Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає в 1996 році [PERSON] запропонувала їй проживати разом з нею в житловому будинку, розтошованому за адресою: Запорізька область Оріхівський район с.Оленівка вулиця Колгоспна, 19, оскільки вона була одинокою людиною похилого віку і за станом здоров»я потребувала сторонньої допомоги у веденні домашнього господарства, за що, в разі її згоди пообіцяла переоформити житловий будинок на її ім.»я. Нікого з рідних у неї не було, а тому вона погодилася на пропозицію і з початку 1997 року стала проживати в цьому будинку, оскільки власниця запевнила, що переписала будинок на неї. До смерті [PERSON], яка померла 10.04.2009 року позивач мешкала разом з нею, опікувалася та вела спільне господарство і після смерті продовжує жити в цьому будинку, відкрито володіє та користується ним. На початку червня 2017 року позивач вирішила приватизувати присадибну земельну ділянку, для чого звернулася до Новотарвичеської сільської ради Оріхівського району з відповідною заявою, до їй повідомили, що згідно запису по господарської книги № 111 Новотавричеської сільської ради житловий будинок обліковується за [PERSON] На теперішній час Новотавричеська сільська рада Оріхівського району Запорізької області ввійшла до складу Комишувахської об»єднаної територіальної громади Оріхівського району Запорізької області, яка єналежним відповідачем у справі, оскільки на її території розташований об»єкт нерухомості. Позивач зазначає, що фактично володіє та розпоряджається житловим будинком з 1997 року, акт обстеження від 14.08.2017 року та довідка Комишуваської селищної ради за № 402 від 15.08.2017 року. Весь цей час вона за власні кошти та власними силами обслуговує будинок, робить поточні ремонти, сплачує всі платежі, пов»язані з утриманням і користуванням житловим будинком, доглядає за прилеглою територією на правах власника., тобто більше 20 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком. [PERSON] прохає визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,1176 га за адресою: Запорізька область Оріхівський район с.Оленівка вулиця Колгоспна, 19 з правом реєстрації у відповідних органах. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, до суду надали заяву, в якій прохають справу розглянути без їхньої участі, проти позову не мають заперечень, прохають винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 10.04.2009 року померла [PERSON] ( а.с.6), за якою відповідно до довідки № 402 від 15.08.2017 року, наданої Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області, згідно запису № 539 погосподарської книги № 11 Новотавричеської сільської ради Оріхівського району обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Запорізька область Оріхівський район с.Оленівка вулиця Колгоспна, 19, в якому, відповідно до цієї ж довідки з 1997 року по теперішній час проживає, відкрито володіє і користується житловим будинком [PERSON] ( а.с.4). В акті фактичного проживання осіб від 14.08.2017 року, наданого депутатом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] та сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.5) зазначено, що в житловому будинку № 19 по вулиці Колгоспна в с.Оленівка Оріхівського району, що належав [PERSON]М, проживала її власниця, яка померла 10.04.2009 року і в якому з 1997 року до теперішнього часу проживає без реєстрації [PERSON], [INFO], з якою [PERSON] проживала однією сім»єю, вела з нею спільне господарство та здійснила її поховання. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Згідно п.п. 9, 11, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Оскільки користуючись житловим будинком, яка не є його власністю, позивач [PERSON] була обізнана про її власника, володіння нею спірним майном не можна вважати добросовісним. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні було встановлено, що спірний будинок розташований за адресою: Запорізька область Оріхівський район с.Оленівка вулиця Колгоспна, 19, обліковувався за [PERSON], яка померла 10.04.2009 року. Спадщину після її смерті ніхто не прийняв відповідно до повідомлення Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області ( а.с.25), а тому існують правові підстави для визнання спадщини відумерлою, передачі її на баланс місцевої ради, з подальшою передачою її у власність позивачу. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed