Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, який втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21 липня 2003 року. У зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], який проживав там до травня 2012 року. Проте, змінивши своє місце проживання, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причин неявки та будь-яких заяв про відкладення слухання справи суду не надав. У зв'язку з цим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Державної міграційної служби України в м. Феодосія до судового засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи покладався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 21 липня 2003 року позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.8-9,10). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Феодосійському МВ ГУ МВС України в АР Крим з 03 вересня 2010 року за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.26). Згідно акта сусідів позивача, посвідченого 31 жовтня 2013 року КП «Будинкоуправління мікрорайону «Дружба» при управлінні житлового-комунального господарства» [PERSON] в вищезазначеній квартирі не проживає з травня 2012 року, місцезнаходження його не відоме, особистих речей в зазначеній квартирі не має (а.с.15). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає за необхідне усунути позивачу перешкоди у користуванні її власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved