Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 26 лютого 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №341. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26 лютого 2005 року зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, між ними виникали постійні суперечки та сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З вересня 2015 року вони не ведуть спільний побут та господарство, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Зазначає, що вони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги. Стверджує, що на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, а тому примирення та подальше збереження формально існуючого шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просять позов задоволити. Позивач [PERSON] категорично ствердила суду, що строк наданий судом на примирення сторін жодних позитивних результатів не дав та вона настоює на розірванні шлюбу. В судове засідання призначене на 22 березня 2016 року позивач та її представник не з'явилися, від представника позивача надійшла письмова заява, в якій просить розглядати справу у його та його довірительки відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, в яких він зазначає, що він намагався та робив усе можливе, щоб зберегти сім'ю, оскільки у них є неповнолітня дитина, яка повинна проживати в повноцінній сім'ї. Стверджує, що сім'я для нього була основним, він дуже любив свою дружину та дуже любить свою доньку. Зазначає, що 23 жовтня 2015 року він поїхав на заробітки за межі України. До цього часу - 23 жовтня 2015 року, вони спільно проживали, вели спільний побут та господарство, підтримували подружні відносини, жодних конфліктів у них не виникало. Повернувся він 29 листопада 2015 року та був дуже здивований тим, що за час його відсутності дружина пред'явила позов про розірвання шлюбу. Не погоджується з формальними підставами для розірвання шлюбу, що зазначені позивачем. Стверджує, що як йому тепер стало відомо, дійсною причиною пред'явлення позивачем позову про розірвання шлюбу є те, що вона знайшла собі іншого чоловіка. Зазначає, що на даний час він перебуває за кордоном, а позивач поміняла вхідні замки та навіть не дає йому забрати з квартири, в якій вони колись спільно проживали, особисті речі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26 лютого 2005 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №341. В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2005 року, міцної сім'ї вони не утворили. Так, з жовтня 2015 року відповідач [PERSON] переважно перебуває за межами України, на заробітках, періодично приїздить, однак з цього часу сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносини та їх шлюб носить формальний характер. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 С К України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 07 грудня 2015 року, враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них неповнолітньої дочки, судом задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю у 2 (два) місяці. Однак, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивач категорично ствердила суду, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а строк, наданий судом на примирення, жодних позитивних результатів не дав. Зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу (05.11.2015 року) станом на час розгляду справи пройшло майже п'ять місяців, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 487,20грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 56, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved