Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 15 січня 2013 року вона була прийнята на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Три кринички». У зв'язку з затримкою виплати заробітної плати 18 лютого 2013 року звернулася до адміністрації відповідача з заявою про звільнення її займаної посади за власним бажанням, що підтверджується описом вкладеного до цінного листа та про сплату коштів за відправку рекомендованої кореспонденції від 18.02.2013 року. Натомість, директор КП «Три кринички» у телефонному режимі повідомив, що не заперечує проти її звільнення за власним бажанням, але не погодився виплатити заборгованість по заробітній платі. Вона звернулася зі скаргою на дії відповідача до Державної інспекції України з питань праці у Херсонській області та до Комсомольського районного суду м.Херсона з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі. 29 березня 2013 року вона отримала рекомендованим листом копію наказу № 8-к від 15.02.2013 року про її звільнення з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, у відповідності з п.1 ст.41 КЗпП України, а згодом отримала і відповідь з Державної інспекції з питань праці у Херсонській області за № 21-01-13/П-126 від 02.04.2013 року, в якій зазначалося, що згідно проведеної перевірки встановлено, що позивач звільнена 15.02.2013 року на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Вказане звільнення з посади головного бухгалтера на підставі п. 1 ст.41 КЗпП України вважає незаконним: по-перше, на її думку, відповідачем по справі грубо порушено порядок накладання дисциплінарного стягнення, оскільки з наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було та копії не видавались, а лише надіслані поштою. Вказані дії відповідача вважає порушенням вимог трудового законодавства, адже .у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи; зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. По-друге, вважає, що в наказі № 8-к від 15.02.2013 року взагалі не зазначено, у чому саме полягає одноразове грубе порушення трудових обов'язків та відповідно не вказані причини звільнення, а лише зазначена норма права, на підставі якої з нею розірвано трудовий договір. Причини звільнення позивачу не відомі до цього часу, та в чому полягає грубе порушення нею трудових обов'язків їй не відомо. Таким чином, на підставі викладеного вважає, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому зобов'язаний поновити її на попередній роботі. Також позивач зазначає, що трудова книжка до цього часу знаходиться у відповідача, що також є грубим порушенням трудового законодавства. Крім того, враховуючи, що в результаті незаконного звільнення позивачці не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні позивача на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також вважає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн., які виразилися в тому, що незаконні дії відповідача призвели до моїх моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення собі належного рівня життя. Просить поновити її на посаді головного бухгалтера Комунального підприємства «Три кринички»; стягнути з Комунального підприємства «Три кринички» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити, надавши письмові пояснення. Пояснила, що порушення трудової дисципліни визначається в п.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих та службовців підприємств, установ, організацій, згідно якого як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків та тягне за собою застосування дисциплінарного стягнення. Водночас вина як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Зазначила, що вона ніколи не ознайомлювалася керівником підприємства а ні зі своїми трудовими обов'язками, а ні з посадовою інструкцією, яка б визначала коло її обов'язків. Документи, які нібито не були надані на перевірку ніколи не передавалися позивачці та не доручалося їх ведення, тому й вимагати саме від неї документів, яких в неї і не могло бути в наявності, не може бути розцінено судом як одноразове грубе порушення трудових обов'язків у зв'язку з відсутністю її вини. Пояснила, що в своїх запереченнях відповідач посилається на накази № 6-к «Про нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час» та № 7-к «про витребування пояснень», з якими нібито відмовилася ознайомлюватися позивачка, але самі накази не додані. Відповідачем наданий документ, а саме - особова картка працівника, до якого внесені завідомо неправдиві відомості в частині ознайомлення позивачки 15.02.2013 року з записом про підстави її звільнення з займаної посади, тобто в цій частині документ має ознаки підробки. Також відповідачем було переслано трудову книжку поштою з доставкою на зазначену адресу, однак зазначена умова допускається тільки за письмовою згодою працівника; згоду вона не надавала. Представник відповідача в судовому засіданні просила у позові відмовити та застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову; надала суду письмові заперечення. Додатково пояснила, що позивачем неодноразово була порушена трудова дисципліна. Приступивши до роботи, [PERSON] «відвідувала» КП «Три кринички» у зручний саме для неї час та зовсім не дотримувалася свого графіку роботи, зауваженням щодо дотримання трудової дисципліни [PERSON] зовсім не приділяла уваги. 15.02.2013 р. директором КП «Три кринички» Шалухіним В.Г. було видано наказ про звільнення [PERSON].№ 8-к., з яким [PERSON], була ознайомлена в той же день. Крім того, у день звільнення [PERSON] було запропоновано отримати трудову книжку та розрахунок при звільненні, але [PERSON] відмовилася, мотивуючи це тим, що їй потрібна консультація з питання правильності нарахування заробітної плати, яку вона отримає у знайомих у понеділок 18.02.2013 р. 18.02.2013 р. [PERSON] знову була запрошена у телефонному режимі директором КП «Три кринички» для отримання розрахунку при звільненні, але з'явившись на кілька хвилин вийшла з приміщення і більше не повернулася. 20.02.2013 р. [PERSON] прийшла на підприємство для отримання належних їй до виплати сум, але знову відмовилася отримувати . Після чого за місцем проживання [PERSON] 20.02.2013 р. було направлено лист- запрошення отримати трудову книжку та належний розрахунок при звільненні, який вона отримала 22.02.2013 р. В той же день на адресу КП «Три кринички» поштовою кореспонденцією надійшла заява [PERSON] про звільнення за власним бажанням з займаної посади датоване 18.02.2013 р., на яке КП «Три кринички» надали заявнику роз'яснення, що трудові відносини припинено з 15.02.2013 року та повторно запросили для отримання розрахунку. Таким чином, твердження позивача про затримку у виплаті заробітної плати на підприємстві, яка виникла саме внаслідок бездіяльності [PERSON], та те, що директор КП «Три кринички» Шалухін В.Г. не заперечував проти звільнення [PERSON] за власним бажанням та не погодився виплатити заборгованість по заробітній платі, є хибними. Вважає звільнення позивача правомірним. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що згідно наказу № 1-к від 15.01.2013 р. , [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера КП «Три кринички» з режимом неповного робочого дня з графіком роботи з 8 години до 12 години з 15 січня 2013 року. 15 лютого 2013 року [PERSON] була звільнена з займаної посади головного бухгалтера згідно наказу від 15.02.2013 р. № 8-к за одноразове грубе порушення трудових обов»язків (п.1 ст.41 КЗпП України) Як вбачається із наданих суду актів, [PERSON], виконуючи свої посадові обов»язки, не дотримувалася свого графіку роботи. Так, згідно доповідної записки касира [PERSON] та доповідних записок слюсаря [PERSON] 1 та 4 лютого 2013 р. [PERSON] запізнилася на роботу на 2,5 години, 5 лютого 2013 р. - на 2 год. 45 хв., 8 лютого 2013 р.- на 2 години 40 хв., 11,12,13 лютого 2013 р. загальний час запізнення склав 3 години, 14 лютого 2013р. - 1 год. 15 хв., 15 лютого 2013р. - 1 год.20 хв. Крім того, 6 та 7 лютого 2013 року [PERSON] зовсім не з'явилася на роботу, що підтверджується актами від 06.02.2013 р. та 07.02.2013 р . про відсутність на роботі [PERSON] 14.02.2013 року було видано наказ № 3-к «Про витребування пояснень» щодо систематичного запізнення на роботу [PERSON] та наказ № 4-к « Про витребування пояснень щодо відсутності на робочому місці», з якими [PERSON] була належним чином ознайомлена. Оскільки у вказаний термін [PERSON] не повідомила поважності причини відсутності на роботі, наказом від 15.02.2013 р. № 5-к «Про оголошення догани [PERSON]» їй було оголошено догану. Крім того, як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, згідно плану контрольно-ревізійної роботи на 1 квартал 2013 року Херсонською державною фінансовою інспекцією в термін з 05.02.20 1 3 р. по 15.02.2013 р. проводилася ревізія фінансово-господарської діяльності КП «Три кринички». В зв'язку з тим, що усні вимоги ревізорів надати для перевірки необхідні бухгалтерські документи головний бухгалтер [PERSON] 05.02.2013 р. ігнорувала, а 6 лютого зовсім не з'явилася на роботі, Херсонською державною фінансовою інспекцією було надано директору КП «Три кринички» Шалухіну В.Г. письмову вимогу № 42-13/165 від 06.02.2013 р. про надання документів в термін до 08.02.2013 р. з посиланням на те, що у випадку не забезпечення виконання вимоги будуть поінформовані правоохоронні органи для вжиття відповідних заходів. Враховуючи те, що [PERSON] не з»явилася на роботі і 7 лютого 2013 року директору особисто за допомогою ревізорів прийшлося шукати та готувати для проведення ревізії регістри бухгалтерського обліку. Але в ході подібного «розшуку» було встановлено, що станом на 07.02.2013 р. за січень 2013 року головним бухгалтером [PERSON] не було узагальнено жодного первинного документу, не нараховано заробітну плату, а головна книга за січень 2013 р. навіть не заведена. 08 лютого 2013 р. директор КП «Три кринички» Шалухін В.Г. в усній формі наказав [PERSON] терміново підготувати бухгалтерські регістри за січень 2013 року та надати їх перевірці, що вона пообіцяла зробити зранку у понеділок 11 лютого 2013 р. Але ні 8, ні 11, ні 12, ні 13 лютого [PERSON] необхідної документації не надала, в зв'язку з чим, враховуючи усю серйозність ситуації, по підприємству було видано наказ № 2-к від 13.02.2013 р. «Про виконання вимоги про надання документів», з яким [PERSON] було ознайомлено під підпис. Так як вимоги про надання документів так і не були виконані, 15.02.2013 р. було складено акт № 3 «Про ненадання бухгалтерських документів за січень 2013 р. на вимоги перевірки». Відсутність бухгалтерських документів за січень 2013 року та те, що вказане порушення п.6 ст.8 , п.5 ст.9 Закону України № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» допущене головним бухгалтером [PERSON] відображено в Акті перевірки ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Три кринички» № 42-27/03 від 22.02.2013 року. Також внаслідок не проведення нарахування заробітної плати за січень 2013 року у встановлені строки на підприємстві виникла заборгованість з виплати заробітної плати, що є порушенням чинного законодавства. Враховуючи ступінь важкості порушення трудових обов'язків головного бухгалтера [PERSON] 15.02.2013 р. директором КП «Три кринички» Шалухіним В.Г. було видано наказ «Про звільнення [PERSON].» № 8 -к. Згідно акту від 15.02.2013 року, [PERSON] була ознайомлена із вказаним наказом в той же день, але поставити підпис щодо ознайомлення [PERSON] відмовилася. Із акту від 15.02.2013р. вбачається, що у день звільнення, [PERSON] було запропоновано отримати трудову книжку, але [PERSON] відмовилася. Відповідно до вимог п.п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, 20.02.2013 року за місцем проживання [PERSON] було направлено лист - запрошення отримати трудову книжку, який вона отримала 22.02.2013 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Також 28.02.2013 року на адресу [PERSON] було надіслано поштовим відправленням листа, яким повторно запрошено [PERSON] отримати трудову книжку та копію наказу № 8-к від 15.02.2013 року про звільнення. 24 квітня 2013 року [PERSON] звернулася з позовною заявою про поновлення на роботі до Комсомольського районного суду м. Херсона, тобто більш чим через два місяця після звільнення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, лист - запрошення отримати трудову книжку був надісланий [PERSON] у відповідності до п. п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (вих. № 13 від 20.02.2013 р.), який позивачка отримала особисто 22 лютого 2013 року, тому суд вважає, що 22.02.2013 року (день отримання позивачкою вищевказаного листа) розпочався місячний строк звернення до суду за захистом порушеного права позивача стосовно звільнення Таким чином останнім днем для звернення позивача до суду до відповідача з вимогою про поновлення на роботі, у відповідності до ч.1 ст.233 КЗпП України, є 22.03.2013 року. За ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначила, що про своє звільнення вона дізналася лише отримавши 29 березня 2013 року копію наказу про звільнення від 15 лютого 2013 року № 8-к, але будь-яких доказів в підтвердження свого твердження суду не надала. Також позивач про поновлення процесуального строку із заявою до суду не звернулася. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною є підставою для відмови у позові. Про застосування позовної давності до спірних правовідносин заявлено представником відповідача. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 (зі змінами) «Про судове рішення» також роз'яснив, що встановивши пропуск строку для звернення до суду без поважних причин, суд в рішенні вказує про відмову в позові з цих підстав. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню внаслідок пропуску строку позовної давності для звернення до суду. У зв'язку з відмовою в позовних вимог в частині поновлення на роботі, не підлягають задоволенню й похідні вимоги про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed