Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем уклав шлюб 22 липня 2006 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, а тому збереження шлюб буде суперечити їхнім спільним інтересам. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Також просив постановити рішення, яким визначити для нього, [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , шляхом: визначення часів спілкувань: в період часу з 12-00 год. до 18-00 год. кожної неділі тижня, без присутності матері дитини та кожну суботу тижня, за позначенням відповідача шляхом забирання дитини до себе додому, для спілкування в домашніх умовах, за спільною домовленістю батьків, що буде в повній мірі відповідати інтересам дитини, інтересам батьків та вимогам закону. В обґрунтування позову позивач вказав, що він вжив всіх необхідних заходів, щоб вирішити питання про участь у вихованні дитини без залучення органів державної влади та суду, але відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року по цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, до його початку уточнив позовні вимоги щодо визначення для нього, [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , шляхом: визначення часів спілкувань: в період часу з 12-00 год. до 18-00 год. кожної неділі тижня, без присутності матері дитини та кожну суботу тижня, за позначенням відповідача шляхом забирання дитини до себе додому, для спілкування в домашніх умовах, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. Голова Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис № 496 від 22 липня 2006 року. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 20 січня 2012 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та сторони по справі є її батьками. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, між сторонами було відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. З приводу вирішення позовних вимог про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Тобто визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях - повазі до інших людей, любові до членів своєї сімї, родини. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обовязків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з батьком, тому мати не повинна перешкоджати його особистим контактам з дитиною. Правило ч. 2 ст. 157 СК України додатково підкреслює обов`язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь в її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Судом встановлено, що 22 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20 січня 2012 року виконавчим комітетом Підгородненської міськї ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами не склалися, та з липня 2012 року сторони проживають окремо. Дитина залишилася проживати з матір`ю. Між сторонами виник спір щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивача. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи - ч.ч.1-2 ст. 159 СК України. Відповідно до частини другої ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено, позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір`ю. Починаючи з березня 2013 року відповідачка чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною. Відповідачка, в залежності від свого настрою, намагається ізолювати дитину від нього та спілкування із ним, при неодноразовому намаганні побачитися з донькою Відповідачка не впускала його навіть до квартири, мотивуючи свою відмову тим, що донька після побачення із ним постійно розшукує тата. [PERSON] намагався урегулювати це питання з Відповідачкою мирним шляхом, неодноразово звертався до неї з пропозиціями налагодити спільне проживання сім`єю та просив не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, адже для доньки спілкування з батьком так само важливо як із матір`ю. На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, яку роль відіграє фактичне розлучення з батьками дитини, тієї обставини, що права батьків є рівними, виходячи з пріоритету прав дитини, урахувавши вік дитини, який станом на час розгляду справи є 8 років 10 місяців, а також враховуючи той факт, що дитина не може бути заручником особистих відносин батьків, в інтересах дитини, яка є малолітньою, суд вважає за необхідне встановити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] шляхом визначення часів спілкувань: в період часу з 12-00 год. до 18-00 год. кожної неділі тижня, без присутності матері дитини та кожну суботу тижня, за позначенням відповідача шляхом забирання дитини до себе додому позивачем, для спілкування в домашніх умовах. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 грн. та 840,80 грн. за позовну вимогу про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Outcome: approved