Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за договором, в сумі 20000 грн, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 1700 грн, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 214,75 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 4 лютого 2020 року до неї у квартиру подзвонив відповідач та повідомив, що проходить акція для пенсіонерів щодо встановлення метало пластикових вікон та балконів і запропонував замовити в нього вікна та балкон. Під впливом відповідача вона погодилася на підписання договору та замовила «конструкції з металопластику». Через наявний у відповідача мобільний термінал останній її кредитною карткою здійснив оплату замовлення в сумі 20000 грн. СМС з кодом підтвердження, про який було зазначено в договорі, вона не отримала. Через деякий час вона зрозуміла, що стала жертвою шахрая, та звернулася до адвоката, який зателефонував до ФОП [PERSON] з проханням повернути гроші, на що останній відповів відмовою. 7 лютого 2020 року вона особисто принесла заяву про розірвання договору та повернення грошей відповідачу. Він заяву прийняв, але сказав, що грошей не віддасть. 18 лютого 2020 року звернулася із заявою до Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області, на яку поліція повідомила, що у відносинах між нею та [PERSON] вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. Свої зобов`язання за договором вона виконала, сплативши повну вартість замовлення. Відповідач станом на 10 червня 2020 року не виконав своїх зобов`язань за договором про передачу виготовлених виробів у власність замовника. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася. 8 жовтня 2020 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позов відповідачем до суду не подано. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 4 лютого 2020 року між позивачем як замовником та відповідачем як виконавцем укладено договір з індивідуальним номером замовлення КА-00219-R. Згідно п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі вироби) за розцінками виконавця. Замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору. Відповідно до п.2.1 договору вартість метало пластикових виробів складає 20000 грн, завдаток - 20000 грн. Пунктом 3.1 договору встановлено обов`язок замовника сплатити вартість виробів, що складає 20000 грн. Після внесення замовником завдатку 80-100 %, борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 (семи) днів з дня внесення завдатку. Позивач в день укладення договору виконала вимоги п.3.1 договору, сплативши на рахунок відповідача 100 % вартість виробів в сумі 20000 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 10 березня 2020 року по картці/рахунку позивача. Про відсутність боргу замовника перед виконавцем до передачі у власність виробів свідчить і п.2.2 договору, а саме: борг до передачі у власність 00,00 грн. Відповідно до п.3.2 договору після виконання п.3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту виконання пункта 3.1.1. Обов`язки виконавця за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі виробів (п.3.9 договору). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч.3 ст.865 ЦК України). Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо в виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За нормами ч.1 ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Всупереч наведеним нормам закону та умовам укладеного між сторонами договору відповідач станом на 10 червня 2020 року не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, вироби у власність замовника (позивача) не передав. Відтак, позовна вимога про стягнення коштів, сплачених за договором, в сумі 20000 грн обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пунктом п.4.3 договору встановлено, що у випадку невиконання п.3.2 виконавець зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення. Згідно розрахунку позивача неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором становить 1700 грн. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 7 лютого 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення коштів за договором № КА-00219-R від 4 лютого 2020 року в сумі 20000 грн на підставі п.4.1-4.1.3 договору. Відповідач кошти у зазначений в заяві строк не повернув, зобов`язань за договором не виконав, продовжуючи при цьому користуватися грошовими коштами позивача. Згідно розрахунку позивача відсотки за користування грошовими коштами за період з 4 лютого 2020 року по 10 червня 2020 року складають 214,75 грн. Таким чином, вимоги позивача про стягнення неустойки та відсотків за користування грошовими коштами підлягають до задоволення. За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: approved