Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 26.04.2014 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Чоловік інколи зловживає алкоголем і у такому стані має агресивну поведінку, вільний час проводить з друзями, сімї уваги не приділяє. Однією сімєю з відповідачем не проживають, не ведуть спільне господарство, не бажають відновити шлюбні відносини. Просила розірвати шлюб. Відповідач працює як фізична особа підприємець, має мінливий дохід, більшість доходу отримує в натурі, під час спільного проживання його середньомісячний дохід становив приблизно 10000 грн. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 3000 грн. щомісячно. Вказує, що місто Суми не є її рідним містом, в якому вона не має родичів чи близьких друзів, не має житла і вимушена сама забезпечувати малолітню дитину, має право на утримання до досягнення дитиною 3 років, відповідач проживає разом з батьками, не має інших утриманців, тому просить стягувати з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно. Просила стягнути кошти на її утримання по 1500 грн. за 11 місяців окремого проживання у розмірі 16500 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити. Суду пояснила, що з 2014 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають сина. Відповідач часто вживав алкоголь, вільний час проводив з друзями, їм з дитиною уваги не приділяв, не бере участь у вихованні та спілкуванні з сином. З травня 2016 р. у них погіршилися стосунки, вона зібрала речі і на початку червня 2016 р. з квартири батьків чоловіка, де спільно проживали, з сином переїхала до знайомих, а потім в орендоване житло. З червня 2016 р. спільне життя припинили, не підтримують подружні стосунки. З того часу відповідач на утримання сина надавав кошти на Новий рік 1700 грн., у лютому, березні дав 1600 грн. Кошти надає коли вона неодноразово його просить. Вона вимушена працювати, син маленький, тому необхідні додаткові витрати на няню, продукти харчування. Просила суд розірвати шлюб, стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на утримання сина та 1500 грн. на її утримання до досягнення сином 3 років. Також просила стягнути грошову суму на її утримання у розмірі 16500 грн. за 11 місяців, які спільно не проживають. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково. Зазначив, що відповідач згоден на розірвання шлюбу та сплату аліментів у частці від заробітку, оскільки він працює, його заробітна плата становить 3200 грн., має на утримання матір, яка не працює, згоден сплачувати аліменти ? частину заробітку на утримання сина та 1/12 частину на утримання дружини. Вказував, що вимоги про стягнення 16500 грн. не гуртуються на вимогах закону. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Чавгун) С.К. з 26 квітня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 290 (а.с. 5). Подружжя має сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони з червня 2016 року проживають окремо, спільного бюджету не ведуть, не підтримують подружні стосунки, що свідчить про фактичне припинення шлюбу між ними. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч.ч. 3 і 4 статті 56 СК України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Оскільки сторони з червня 2016 року проживають окремо, припинили подружні стосунки, їх сімя фактично розпалася, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України (у редакції на час ухвалення рішення) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку, як вказує представник відповідача відсутні. Оскільки сину сторін [PERSON], [INFO] виповнився 1 рік та 10 місяців, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальний розмір аліментів для дитини віком до 6 років становить - з 01.05.2017 р. 713 грн. (1426х50%), а з 01.12.2017 р. 746 грн. (1492х50%). В обґрунтування вимог про стягнення аліментів на утримання сина позивач надала суду довідку Дитячого центру «Радість» ФОП [PERSON], згідно якої загальна сума послуг денного догляду за дитиною з 01.01.2017 р. по 31.05.2017 р. складає 10230 грн. (а.с. 51). З наданих представником відповідача доказів вбачається, що [PERSON] працює за трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01.06.2017 р. менеджером з продажу товарів, за яким оплата праці становить 3250 грн. (а.с. 31, 32). [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець, його чистий дохід за січень квітень 2017 р. становить 22103,54 грн., його середньомісячний дохід становить 5525,89 грн. (а.с. 33). Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] у період з 01.01.2016 р. по 31.03.2017 р., відповідачу нараховується дохід виплаченій самозайнятій особі (дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до Податкового кодексу України, код 157) і його дохід як підприємця становив у 4 кварталі 2016 р. 696467,70 грн., у першому кварталі 2017 р. 645907,73 грн. Представник відповідача надав суду видаткові накладні та первинні бухгалтерські документи з контрагентами, зазначеними у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України, як джерело доходу [PERSON] Позивач у свою чергу не заперечувала той факт, що суми вказані у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків ДФС України як доходи [PERSON] не є його чистим прибутком. Доказів того, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність і не отримує від цього дохід [PERSON] та його представник суду не надали. Суд не може взяти до уваги твердження позивача про те, що відповідач за 2016 р. отримав дохід 1500000 грн. і його щомісячний чистий заробіток становить щонайменше 12000 грн., останній не несе витрат у ході підприємницької діяльності, зокрема по оренді приміщення, проживає на утриманні батьків, а заробіток витрачає виключно на власні потреби, оскільки ці обставини не підтверджено належними доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Крім того доходи батьків платника аліментів, наявність у них на праві власності рухомого і нерухомого майна, з огляду на вимоги ст. 182 СК України не можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Зважаючи на встановлені факти, оскільки відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 180 СК України, зареєстрований і здійснює свою діяльність як фізична особа - підприємець, працює менеджером за трудовим договором і від цього отримує дохід, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду 31.03.2017 р. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним для забезпечення розвитку дитини та відповідає матеріальному становищу відповідача. Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивач проживає разом з малолітнім сином, відповідач може надавати матеріальну допомогу, відтак суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача до досягнення їх сином трирічного віку, тобто по 19.08.2018 року у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. При цьому відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Зокрема, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що саме він надає матеріальну допомогу своїй матері [PERSON], адже [PERSON] уклав трудовий договір з фізичною особою підприємцем [PERSON], який є його батьком (а.с. 46 - 48). Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання позивача за 11 місяців окремого проживання у розмірі 16500 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів на своє утримання з [PERSON], але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Посилання на неодноразові телефонні дзвінки не є належними та допустимими доказами вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від їх сплати. За таких обставин судом не встановлено відповідних правових підстав, визначених ч. 2 ст. 191 СК України, а тому з відповідача слід стягувати аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 31.03.2017 року. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., а на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial