Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем 08 грудня 2008 року було укладено договір позики в формі розписки, яка посвідчує отримання [PERSON] від [PERSON] 4800 доларів. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобовязувалася повернути суму позики через рік, тобто до 08 грудня 2009 року, проте до цього часу свої зобовязання не виконала. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь борг по договору в сумі 4800 доларів. У судове засідання позивач не з'явилась, надала письмову заяву відповідно до якої просила розглядати справу у її відсутність Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, пояснюючи, що перебувала у трудових відносинах з [PERSON], яка застосовуючи санкції за порушення трудової дисципліни на протязі тривалого часу нараховувала їй грошові штрафи. Відповідач пояснювала, що в 2008 році під тиском застосування до неї фізичної сили з боку позивача написала розписку про отримання 4800 доларів в борг, при цьому жодного разу ніяких грошей у [PERSON] не брала. Також відповідач надала письмову заяву, відповідно до якої просила до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.11 ЦК України, підставами виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Положення ст.1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч.2ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості Відповідно до положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 08 грудня 2008 року позивачем на користь відповідача передано у борг грошові кошти у розмірі 4800 доларів, про що відповідачем видано розписку(а.с.7). Відповідно до зазначеної розписки від 08 грудня 2008 року сторони домовились про строк виконання зобовязання - до 08 грудня 2009 року. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконала прийняті зобов'язання щодо погашення боргу, передбачених умовами розписки, внаслідок чого за нею утворилась прострочена заборгованість перед [PERSON] в сумі 4800 доларів. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що вона не брала у [PERSON] кошти в борг, оскільки нею не надано будь-яких доказів на спростування даних розписки від 08 грудня 2012 року. Щодо заяви [PERSON] про застосування до вказаних правовідносин строків позовної давності судом враховано наступне. Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Положеннями ч.3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з положеннями ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом враховано, відповідно до умов розписки відповідач [PERSON] зобов'язувалась повернути кошти [PERSON] до 08 грудня 2009 року. Позивач звернулася до суду 26 серпня 2015 року. Враховуючи те, що відповідач зобов'язувалась повернути суму боргу до 08 грудня 2009 року, а позовна давність встановлюється законодавством тривалістю три роки, за такого позивач пропустила строк звернення до суду з заявою про стягнення з відповідача заборгованості, оскільки повинна була звернутися до суду не пізніше 09 грудня 2012 року. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не надала суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а судом таких не встановлено, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за сплином строку позовної давності. На підставі ст.ст.15, 16, 256-267, 509, 525-527, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed