Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач та третя особа [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі позивача зареєстрований також відповідач [PERSON] . Проте відповідач з кінця 2018 року не проживає у вищевказаній квартирі. Позивач зазначає, що відповідач є її бувшим зятем, однак більше року не проживає у спірній квартирі, після розірвання шлюбу з донькою позивача не є членом сім`ї, а відтак втратив право користування житловим приміщенням. Також позивач просила стягнути з відповідача витрати із судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, у позовній заяві просила про розгляд справи без її участі, у якій також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності разом з третьою особою [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, договором дарування 1/3 частини квартири та витягом з Державного реєстру правочинів. У зазначеній квартирі зареєстровано 6 осіб: позивач, третя особа [PERSON] , третя особа [PERSON] , сестра позивача [PERSON] , відповідач [PERSON] , онук позивача [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що відповідач більше року не проживає у вищевказаній квартирі. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач є співвласником квартири, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач більше року не проживає, беручи до уваги ті обставини, що відповідач не є співвласником спірної квартири та родичем позивача, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 840,80 грн. На підставі ст. 319, 391 ЦК України;

Outcome: approved