Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є громадянкою України і клієнтом Приватбанку, має картку Приватбанку №4149497826120992 для здійснення виплат, на якій знаходилися грошові кошти в розмірі 4497,00 грн. Після досягнення 45-річного віку позивач звернулася до Синельниківського районного сектору Державної міграційної служби у Дніпропетровській області з метою вклеювання фотокартки, однак у звязку з порушенням місячного строку її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Після цього 02 липня 2018 року її картку було заблоковано. В подальшому позивач отримала СМС-повідомлення і 03 липня 2018 року звернулася до відповідача для вирішення вказаного питання і для ідентифікації особи предявила закордонний паспорт. Однак відповідачем зазначений паспорт не був прийнятий як документ, що посвідчує особу позивача, і на даний час вказана картка не розблокована, що позбавляє позивача можливості користуватися власними грошовими коштами. Вважає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода в розмірі 2000,00 грн., що виразилася у хвилюваннях у звязку з порушенням її прав. Позивач просить суд зобовязати відповідача повернути належні їй грошові кошти в розмірі 4497,00 грн., стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що документом, що посвідчує особу, є саме паспорт громадянина України, а закордонний паспорт є документом для виїзду за кордон. Законодавство України не містить переліку документів, на підставі яких банк зобовязаний проводити банківські операції та ідентифікацію клієнтів, у звязку з чим банк має право самостійно вирішувати перелік офіційних документів клієнта, на підставі якого можливо достовірно встановити необхідні відомості, що вимагаються для заповнення касових документів. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що на вказаній банківській картці знаходяться належні їй грошові кошти в розмірі 4497,00 грн., які вона використовувала для здійснення певних виплат. Після досягнення 45-річного віку позивач звернулася до Синельниківського районного сектору Державної міграційної служби у Дніпропетровській області з метою вклеювання фотокартки, однак у звязку з порушенням місячного строку її було притягнуто до адміністративної відповідальності. На даний час на розгляді окружного адміністративного суду знаходиться справа за її позовом до міграційної служби з приводу оскарження вимог посадових осіб даної служби про отримання позивачем паспорту нового зразка, тому фотокартка в її паспорт ще не вклеїна, а відповідач грошові кошти їй не повертає, посилаючись на недійсність паспорту і не приймає до уваги закордонний паспорт. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і у судовому засіданні не заперечувався факт того, що позивач є громадянкою України і клієнтом Приватбанку, має картку Приватбанку №4149497826120992 для здійснення виплат, на якій знаходилися грошові кошти в розмірі 4497,00 грн. Після досягнення 45-річного віку позивач звернулася до Синельниківського районного сектору Державної міграційної служби у Дніпропетровській області з метою вклеювання фотокартки, однак у звязку з порушенням місячного строку її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Після цього 02 липня 2018 року її картку було заблоковано. В подальшому позивач отримала СМС-повідомлення і 03 липня 2018 року звернулася до відповідача для вирішення вказаного питання і для ідентифікації особи предявила закордонний паспорт. Однак відповідачем зазначений паспорт не був прийнятий як документ, що посвідчує особу позивача, і на даний час вказана картка не розблокована, що позбавляє позивача можливості користуватися власними грошовими коштами. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст.387 ЦК України зазначено, що власника має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У даному випадку судом встановлено, що вказані у позові грошові кошти в розмірі 4497,00 грн. є власністю позивача і діями відповідача щодо утримання цих коштів порушує її право на володіння і розпорядження власним майном. Посилання відповідача на недійсність паспорту позивача через відсутність фотокартки суд вважає необґрунтованими, оскільки банк не є особою, уповноваженою вирішувати питання щодо дійсності документів, що посвідчують особу. Крім того, позивачем з метою встановлення її особи було предявлено закордонний паспорт і у даному випадку з огляду на обтяжливі для позивача обставини, що виразилися у порушенні її права на майно, самі лише посилання на те, що вказаний паспорт не є документом, що посвідчує особу, є недостатніми. Отже, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача повернути позивачеві грошові кошти підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так, Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У частині 3 ст.23 ЦК України зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що позивач була позбавлена можливості користуватися належними їй грошовими коштами, що дійсно причинило їй хвилювання і спричинило моральну шкоду, розмір якої, з урахуванням вимог розумності і справедливості, складає 500,00 грн. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial