Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла [INFO], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки їй не було відомо щодо наявності заповіту на її ім'я, а тому відповідно і пропустила строк. Позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд даний позов задовольнити. Позивач в обґрунтування позову пояснила, що [INFO] померла її мати [PERSON] з якою вона проживала окремо. Після смерті матері звернулася до голови сільради, яка повідомила, що оскільки позивач є прямим спадкоємцем, то все майно повинно перейти до неї. Про наявність заповіту їй стало відомо в кінці червня 2014 року від [PERSON], яка сказала, що бабуся переписала їй все майно та показала заповіт однак в руки їй не надавала, а отже оскільки вона вважала [PERSON] є єдиним спадкоємцем, то вирішила не перешкоджати їй вступити у спадщину. Зі змістом заповіту ознайомилась під час розгляду справи в суді. Про необхідність звертатись до нотаріуса для прийняття спадщини вона була необізнана. Представник відповідача та відповідач заперечували з приводу задоволення позову. Представник відповідача пояснив, що причини наведені позивачем щодо неподання заяви про прийняття спадщини є неповажними, остання правом на прийняття спадщини не скористалась, а тому є такою що її не прийняла. Посилання позивача на необізнаність її з текстом заповіту невідповідає дійсності. Крім того зазначив, що між сторонами на даний час мається спір у суді про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування, оскільки позивач заперечує, вказаний в заповіти розподіл спадкового майна, на мирові угоди не погоджується. Відповідач наведені позивачем обставини заперечувала, пояснила, що до спливу шестимісячного терміну зі смерті бабусі, приносила позивачу ксерокопію заповіту та повідомляла останню, про те, що за заповітом бабуся заповіла їй земельний пай, а позивачу хату та землю біля хати, проте остання заповіт отримувати відмовилась, зазначивши, що такий розподіл спадкового майна її не влаштовує. Третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, при розгляді справи по суті покладалися на розсуд суду. Третя особа - Нестеренківська сільська рада надала заяву в якій проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін та їх представників, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого 25 березня 2014 року (а.с.6). За життя [PERSON], склала заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №30, посвідчений секретарем Нестеренківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, згідно якого належну на праві особистої власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,08 га, що розташована на території Нестеренківської сільської ради Полтавського району Полтавської області заповіла [PERSON], [INFO], все інше належне майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїй дочці [PERSON], [INFO] (а.с.5). Отже, після смерті матері позивача відкрилася спадщина, яка складається із домоволодіння за адресою: с. Нестеренки, Полтавського району, Полтавської області та земельної ділянки розміром 6,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нестеренківської сільської ради. Відповідно до Витягу про реєстрацію з Спадкового реєстру та довідки з Полтавської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] відкривалась, за заявою [PERSON], спадкоємець [PERSON] у встановлений законом 6-місячний термін з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини не подала. (а.с.7,9). Згідно довідки Нестеренківської сільської ради Полтавського району №190 від 19.05.2015 року [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована одна за адресою [ADDRESS], за вказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с.18). Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З ч.1 ст.1270 ЦК України вбачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1272 Цивільного Кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2013 року у справі 6-167цс 12 прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийнята спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. За змістом п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкуванням № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом чи заповітом у встановлений законодавством шестимісячний строк не вчинила , а тому вважається такою, що спадщину не прийняла. Суд не вважає, необізнаність позивача [PERSON] щодо порядку прийняття спадщини, поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. Останньою не надано належних та допустимих доказів наявності об'єктивних обставин, що перешкодили їй звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того суд звертає увагу, що незалежно від обізнаності щодо заповіту, про який, як стверджує позивачка їй стало відомо ближче до спливу шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини, останньою як спадкоємцем першої черги за законом, також будь-яких дій щодо вступу у спадщину до спливу встановленого для прийняття спадщини терміну вчинено не було. За таких обставин, позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed