Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що у її приватній спільній частковій власності знаходиться 65/100 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Співвласником будинку (35/100 частини) є її дочка [PERSON] , на даний час « [PERSON] ». За вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] [INFO] , який не проживає у вказаному будинку більше п`яти років та добровільно звернутися із заявою про зняття його з реєстрації за вказаною адресою не погоджується. Позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] і зобов`язати реєстраційний відділ апарату Новоборівської селищної ради зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 10.02.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити його в повному обсязі. Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, зазначив що позов визнає повністю. Представник відповідача 2 Новоборівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позов визнає. Третя особа в судове засідання не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов [PERSON] підтримує повністю, просить задовольнити її позовні вимоги. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №240122267 від 12.01.2021 року [PERSON] є власником 65/100 частини, а [PERSON] є власником 35/100 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 29.11.2006 року. Із довідки виконавчого комітету Новоборівської селищної ради №129 від 21.01.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає більше п`яти років. Стаття 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном. Також відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. Забезпечуючи гарантії захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Крім того відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут - це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство пов`язує такий сервітут зі спільним веденням господарства членами однієї сім`ї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватись згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із досліджених матеріалів справи слідує, що спір з приводу користування квартирою виник між колишнім подружжя, одному з яких - [PERSON] частина будинку за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної власності, а інший з подружжя [PERSON] користувався вказаною частиною будинку, як член сім`ї власника і продовжує бути в ньому зареєстрований і після розірвання шлюбу з [PERSON] та припинення сімейних відносин. Відмову відповідача у добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника - [PERSON] щодо вільного розпорядження своєю власністю. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач не являється членом сім`ї позивача, більше п`яти років не проживає в спірному будинку, не веде нарівні із позивачем, як власником квартири, спільне господарство, фактично втратив інтерес до спірного житла, в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації за вказаною адресою, що є порушенням права власника житла вільно розпоряджатися своєю власністю, та з урахуванням того, що відповідач позов визнав, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком та задовольняє позов в цій частині повністю. Поряд із тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову про зняття відповідача з реєстрації, зважаючи на наступне. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації і реєстраційний орган не вправі відмовити у знятті з реєстрації такої особи, оскільки згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/1773/17 від 14.05.2020 року. З огляду на викладене, заявлена позовна вимога про зобов`язання реєстраційний відділ апарату Новоборівської селищної ради зняти з реєстрації відповідача [PERSON] є передчасною, оскільки на даний час не надано доказів, що рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не буде виконано Новоборівською селищною радою та її виконавчими органами.

Outcome: partial