Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна, належного [PERSON] , накладеного на підставі постанови від 14.04.2010 року Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції. На обґрунтування зазначила, що під час оформлення дитячих документів їй стало відомо про накладення арешту на все її нерухоме майно у виконавчому провадженні 18661532, відкритому постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 14.04.2010 року. 17.10.2019 року позивачка звернулась до виконавчої служби з проханням зняти арешт, однак отримала відповідь, що зняття арешту неможливе, оскільки у ВДВС не перебувають виконавчі документи. 05.08.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист №2-449 від 22.06.2004 року було направлено до суду у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку виконання даного провадження для даного виду стягнення. Борг станом на 06.12.2011 року склав 47770,40 грн. Однак, позивачка зазначає, що не отримувала від виконавчої служби листів з приводу боргу, до того ж, 11.06.2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та судовий наказ №2-976, виданий 17.04.2009 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області, направлено до Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ для виконання. Згідно довідки від 25.02.2019 року Центрального ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, виконавче провадження за судовим наказом від 17.04.2009 року - завершено. Враховуючи, що виконавче провадження від 17.04.2009 року №2-н-976 закрито та знищено, то є всі правові підстави для звільнення майна з-під арешту. Ухвалою суду від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, у справі призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилась, він неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, від головного державного виконавця Голояд О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим наказом №2н-976/09 від 17.04.2009 року стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приват банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9059,00 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Рішенням Апеляційного суду донецької області від 19.11.2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приват банк» відхилено. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №198973810 від 04.02.2020 року, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 186615322 від 14.04.2010 року Орждонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . Згідно листа Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя №А-389-1983 від 30.08.2019 року, станом на 29.08.2019 року у відділу ДВС не перебувають виконавчі провадження стосовно [PERSON] . Також зазначено, що завершені виконавчі провадження, які передано до архіву до 2016 року знищено, у зв`язку із закінченням строку зберігання для даного виду документації. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивачці повинна оформити право власності, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved