Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом [PERSON] про розподіл майна подружжя. Під час судового розгляду справи позивач неодноразово зверталась до суду із заявами про уточнення позовних вимог, фактично зменшила позовні вимоги, остаточно просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею, [PERSON] право власності на ? частину автомобіля моделі М 412 бежевого кольору, 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] та ? частину автомобіля «Жигулі», реєстраційний № [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля моделі М 412 бежевого кольору, 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] та ? частину автомобіля «Жигулі», реєстраційний № [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 3 березня 1994 року одружилася з відповідачем. Рішенням Бориславського міського суду даний шлюб було розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти придбали два легкові автомобілі марки «Москвич» М 412 бежевого кольору, 1987 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] та «Жигулі» реєстраційний № [NUMBER]. Шлюбний договір між ними не укладався. Домовленості щодо порядку поділу майна, що є їхньою спільною сумісною власністю не знайдено. Відповідач відмовляється у позасудовому порядку вирішувати питання поділу спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному об'ємі. Позовні вимоги доповнила, просить визнати право власності за нею по ? ідеальних часток даних легкових автомобілів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Пояснив, що автомобіль автомобілі марки АЗЛК 412, державний номерний знак [NUMBER] за згоди позивача фактично продав, оформивши довіреність на керування іншій особі, прізвища якої не пам'ятає. Автомобіль марки ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] продав у вересні 2013 року. Позовні вимоги вважає безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, особу, яка надає правову допомогу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 3 березня 1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с.6).Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 8 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідачу [PERSON]. відновлено прізвище, яке вона мала до державної реєстрації шлюбу, що розірвано - [PERSON]. За період спільного проживання в шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби автомобіль марки АЗЛК 412, 1987 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується копією облікової картки приватного ТЗ (а. с.38) та автомобіль марки ВАЗ 21063, 1991 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який 24 вересня 2013 року знятий з обліку для реалізації (а.с.37). Право власності на транспортні засоби зареєстровані за відповідачем у справі [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимоги позивача, а саме визнання за сторонами права спільної часткової право власності по ? ідеальних часток автомобіля марки АЗЛК 412, 1987 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання права власності на ? частину автомобіля «Жигулі», реєстраційний № [NUMBER]., враховуючи що даний автомобіль не являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства, суд приходить до висновку про неможливість їх задоволення оскільки вимога позивача стосується лише поділу автомобіля марки «Жигулі» шляхом визначення права власності, відчуженого відповідачем без її згоди. Сторони не позбавлені можливості порушувати питання про поділ даного автомобіля та доводити, що даний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, як набутий в період шлюбу. Зазначене не суперечить вимогам пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судового збору у розмірі 114 гривень 70 копійок.

Outcome: partial