Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.06.2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу народився син [PERSON] - [INFO] . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 09.07.2013 року було постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн., щомісячно, до його повноліття. Позивач зазначає, що на даний час зріс розмір прожиткового мінімуму для дитини, порівняно з 2013 роком. Визначений судом розмір аліментів в сумі по 500,00 грн. для сина [PERSON] не є достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку, оскільки витрати на утримання дитини суттєво зросли. Син [PERSON] на даний час навчається в 9-му класі Калуської ЗОШ І-ІІІ ст. №6, відвідує додаткові гуртки та секції. На даний час син [PERSON] повністю перебуває на утриманні та вихованні позивачки. Відповідач достатніх коштів на утримання та забезпечення дитини не надає, незважаючи на те, що дитина є неповнолітньою та потребує відповідного харчування та забезпечення. Позивач просить врахувати, що відповідач є фізично здоровою та матеріально забезпеченою особою, займається підприємницькою діяльністю, регулярно виїжджає за кордон, де закуповує товари та перепродує їх в Україні. А тому відповідає має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] на належному рівні. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду, просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач подав відзив на позов. Вказує, що не відмовляється від утримання свого сина і, періодично, окрім сплачених аліментів, дає дитині кишенькові гроші по 200-500 грн., також купляє одяг та взуття дитині. Відповідач звертає увагу суду, що дійсно у 2010 році займався підприємницькою діяльністю. Проте через відсутність заробітку 08.04.2015 року за власним бажанням припинив підприємницьку діяльність. 09.04.2015 року його було знято з обліку, як платника податку. З того часу він ніде не працює, займається тимчасовими підробітками. Вказує, що дійсно виїжджав за межі України для того, щоб купити запчастини до свого автомобіля, які там є дешевшими. У зв`язку із ситуацією, пов`язаною із пандемією COVID-19, внаслідок чого багато підприємств та організацій припинили свою діяльність, відповідач не може працевлаштуватися і його заробітки носять періодичний характер. Відповідач просить врахувати, що 16.10.2013 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: син [PERSON] - [INFO] , син [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . Зазначені діти та дружина, яка на даний час знаходиться у декретній відпустці, повністю перебувають на утриманні відповідача. Відповідач наголошує, що позивачем не доведено наявність у нього значних доходів та спроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі, не доведено також зміни матеріального чи сімейного стану позивача. Тому відповідач вважає позовні вимоги недоведеними, позов визнає частково в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку, щомісячно. Позивач подала відповідь на відзив. Підтверджує, що відповідач за останні три роки тільки два-три рази надавав сину [PERSON] кошти в розмірі 50-300 грн., але в сьогоднішній час їх вистачає тільки на один раз сходити в магазин за продуктами харчування. Відповідач не враховує, що дитина росте та, відповідно, ростуть його потреби та витати на утримання. Окрім того позивач зазначає, що проживає одна, самостійно утримує та виховує неповнолітнього сина, знімає квартиру в м.Калуші, коштів катастрофічно не вистачає. Позивач ледве зводить кінці з кінцями. Наголошує, що у зв`язку із інфляційними процесами в економіці держави, на сьогоднішній день суттєво зросли ціни на продукти харчування, предмети першої необхідності та вжитку, комунальні послуги, а тому готовність відповідача сплачувати аліменти тільки у розмірі 1/8 частини усіх доходів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є абсолютно недостатнім для хоча б часткового мінімального забезпечення першочергових та невідкладних потреб їхнього сина [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач має змогу оплачувати витрати на утримання їхнього сина в заявленому нею розмірі, оскільки є фізично здоровою особою, може працювати, проте свідомо ухиляється від офіційного працевлаштування, щоб не платити достатній розмір аліментів. Можливість періодично виїжджати в країни Західної Європи якраз свідчить про платоспроможність відповідача та достатній дохід. Позивач вважає за необхідне ще раз наголосити, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, враховуючи інфляційні процеси та відсутність постійного місця роботи, ситуацію в державі, пов`язану із пандемією COVID-19, суттєво погіршився її матеріальний стан, що суттєво ускладнило утримання їхнього з відповідачем сина. Тому позивач наполягає на задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Відповідач подав заперечення. Зазначає, що покликання позивача на суттєве зростання ціни на продукти харчування, предмети першої необхідності та вжитку, комунальні послуги, як на підставу для задоволення позову, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач за такими ж цінами купує продукти харчування, предмети першої необхідності та вжитку і сплачує комунальні послуги. Ситуація в державі, пов`язана із пандемією COVID-19, так само негативно вплинула і на майновий стан відповідача. Відповідач вважає надуманим покликання позивача на те, що відповідач свідомо ухиляється від офіційного працевлаштування з метою ухилення від сплати аліментів, оскільки це не відповідає дійсності, так як відповідач дійсно не має змоги працевлаштуватися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.06.2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.11). Від шлюбу народився син [PERSON] - [INFO] (а.с.7). Син проживає разом із позивачем, про що свідчить довідка, видана Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» від 04.02.2021 року (а.с.9). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.07.2013року (а.с. 24) постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00 грн., щомісячно, до його повноліття. Відповідно до ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 2 ст. статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року), право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Суд враховує, що відповідач не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас судом встановлено, що згідно наданої інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 38-42) відповідач в період з 2016 року систематично здійснював перетин державного кордону, що свідчить про його платоспроможність. Крім того відповідач є працездатним, а тому може офіційно працевлаштуватися, в тому числі в Україні та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. При цьому суд враховує, що у відповідача на утриманні, окрім сина [PERSON] - [INFO] , перебувають також ще троє неповнолітніх дітей: син [PERSON] - [INFO] (а.с.52), син [PERSON] - [INFO] (а.с.53), син [PERSON] - [INFO] року (а.с.54) та дружина [PERSON] (а.с.51). А тому, з урахуванням фінансового та сімейного стану відповідача, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст.80 ЦПК України, не доведено можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. За вказаних обставин, позов слід задоволити частково, змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та часткове визнання позову, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у визначеному судом розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 603,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 664,00 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с. 15, 16, 17), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.cт. 180-182,184 СК України,

Outcome: dismissed