Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивач, її онук - [PERSON], відповідач [PERSON], яка являється дочкою позивача, а також її малолітня дочка [PERSON]. Позивач вказує, що відповідач та її дочка, починаючи з листопада 2013 року та по даний час в даній квартирі не проживають, ніяких витрат по утриманню житла відповідач не несе, вселятися не намагалася. Відповідач з дочкою виїхали на проживання до Республіки Італії. Посилаючись на наведене, просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позивач у суді позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечула. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв, клопотань, або заперечень суду не надала, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності по наявних у справі доказах та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.03.2000, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кондратенко О.В. (а.с. 10-11). За довідкою ОСББ «Взуттєвик-1» від 26.04.2017 у вказаній квартирі зареєстровано чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] та її малолітня дочка [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], однак фактично з 2013 року проживають в Республіці Італія. У відповідності до акту про не проживання від 12.04.2017, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не проживають у [ADDRESS] по теперешній час. За таких обставин, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та малолітня [PERSON] не проживають у вказаній квартирі понад рік, що підтверджено належними засобами доказування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідач та її малолітня дочка у спірній квартирі не проживають, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн. З викладеного,

Outcome: approved