Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON],про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належать 3/5 домоволодіння за вищевказаною адресою. В даній квартирі крім неї зареєстровані її чоловік [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], невістка [PERSON], її мати [PERSON] та онук [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за зазначеною адресою з 2010 року, комунальні послуги не сплачують, не несуть інших витрат по утриманню житла, не приймають участі у спільному побуті, зараз знаходяться за межами Харківської області, але не заперечують проти зняття їх з реєстрації, про що надають свої письмові заяви. В звязку з реєстрацією відповідачів вона несе додаткові витрати по оплаті квартирної плати, що перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Орільська, б. 32.\~ Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.11.2009 року, виданого виконкомом Лозівської міської ради народних депутатів Харківської області є власником 3/5 домоволодіння за адресою: Харківська область м. Лозова вул. Орільська, будинок 32. Відповідно до довідки про склад сімї КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 21.05.2018 року в даному домоволодінні, крім позивача, зареєстровані її чоловік [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], невістка [PERSON], мати позивача [PERSON], та онук [PERSON] З вересня 2010 року відповідачі в спірному домоволодінні не проживають, забрали всі свої особисті речі та зїхали на інше місце проживання. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Відповідачі в домоволодінні не зявляються. Всі обовязки, повязані з утриманням квартири, сплати комунальних послуг виконує позивач по справі. Позивач, як власники 3/5 домоволодіння, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обовязків перед ним не має. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися, особистих речей, майна, яке належить відповідачам в домоволодінні не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідачів права позивача обмежені. Факт не проживання відповідачів по справі в будинку № 32 по вул. Орільська в м. Лозова, Харківської області з 2010 року вбачається з актів від 20.12.2017 року, від 01.03.2018 року, від 20.05.2018 року, 03.09.2018 року, з якого вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2010 року, тобто тривалий час, за вище вказаною адресою не проживає. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідачів, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивачів щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в будинку більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved