Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього кошти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття; додаткові витрати на дітей та стягувати їх із відповідача у розмірі 3946,50 грн щомісячно; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у грудні 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, позивач з дітьми проживає окремо, фактичні витрати на утримання дітей несе самостійно, фінансової допомоги з боку колишнього чоловіка на забезпечення дітей не надходить. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача стосовно фінансової підтримки дітей, на що відповідачем було надано відмову з пропозицією звернутись до суду. Також позивач вказує, що додаткові витрати на дітей щомісячно становлять 7893 грн та такі витрати мають постійний характер у зв`язку зі станом здоров`я та можливістю реалізації всебічного розвитку дітей. Одноособово нести такі необхідні витрати дуже важко, тому позивач вважає, що відповідач повинен приймати участь у рівному фінансовому забезпеченні вказаних витрат у розмірі 50% - 3946,50 грн. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року відкрито провадження у справі за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання обох дітей у розмірі 3000 грн. Відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів, однак зазначив, що може сплачувати додаткові витрати на обох дітей лише у розмірі 3000 грн. Вислухавши сторони, дослідивши докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що сторони з 26 грудня 2007 року перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року розірвано (а.с.5,30-32). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Також судом встановлено, що сторони живуть окремо, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1,3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , самостійного доходу не мають; мають задовільний стан здоров`я. Відповідач має задовільний стан здоров`я; проходить стажування на посаду ріелтора в агенції з нерухомості «Авангард» та його заробітна плата складає приблизно 10000 грн на місяць, інших дітей та утриманців, а також стягнення за виконавчими документами, відповідач не має. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини судом враховується наступне. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Частиною 2 ст. 185 СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, судом враховується, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження наявності додаткових витрат на дітей позивачем надані копії фіскальних чеків ТОВ «АПТЕКА №22» та ДП «ВО ПМЗ ІМЕНІ О.М. Макарова», копії направлень на обстеження спеціалізованої клініко-діагностичної лабораторії «БАЙЕР», що підтверджують витрати на ліки та вітаміни за призначенням лікаря, відвідування та огляд у профільних лікарів із здачею необхідних аналізів згідно призначення лікаря, відвідування басейну за рекомендацією лікарів. Також позивач надала копії квитанцій ФОП [PERSON] , з яких вбачаються витрати на заняття з англійської мови (а.с.12-22). Таким чином, враховуючи обов`язок відповідача як батька дітей брати участь у додаткових витратах на дітей, а також враховуючи погодження сторін щодо можливості сплати відповідачем додаткових витрат у розмірі 3000 грн на обох дітей, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі по 1500 грн на кожну дитину та до досягнення дітьми повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial