Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом ,в якому просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спірна квартира належить позивачу на праві власності , відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07.04.2003 року . Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач з 28 листопада 2013 року по теперішній час не проживає у спірній квартирі . Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2014 року відповідача засуджено за ст. ст. 307 ч.2, 309 ч.2 , 70 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі. Позивач дізналася , що відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.08.2018 року відповідач звільнився , але в спірній квартирі він жодного разу не з,являвся. Фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо. Своєю реєстрацією відповідач перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своєю квартирою. Ухвалою судді від 22 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі , розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження і справу призначено у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи , вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності , відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07.04.2003 року . Згідно довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 15.02.2019 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані : позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається з повідомлення Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 26.04.2019 року , згідно обліків відділу [PERSON] , [INFO] , з заявами про перешкоджання йому у користуванні житлом за місцем реєстрації за період часу з 28.11.2013 року по теперішній час до відділу не звертався. Відповідно до відповіді КНП «Харківська міська поліклініка №19 » , відповідач [PERSON] , [INFO] ,,який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звертався до поліклініки у 2013 році (04.03.2013 р., 02.09.2013 р.) для проходження флюорографічного обстеження. Надалі з 2014 по 2019 р. за медичною допомогою не звертався. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що відповідач своєю реєстрацією в квартирі перешкоджає позивачеві у здійсненні її повноважень , що виникають з права власності, її право підлягає захисту, а відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач здійснює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном , а тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Частиною 1 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зняття реєстрації відповідача суд відмовляє, оскільки зняття реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування. На підставі викладеного,

Outcome: partial