overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1988 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя у сторін не склалось, шлюбні відносини, ведення спільного господарства повністю припинено з березня 2019 року, а тому позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 19.07.1988 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на сімейне життя, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, шлюб існує формально. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію сторін щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їх інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2006 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , на даний час сім`я розпалася, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати їх шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 21.11.2006 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується зібраними матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є несумісність характерів подружжя, сторони мають різні погляди на сім`ю, через що виникають сварки, конфлікти, сторони припинили подружні відносини, тривалий час проживають окремо. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Позивач не ставить вимогу про відшкодування їй судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розіраваний за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Батько дитини, відповідач [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача [PERSON] , згідно ордеру в справі, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без участі позивача і її представника. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 13.03.2007 р., актовий запис №357 /а.с.2/. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечив. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розіраваний за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Батько дитини, відповідач [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 18.03.2008 р., актовий запис №1 /а.с.4/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач проживає разом з дитиною, відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає належної матеріальної допомоги своїй дитині, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечив. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Батько дитини, відповідач [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, прор день та час розгляджу справи був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 16.04.2013 р., актовий запис №1 /а.с.12/. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с.10/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що подружжя проживає окремо, відповідач не надає належної матеріальної допомоги своїй дитині, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечив. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішення суду. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Батько дитини, відповідач [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі, не заперечує сплачувати аліменти на дитину. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 12.04.2011 р., актовий запис №574 /а.с.3/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги своїй дитині, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечив. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані вона та її син [PERSON], але син, який є відповідачем у спарві, близько 20 років не проживає в зазначеному помешканні, не несе жодних витрат по його утриманню, а тому позивач вважає, що його слід визнати таким, що втратив право користування цим житлом. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, було надано оголошення про виклик до суду в ЗМІ. А тому, на підставі ст. ст.224, 225 ЦПК України, та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено,що відповідно до свідоцтва про право власності № 28127 від 17.01.2000 р. позивач, її чоловік [PERSON], донька [PERSON] та онука [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Чоловік позивача [PERSON] помер, та його частку в майні успадкувала позивач, яка на даний час є власником 12 частини квартири. Наведене підтверджується копією свідоцтва про право власності та свідоцтвом про право на спадщину за законом (4-5,6,7,8). В судовому засіданні, також, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] позивач та її син - відповідач у спарві. Дане підтверджується довідкою ф.3(а.с.12). Як пояснила в судовому засіданні позивач, - відповідач близько 20 років не проживає в квартирі де значиться зареєстрованим, та близько двох років позивач взагалі не бачила свого сина, не знає де він проживає, не спілкуються. Звернулася до суду з даним позовом, бо реєстрація її сина в квартирі спричиняє зайві матеріальні витрати позивачу, вона не має можливості оформити субсидію на комунальні нарахування. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, суду показали, що [PERSON] проживає в своїй квартирі сама, а її сина близько 5 років взагалі не бачили, не знають де він проживає, працює. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши всі надані суду докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач втратив інтерес до житла позивача, залишив квартиру, не несе жодних витрат по утриманню помешкання, а тому, відповідача можливо визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 01.03.2008 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, між ними виникають сварки, непорозуміння, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім»ю, шлюбні відносини фактично припинені, примирення між ними неможливе, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що позовні вимоги вона підтримує. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 01.03.2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю вони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вона вказала в позовній заяві. Витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою.

Outcome: approved