Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Лозівського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона 18 жовтня 2013 року придбала у відповідача по справі квартиру, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, б. 4, кв. 11. При купівлі квартири відповідач зобовязувалася знятися з реєстрації до 01.01.2014 року. Відповідач з моменту купівлі квартири, а саме з 18.10.2013 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В звязку з чим просить визнати відповідача по справі такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою. Крім цього просить зобовязати Лозівський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області зняти відповідача по справі з реєстрації у вищевказаній квартирі. Також просить стягнути з відповідача по справі на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 гривні 21 копійки. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставі, наданих нею доказів. Крім цього не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача по справі, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі. Також просила стягнути з відповідача по справі витрати у розмірі 630 гривень, понесені нею при розміщенні оголошення в засобах масової інформації. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Урядовий курєр» за № 107 (5727) від 08.06.2016 року, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Лозівського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Комінтерну, б. 4, кв. 11. Згідно рішення № 29 «Про перейменування вулиць, провулків та майдану м. Лозова» від 20.11.2015 року, винесеного Лозівською міської радою Харківської області вулиця Комінтерну перейменована на вул. [PERSON]. Відповідач по справі зобовязувалася знятися з реєстрації у спірній квартирі в строк до 01 січня 2014 року, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.10.2013 року, посвідченим державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], але до теперішнього часу цього не зробила, що підтверджується довідкою, виданою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 16.02.2016 року. Відповідач по справі з моменту продажу вищевказаної квартири в спірній квартирі не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач з 18.10.2013 року в квартиру не зявлялася. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обовязків перед нею не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви немайнового характеру станом на 01.01.2016 року складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тому позивач при подачі позовної заяви до суду сплатила судовий збір у розмірі 551 гривні 21 копійки, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 гривні 21 копійки та витрати, понесені позивачем за розміщення оголошення в засобах масової інформації у розмірі 630 гривень на користь позивача.

Outcome: approved