Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 14.11.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим, сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. Між ними часто виникали сварки, що виводять її з рівноваги і унеможливлюють співжиття з відповідачем. З початку лютого 2016 року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують і їх збереження суперечить її інтересам, обмежує та обтяжує її, а також принижує її гідність. Проявляючи терплячись та стриманість вона вчиняла спроби відновити та стабілізувати нормальні подружні відносини з чоловіком, але вони результатів не принесли. Син проживає разом з нею і виключно вона займається його вихованням. За станом здоровя син потребує особливого догляду і лікування та контролю стану здоровя. Відповідач працює та має можливість забезпечувати сина матеріально. Просила суд розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня предявлення возову. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав і просив задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу і стягнення аліментів визнав і не заперечував проти їх задоволення. Суду зазначив, оскільки дружина наполягає на розлученні він також погоджується, примирення їм не потрібно. Аліменти у заявленому позивачем розмірі сплачувати згоден. Уточнив, що з позивачем і сином проживали за місцем її реєстрації м. Суми вул. Романа Атаманюка, 39/65, де також проживає батько позивача. У них з тестем виник конфлікт і 30.11.2015 р. він пішов проживати за своїм місцем реєстрації до своїх батьків. Тобто, спільно з позивачем не проживають з 30.11.2015 р. і не підтримують подружні стосунки, останній раз кошти позивачу надавав у січні 2016 р., з того часу спільного бюджету не мають. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 14 листопада 2009 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1893 (а.с. 6). Подружжя має сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Син сторін проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: м. Суми, вул. 40 років Жовтня ([PERSON]), 39/65. Вказана обставина не заперечується відповідачем. Судом встановлено, що сторони з 30.11.2015 року проживають окремо, не підтримують подружні стосунки, з лютого 2016 року - спільного бюджету не ведуть, що свідчить про фактичне припинення шлюбу між ними. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч.ч. 3 і 4 статті 56 СК України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Оскільки сторони проживають окремо, припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, їх сімя фактично розпалася, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Орган з оцінки відповідності «СЕРТАТОМ» має стабільний дохід, його заробітна плата за період з 01.09.2015 р. по 29.02.2016 р. становить 43200 грн. (а.с. 11). Оскільки, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], працює і має регулярний стабільний дохід, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти у заявленому позивачем розмірі у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення від дня предявлення позову 11 квітня 2016 року. Згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., а на користь держави - витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved