Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що 07 вересня 2012 року між нею і відповідачем було укладено договір № 45 найму житла, відповідно до якого вона передала останньому для постійного проживання квартиру [ADDRESS]. Зазначила, що відповідач порушує умови вказаного договору, оскільки не використовує надане йому житло для проживання у ньому, а тому, просить розірвати укладений між ними договір та позбавити відповідача права користування належною їй на праві власності квартирою у зв'язку з не проживанням відповідача за адресою його реєстрації. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. Пояснив, що дійсно з 01 жовтня 2013 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. 07 вересня 2012 року між сторонами укладено договір № 45 найму житла, за умовами якого позивач передала відповідачу для проживання квартиру [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності (а.с. 6, 7 - 8). Відповідно до пункту 1.3.1 вказаного договору, наймач зобов'язується використовувати житло лише для проживання у ньому. Як встановлено під час розгляду справи, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні дану обставину не заперечив та підтвердив її наявність. Частина четверта статті 825 ЦК України передбачено, що якщо наймач житла використовує житло не за призначенням, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень; якщо наймач, після попередження продовжує використовувати житло не за призначенням, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла. Із змісту позовної заяви встановлено, що позивач мала телефонну розмову щодо порушення відповідачем умов укладеного між ними договору найму в частині щодо не проживання останнього у наданому йому за договором житлі. Станом на час звернення із позовом та розгляду справи, відповідач продовжує використовувати житло не за призначенням оскільки у ньому не проживає. Згідно із пунктом 5.1 договору, укладеного між сторонами, наймодавець має право розірвати даний договір якщо наймач використовує житло не за призначенням. Оскільки, відповідач, як наймач за договором, використовує житло не за призначенням, суд приходить до висновку, що існують підстави для розірвання укладеного між сторонами договору № 45 найму житла від 07 вересня 2012 року. З довідки КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» № 227 від 04.02.2015 року вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). Оскільки, встановлено, що з 01 жовтня 2013 року відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS], тобто відсутній у жилому приміщенні понад встановлені законом строки, слід зробити висновок, про наявність підстав для визнання останнього таким, що втратив право користування житлом наданим йому в найм за договором. Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір № 45 найму житла від 07 вересня 2012 року слід розірвати, а відповідача позбавити права користування квартирою, належною позивачу на праві власності. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із вимогами частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved