Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, яку мотивує тим, що на підставі договору дарування № НБ 0013858 від 02.02.1998 року вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: вона та її син [PERSON] Відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі, але в квартирі не мешкає з вересня 2013 року та по теперішній час, без поважних причини, особисті речі, що належать йому, в квартирі відсутні, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює. Так як до теперішнього часу відповідач не бажає знятися з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у звязку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованого відповідача, не може вільно розпорядитися своєї власністю, що порушує її право власності, усунення яких вона має права вимагати в судовому порядку. Просить усунути перешкоди у користуванні власністю, визнати відповідача втратившим право користування вказаним житловим приміщенням, зобовязати Хортицький РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області зняти його з реєстрації. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти розгляд справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 74 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника третьої особи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування № НБ 0013858 від 02.02.1998 року вона є власником квартири [ADDRESS]. (арк. 7). Згідно довідки Центру обслуговування абонентів № 6 МКП «Основаніє» від 20.10.2015 № 2173 в зазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: позивачка по справі [PERSON] та її син [PERSON] (арк. 9). Згідно акту Центру обслуговування абонентів № 6 МКП «Основаніє» від 20.10.2015 року [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі, але в квартирі не мешкає з вересня 2013 року та по теперішній час (арк. 8). Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійснення власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно з ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозвязку і достатності, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом не чинилось, тривалий час він ним не користується з власної ініціативи, його майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, чим чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Суд вважає, що за вказаних обставин відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити. Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто рішення суду про виселення особи з житлового приміщення є самостійною правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не знаходить, в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial