Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька, в якому вказала, що з відповідачем у шлюбі не перебувала, але мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач є особою, що переміщена з тимчасово окупованої території та вказує, що має родичів у м. Мінську Республіки Білорусь та має намір звозити дитину до них у гості, розширивши тим самим її світогляд. Відповідач не надає нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон нічим її не мотивуючи, а тому вона просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], до Республіки Білорусь на період з 1 червня 2016 року по 1 червня 2021 року та дозвіл на виготовлення документів для виїзду без згоди батька. Позивач телефоном просила справу розглянути за її відсутності, уточнила позовні вимоги та вказала, що просить надати дозвіл на виїзд з 1 липня по 1 вересня 2016 року. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі, з постановленням заочного рішення. 25 травня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO](а.с. 8). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з [PERSON] як переміщені особи з тимчасово окупованої території в с. Руські Тишки Харківського району Харківської області (а.с. 9) Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789 -ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до п.2 ч.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-XІІ від 21 січня 1994 року зі змінами, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З вищевикладеного суд вбачає, що [PERSON] є дитиною, яка внаслідок складаної ситуації на території Луганської області змушена змінити своє місце проживання, побут та спосіб життя. Мати [PERSON] може забезпечити відпочинок та розширення світогляду дитини через виїзд за кордон до Республіки Білорусь, де мешкають її родичі. Відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території та перешкоджає материнським прагнення [PERSON] на повноцінне забезпечення дитині всіх гармонійних умов та не надає нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон. А тому позов про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягає задоволенню та [PERSON], [INFO], уродженці м. Кіровськ Луганської області необхідно надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], уродженки м. Кіровськ Луганської області за межі України до Республіки Білорусь на період з 1 липня по 1 вересня 2016 року без згоди батька [PERSON] у супроводі матері та дозвіл на отримання проїзного документу для виїзду за межі України до Республіки Білорусь. На підставі викладеного, ст. 154 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини, п.2 ч.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України»,

Outcome: approved