Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві власності. Відповідач є чоловіком позивача. В 1999 році відповідач виїхав з квартири, забравши усі свої речі, і з тих пір проживає ймовірно в США. Відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS], участі у витратах на утримання квартири не приймає та нею не цікавиться. Внаслідок реєстрації відповідача у квартирі позивач не має можливості продати вказану квартиру. В судове засідання сторони не зявились. Позивач та відповідач направили листи про можливість розгляду справи за їх відсутності. Позивач просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач не заперечував проти позовних вимог, послався на неможливість прибути в судове засідання по причині великих затрат на подорож. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач є чоловіком позивача, тобто членом його сімї, відповідно до свідоцтва про шлюб від 24 червня 1994 року, виданого палацом одружень « Центральний», актовий запис 759. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом десятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] 29.10.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-12287, [PERSON] подарувала [PERSON], належну їй квартиру № 21, що знаходиться в м. Харкові, проспект Л. Свободи та в цілому складається з двох жилих кімнат, житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м. Право власності за зазначеним договором було зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.04.2004 року в книзі № 1 за номером запису 57995, реєстраційний номер 5366415, за [PERSON] в цілому. Відповідно до інформаційної довідки з « Управління будинками № 52 Житловий кооператив « ОАЗИС» від 09.12.2016 року на момент звернення з позовом [PERSON] є власником квартири , а також в квартирі зареєстрований її чоловік [PERSON] Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.12.2016 року, судом встановлено, що [PERSON] у вказаній квартирі не мешкає з 1999 року. За ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. За Правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 р сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням, так і для відмови в цьому. Відповідно до ст.6 Житлового кодексу УРСР житлове приміщення надається наймачу та членам його сімї для постійного в ньому проживання, тобто для використання його за цільовим призначенням (задоволення своїх потреб та розпорядження ним у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях або використовується не за призначенням, збереження за відсутньою особою права користування таким житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. За ст. 9 Житлового кодексу УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стосовно права членів сім'ї власника помешкання на користування ним чинним є правило частини першої статті 405 ЦК, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім' власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Таким чином, відповідач [PERSON] внаслідок тривалого не проживання у квартирі втратив право користування даним житлом в силу вимог ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України. На підставі вищевикладеного ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved