Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав посилаючись на те, що з 2010 року вони з відповідачем проживали однією сімє`ю. [INFO] в них народилась дитина [PERSON]. Коли дитині було два місяці, відповідач пішов з сім`ї, останній раз бачили його в березні 2012 року. Відповідач життям сина не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Матеріальної допомоги не надає. Тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON]. Позивач, в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач хотів отримати посвідку на проживання в Україні тому і проживав з нею, після народження дитини він пішов з дому, обіцяв їй гроші, але так їх і не надав, перешкод у спілкуванні з дитиною вона не створює, тому просить суд позбавити його батьківських прав. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до довіки Форми 3А, малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю - [PERSON].(а.с.8). Листом Дніпровського РУ ГУ МВС України повідомлено, що місце знаходження [PERSON] не встановлено (а.с.9). З пояснень сусідів, лікаря-педіатра дитячої поліклініки № 2 Дніпровського району м. Києва підтверджується факт того, що малолітній [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері, відповідача участі у вихованні не бере (а.с.10,11,12). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З висновку щодо доцільність позбавлення батьківських прав від 16.07.2013 року № 4365/41/3/103 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с.6-7). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача. Коли [PERSON] була вагітна, бачила з нею відповідача. Після народження дитини він зник, більше жодного разу його не бачила. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров»я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною 2 та 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідач не надав свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав. Враховуючи те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та навчанню свого малолітнього сина, тому суд, вважає, за можливе застосувати до [PERSON] такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав . Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved