Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями та спорудами , що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2019 року. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2015 року шлюб між ними було розірвано. Починаючи з листопада 2013 року по день звернення позивача до суду з відповідним позовом [PERSON] не проживає в будинку [PERSON], не приймає участі у витратах на утримання будинку, однак зняти реєстрацію місця свого проживання за вказаною вище адресою не бажає, чим порушує її право власності . Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи по суті, в судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі . З огляду на зазначене, суд вважає можливим провести розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161836597 від 02.04.2019 року (а.с.13). З технічного паспорта від 02.10.2018 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], встановлено, що замовником технічної документації є [PERSON] ( а.с.8-10). З довідки про склад сім'ї, №711 від 18.03.2019 року, виданої Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що до складу сім'ї [PERSON] жительки [ADDRESS], входять: син - [PERSON],[INFO]; дочка - [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; син - [PERSON],[INFO]; син - [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на повному її утриманні ( а.с.11 ). З довідки №713 від 18.03.2019 року, виданої Тишківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON], [INFO] дійсно з листопада місяця 2013 року не проживає в [ADDRESS] ( а.с.12). Відповідачем не надано суду доказів про наявність поважних причин у зв'язку з якими він не проживає в будинку позивача і не заявлено клопотань про витребування таких доказів. Факт знаходження на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє [PERSON] можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном в повній мірі, зокрема вирішити питання про отримання соціальної допомоги . Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вказане суд вважає, що відповідач, який є колишнім членом сім'ї позивача та який на протязі понад п'ять років без поважних на те причин не проживає в будинку позивача втратив право на користування цим житлом . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, що належить позивачеві . На підставі викладеного, ст. 391,405 ЦК України,

Outcome: approved