Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом відповідно до якого просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що вона є власником вказаної квартири. Відповідач є її колишнім чоловіком, зареєстрований в квартирі, однак з січня 2014 року в ній не проживає. Враховуючи викладене відповідач втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.04.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, не з`явилась, натомість від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, при цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, враховуючи приписи ст.128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність сторін, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2010 року сторони, які на той час були подружжям, отримали у власність в рівних частках, по 1/2 частці кожен, квартиру [ADDRESS] . Вказаний факт також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 16.12.2010 року №28393061(а.с.5). Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 30.05.2013 року шлюб між сторонами було розірвано(а.с.8). 28.11.2020 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С.В. на підставі акта про проведені електронні торги, що не відбулись, який складено державним виконавцем Олександрійського МРВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 19.02.2020 року, видано свідоцтво, в якому нотаріус посвідчила, що стягувач [PERSON] виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.12.2010 року, а саме Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №736(а.с.6). Факт державної реєстрації права власності на 1/2 частку [ADDRESS] на підставі свідоцтва від 28.11.2020 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С.В., підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2020 року №234601437(а.с.7). Згідно довідки про склад сім`ї від 17.02.2020 року №592, виданої комунальним підприємством «Житлогосп», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - власник, [PERSON] , [INFO] , - дочка, [PERSON] , [INFO] , - колишній чоловік, [PERSON] , [INFO] , - син(а.с.9). Відповідно до акту-розпорядження від 17.02.2021 року №76, складеного майстром [PERSON] в присутності паспортиста [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2014 року. Станом на 17.02.2021 року [PERSON] в квартирі відсутній, його особистих речей немає(а.с.10). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин. Реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачу, створює для останньої перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, вона позбавлена можливості оформити субсидію, змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає . Судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним, оскільки позивач на їх стягненні з відповідача не наполягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved