-транспортну пригоду. Як вбачається з матеріалів справи, власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] з метою отримання страхового відшкодування звернулася 15.08.2013 року з відповідною заявою до ВАТ НАСК «Оранта» та надала для огляду пошкоджений автомобіль. Заява була отримана 15.08.2013 року. Страховиком було оглянуто автомобіль 12.06.2013 року, складено страховий акт та 27.08.2013 року здійснено розрахунок страхового відшкодування на підставі дослідження №АХ5085СХ-29.08/5, згідно якого сума страхового відшкодування становить 7 795,29 грн.. 15.08.2014 року позивач надав Страховику всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, однак страхової виплати так і не отримав, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. У відповідності до положень ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Выдповідно до ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми. Відповідно до ч.2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями. Як зазначено у статті 22.1 зазначеного вище Закону, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 своєї постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснив судам, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року (далі Закон), не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривен на одного потерпілого. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що завдана матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» в обсязі 7 795,29 гривень. Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З врахуванням доведеності вини відповідача [PERSON] у заподіянні позивачу майнової шкоди, суд дійшов висновку, що внаслідок винних дій [PERSON], [PERSON] також завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та порушення нормальних (звичних) умов проживання останньої у своєму повсякденному житті. Внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача, позивач зазнав негативних емоційних хвилювань, які виявились у переживаннях з приводу неможливості користування транспортним засобом, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та зміни звичного способу, що потребувало часу і матеріальних витрат та в свою чергу призвело до зайвих хвилювань. Виходячи із засад розумності та виваженості, враховуючи тривалість часу моральних страждань, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкода підлягає задоволенню повністю і на погляд суду, з врахуванням принципу справедливості, в конкретному випадку становить 2000 гривень, що на погляд суду є справедливою сатисфакцією позивачу спричинених відповідачем [PERSON] моральних страждань. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень. Також, відповідно до ст.84 ЦПК України, до витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, яка у даному випадку складає 3000 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved