Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягувати з відповідача на користь позивача на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією до досягнення дитиною повноліття; позбавити відповідача батьківський прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 12 грудня 2015 року позивачка уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який на час звернення до суду із позовом розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, яке не оскаржувалось та набрало законної сили. Під час перебування в шлюбі у сторін народилась одна дитина, а саме: донька [PERSON] [INFO] . Приблизно із початку 2018 року, тобто ще задовго до розлучення, відповідач перестав проживати разом із позивачкою та дитиною та з цього часу по сьогоднішній день останній не проживає разом з ними. Відповідач взагалі не цікавиться своєю малолітньою донькою, він злісно ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. В зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків позивачка звернулась до відділу опіки та піклування Пустомитівської райдержадміністрації про позбавлення останнього батьківських прав звідки отримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 03.12.2020 р. На даний час відповідач доньки не утримує та жодних коштів не надає, хоча згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний надавати. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області відповідач зобов`язаний оплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 813 грн., однак на даний час останній аліментів не оплачує, окрім цього визначений судом розмір аліментів є недостатнім в даний час для утримання дитини, тому позивач вважає за необхідне звернутись в суд задля збільшення розміру аліментів до 1300 грн. щомісяця. На даний час позивачці невідомо де працює відповідач, однак відомо, що останній отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби. 19.01.2021 року провадження у справі відкрито. 28.05.2021 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Заяць І. І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Окрім того позивачка суду пояснила, що дитина проживає із нею. Відповідач донькою не цікавить, не утримує та матеріально їх не забезпечує. Намірів бачитьсь із дитиною та брати участь у її вихованні відповідач не появляє. Позивач вважає за необхідне позбавити батьківських прав відповідача, оскільки той не дбає про дитину, не цікавиться нею, дитина його не цікавить і цікавити не буде. Просить суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. В судове засідання представник Служба у справах дітей Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мота В.І. не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просить справу розгляд у його відсутності. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки суду пояснила, що батько не з`являється до дитини з 2018 року, не приїжджає, не навідує, не бере участі у вихованні дитини. Вихованням дочки займається лише матір. До 2018 року відповідач приїжджав, однак після народження дитини разом сторони проживали спільно лише рік чи два роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки та приходить до сусідів, однак відповідача не бачила, не бачила щоб він гуляв з дитиною чи приходив до неї. Раніше бачила відповідача через сітку та протягом двох-трьох років більше відповідача не бачила. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку позивача, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши думку представника органу опіки та піклування, висловлену у поданій ним заяві, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. З 12.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 07.05.2019 року, що вбачається із наявної в матераліах спарви копії рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019 року у справі № 450/3765/18. У зазначеному шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23.07.2016 року. З копії довідки з місця проживання № 2080 від 03.11.2020 року виконавчого комітету Пустомитівської міської ради дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, позивачем у справі, [PERSON] за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 13.11.2020 року дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на вихованні матері, [PERSON] та проживають у будинку, співвласником якого є матір позивачки - [PERSON] , 1972 року народження. Батько дитини не проживає у будинку 3 роки, розлучені із позивачкою, не займається вихованням доньки - [PERSON] , не відвідує її і не забезпечує її матеріально. З копії довідки Дошкільного навчального закладу № 3 м. Пустомити № 17 від 01.12.2020 року, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний заклад з серпня 2019 року. За час відвідування ДНЗ [PERSON] приводить і забирає дитини додому мама, [PERSON] , яка цікавиться навчанням дитини, відвідує батьківські збори, бере активну участь у батьківському комітеті закладу, відвідує дитячі свята та розваги. Батько дитини, [PERSON] , в садку не бував. Встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019 року у справі № 450/3765/18 постановлено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 813, 00 (вісімсот тринадцять гривень 00 копійок) грн. та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Таким чином, судом встановлено, що батько [PERSON] з дитиною, [PERSON] , [INFO], не проживає, дитину не навідує та її життям, здоров`ям та вихованням не цікавиться, аліментів на їх утримання не сплачує, а також добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, таким чином, дитину матеріально не забезпечує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, вихованням, залишив її на утриманні матері. Разом з тим, відповідач в судові засідання не з`являвся, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, жодних доказів на підтвердження заперечення позову суду не надано, відзив на позовну заяву суду та позивачу відповідачем не представлено. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки він повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з нею не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я [PERSON] , не бере участі у її вихованні, не піклується про її духовний та фізичний і моральний, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностіе, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природних здібностей доньки, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дитиною, її здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в її вихованні та навчанні, не цікавиться навчанням і дошкільним життям дитини, разом з донькою не проживає, дитину не навідує. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батько не бажає спілкуватись з дитиною, займатись вихованням та матеріальним її утриманням, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про збільшення розмірі аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З копії рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019 року у справі № 450/3765/18 вбачається, що судом вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 813, 00 (вісімсот тринадцять гривень 00 копійок) грн. та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» на момент розгляду справи у суді, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1921,00 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 гривень. Таким чином, беручи до уваги співмірність в утриманні дитини обома батьками, те що для повноцінного розвитку та росту дитину необхідними є значні матеріальні затрати, позовна вимога позивача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини є підставною та підлягає до задоволення. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз`ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved