Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO], внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку до досягнення [PERSON] трирічного віку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що протягом 2015 року мала з відповідачем особисті стосунки, деякий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали намір одружитись. Новину про її вагітність відповідач сприйняв спочатку радісно, а після 4-го місяця вагітності з незрозумілих причин стосунки між ними припинилися і з того часу вони проживають окремо. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], органом ДРАЦС батько записаний відповідно до п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. На даний час відповідач не бажає визнати своє батьківство, кошти на утримання сина не надає, а тому позивач, будучи впевненою, що [PERSON] є біологічним батьком її малолітнього сина, просить суд визнати відповідача батьком [PERSON], внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина та на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься її заява, в якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заявві та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Вказав, що позивач у звязку зі скрутним матеріальним становищем, вимушена була вийти з декретної відпустки на роботу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання ним судової повістки в суді, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Крім того, зустрічного позову та доказів відповідачем не подавалося, та будь-яких клопотань не заявлялося. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує представника позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ №187705 виданого 29 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знамянка Знамянського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, [PERSON], народився 23 грудня 2015 року в місті Знамянка Кіровоградської області, про що 29 грудня 2015 року складено відповідний актовий запис за №249. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. За клопотанням відповідача заявленим під час підготовчого розгляду справи, яке було підтримане і позивачем, ухвалою суду від 05 лютого 2018 року по вказаній цивільній справі була призначена судово-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.\~ У висновку судово-генетичної експертизи №61, яка проводилася з 26 березня по 13 квітня 2018 року зазначено, що молекулярно генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином , згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart 1971, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практичо доведено. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1 ст.128 СК України\~визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства може бути прийнятий судом за умови, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Це означає, що в порядку позовного провадження спір про визнання батьківства може бути розглянуто, якщо при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно до ст.76\~ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України\~(ч.2\~ст.128 СК України). Отже, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &aвр;34, від 7 травня 2009 року). Враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, суд зауважує, що підстави ставити під сумнів відповідні обставини щодо батьківства відповідача по відношенню до дитини відсутні. Вищевказаний висновок\~експерта є\~належним і\~допустимим доказом. Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до\~ст.134\~СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином суд вважає за можливе визнати батьківство відповідача стосовно малолітнього [PERSON] та внести до актового запису про народження останнього зміни, зазначивши відповідача його батьком. Відповідно до ст.180\~Сімейного Кодексу\~України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від\~\~20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. У судовому засіданні зясовано, що малолітній [PERSON] проживає разом із матірю і сестрою [PERSON], [INFO]. [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні соцзахисту населення Знамянського міськвиконкому та отримує допомогу як одинока мати, має постійне місце роботи. Довідок про її доходи суду не надано. Відповідач, в свою чергу, працює у Виробничому підрозділі служби локомотивного господарства «Локомотивне депо Знамянка ПАТ «Українська залізниця» на посаді електрогазозварника. Згідно довідки про його доходи від 04 грудня 2017 року, має регулярний, сталий дохід, а також певні аліментні зобовязання. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дитини, суд відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Зокрема, жінка має право на утримання від батька дитини - чоловіка, з яким вона не перебуває в шлюбі, в разі проживання з нею дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, суд приймає до уваги вимоги ст.182 СК України, дійсні обставини у справі, зокрема те, що відповідач має постійне місце роботи, як вбачається із довідки про його заробітну плату - стабільний дохід та аліментні зобовязання. Зважаючи на відсутність даних стосовно незадовільного стану здоровя відповідача, а також враховуючи матеріальне становище позивача, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина з визначенням їх розміру у частині від заробітку (доходу), що становитиме 1/4. Разом з цим, суд вважає можливим стягнути з відповідача й аліменти на утримання позивача до досягнення їхньою спільною дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.\~Враховуючи розмір\~аліментних зобовязань,\~які вже\~має відповідач,\~а також\~розмір тих\~аліментів,\~які судом\~стягнуто за\~даним судовим\~рішенням,\~загальний розмір\~аліментів,\~що підлягатимуть\~стягненню з\~відповідача не\~перевищуватиме 70\~%\~і то\~лише до\~досягнення дитиною\~[PERSON] трирічного\~віку, тобто до 23 грудня 2018 року, а отже такий розмір аліментних зобовязань буде цілком посильним для відповідача. Суд також звертає увагу сторін, що у відповідності до ч.1 ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 191 СК України аліменти слід стягнути від дня пред'явлення позову, тобто з 07 вересня 2017 року, але з урахуванням тієї суми аліментів, які стягувалися на утримання дитини та матері у примусовому порядку на підставі виконавчих листів виданих Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області на виконання заочного рішення суду від 12 грудня 2017 року ухваленого у справі №2/389/826/17 (ЄУН 389/2159/17). Вказане заочне рішення ухвалою Знамянського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року №2-п/389/29/17 (ЄУН 389/2159/17) скасоване. На підставі\~ст.140\~ЦПК України,\~з відповідача\~в дохід\~держави підлягає\~стягненню судовий\~збір у\~розмірі 1280\~грн.,\~тобто по\~640\~грн.\~за позовні\~вимоги про\~визнання батьківства\~й внесення\~змін до\~актового запису\~про народження\~(позивач\~звільнена ухвалою\~суду),\~а також\~за вимоги\~про стягнення\~аліментів (позивач\~звільнена згідно\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»). На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved