Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1987 року. В період шлюбу 19 березня 1999 року вони придбали житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 217,9 кв.м, житловою площею 100,8 кв.м, вартістю 30637 гривень. В подальшому адресу мікрорайон « Садовий » було змінено на адресу [ADDRESS] . Також було змінено житлову площу будинку внаслідок зміни призначення кімнат з житлової площі в допоміжну площу і житлова площа даного житлового будинку склала 47,9 кв.м. Вказала, що оскільки житловий будинок придбаний в період шлюбу , то він є сумісним майном і кожен має право на Ѕ його частку. Відповідач не бажає добровільно визнати та оформити її право на Ѕ частку зазначеного житлового будинку. Просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 1544 кв.м., вартістю 15318,50 гривень та припинити право власності відповідача на Ѕ частку зазначеного житлового будинку. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, проте до суду надала заяву, про розгляду справи за її відсутності, в якій наполягала на заявлених позовних вимогах, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1987 року. В період шлюбу 19 березня 1999 року сторони придбали житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 217,9 кв.м, жилою площею 100,8 кв.м, вартістю 30637 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку оформленого на [PERSON] , та який посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського округу Донецької області Соловар В.І. Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» № 840/0.81/01 від 02.04.2021 слідує, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Приписами ст. 60 Сімейного кодексу України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч.1 ст.69 СК України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Положеннями ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності з ч.3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок був набутий сторонами за час шлюбу, а тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved