Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №127. В період спільного проживання у них народилися спільні діти донька [PERSON], 12 лютого 2007 року та син [PERSON], [INFO]. Через зловживання відповідачем алкогольними напоями, недбале ставлення до дітей з 07 травня 2015 року вони припинили сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивачка з метою врегулювання сімейних конфліктів неодноразово намагалася поговорити з відповідачем, але вказане не призвело до відновлення сімї. Позивачка вважає, що сімя розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам виховання їхніх дітей. Спір про місця проживання дітей відсутній. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 23 січня 2017 року не зявилася. Надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб, слухати справу за її відсутності (а.с.18). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.17), в судове засідання 23 січня 2017 року не зявився, згідно письмової заяви позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.19). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 жовтня 2006 року який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №127 (а.с.5). Мають спільних дітей доньку [PERSON], 12 лютого 2007 року та сина [PERSON], [INFO] (а.с.4, 8), які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні згідно довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року №874 (а.с.9). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійні сварки, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 07 травня 2015 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна, місця проживання та утримання дітей відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з травня 2015 року та до цього часу не поновили їх, проживають окремо, крім того сторони надали заяви згідно яких не бажають відновити стосунки. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved