Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.06.2007 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що на сьогоднішній день вона з відповідачем проживають окремо. Виховання та піклування про дитину відповідач не здійснює. Навесні цього року вона вирішила поїхати разом зі своєю малолітньою дочкою за кордон (до Російської Федерації) на відпочинок. Із проханням надати дозвіл на вивезення дитини за межі України вона неодноразово зверталася до відповідача, але він нічого не зробив і зараз взагалі відмовляється надати таку згоду, свою відмову нічим не мотивує. Позивач вважає, що така поведінка батька дитини є перешкодою до нормального відпочинку та розвитку дочки. Позивач просить суд надати їй - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], уродженці м. Новочеркаськ Ростовської області, дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки [PERSON], [INFO], уродженки м. Херсон, за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, а саме до Російської Федерації, на протязі одного року з дня набрання рішенням суду законної сили, а також надати їй - [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], уродженці м. Новочеркаськ Ростовської області, або її офіційному представникові дозвіл на оформлення проїзних документів на дитину - [PERSON], [INFO], уродженку м. Херсон, для тимчасового їх виїзду за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, а саме до Російської Федерації, на протязі одного року з дня набрання рішенням суду законної сили. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, але надала до суду заяву у якій зазначила, що позов підтримує, просить суд його задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву, у якій зазначив, що позов визнає, та просить суд розглянути справу у його відсутність. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], яка є громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.10.2005 року. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з письмових матеріалів справи малолітня [PERSON], [INFO] на даний час проживає разом з позивачем в Україні, батько дитини матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не приймає участі у її вихованні, та він ухиляється від надання дозволу на виїзд малолітньої дочки за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд малолітньої дочки за межі України, позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною за межі України з метою її оздоровлення та відпочинку. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» з урахуванням якнайвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим надати дозвіл [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], уродженці м. Новочеркаськ Ростовської області, на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки [PERSON], [INFO], уродженки м. Херсон, за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, а саме до Російської Федерації, на період з 14 березня 2016 року по 14 березня 2017 року, а також надати їй, або її офіційному представникові дозвіл на оформлення проїзних документів на дитину [PERSON], [INFO], уродженку м. Херсон, для тимчасового їх виїзду за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, а саме до Російської Федерації, на період з 14 березня 2016 року по 14 березня 2017 року, оскільки виїзд малолітньої [PERSON], [INFO] за межі України у супроводі матері відповідає інтересам дитини, сприятиме її розвитку та оздоровленню, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved