Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.10.2007 року вона є власником будинку [ADDRESS] . Окрім позивача в даному будинку зареєстровані: її чоловік [PERSON] та відповідач - син [PERSON] Останній не проживає у вказаному будинку з 2016 року, без поважних причин, хоча жодних перешкод у користуванні йому житловим будинком позивач не чинила. Залишення місця проживання, було власною волею відповідача. Всі витрати по обслуговуванню та утриманню житлового будинку здійснюються позивачем одноособово. Оскільки реєстрація відповідача порушує право [PERSON] на вільне розпорядження та користування належним їй майном, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратила право користування житловим приміщенням: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просила залишити за нею. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Справу просила розглядати у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно із рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.10.2007 року у справі №2-2039/2007 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно даних технічного паспорту від 30.09.2002 року, а саме: «А» - будинок, «а» - тамбур, «Б», «Г» - сараї; «г/Б-погріб»; «г/Г-погріб»; «Д» - навіс; «В» - вбиральня (а.с. 4). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 20.11.2007 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] у КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 7). Як вбачається із довідки про склад сім`ї квартального комітету «Надія» від 07.05.2019 року, позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять: чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 5). Факт реєстрації позивача у вказаному будинку підтверджується копією паспорту громадянина України (а.с. 8). Відповідно до довідки квартального комітету «Надія» №694 від 07.05.2019 року, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року по теперішній час (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2016 року без поважних причин, а наявність реєстрації відповідача порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження спірним будинком. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved