Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про зміну формулювання причини звільнення. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що вона працювала у Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги Марїнського району» на посаді медичної сестри ФАПа у с. Богоявленка Марїнського району. У березні 2016 року вона звернулася до відділу кадрів цього підприємства для звільнення, оскільки вважала, що за її підрахунками в неї є пільговий стаж, достатній для виходу на пенсію за вислугою років. У відділі кадрів її не стали відмовляти або переконувати від звільнення у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, тому вона написала заяву про її звільнення відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, сподіваючись на компетентність працівника відділу кадрів у пенсійному законодавстві. 30.03.2016 року наказом № 23-к від 03.03.2016 року вона була звільнена з посади за ст. 38 КЗпП України, а у трудовій книжці зроблено відповідний запис: «Звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, згідно ст. 38 КЗпП України. Наступного дня після звільнення позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Марїнському районі Донецької області про призначення та нарахування їй пенсії за вислугою років. Однак, 07.04.2016 року отримала відповідь-рішення про відмову в призначенні їй пенсії за № 5257, тому що з 1 січня 2016 року набрали в чинності зміни до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якого, навіть, станом на 01 січня 2016 року в неї не вистачало пільгового стажу для оформлення пенсії», про що, виходить, не знав працівник відділу кадрів відповідача. Неправильний запис, який зараз існує у трудовій книжці позивача, може перешкодити їй в подальшому при працевлаштуванні та обчисленні трудового і пільгового стажу. Просила задоволнити її позовні вимоги та змінити формулювання причини її звільнення з роботи. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], [INFO], 30.03.2016 року звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно рішення про відмову в призначенні пенсії № 5257 від 07.04.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України Марїнському районі Донецької області [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через те, що немає необхідного спеціального стажу роботи. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Outcome: approved