Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем починаючи з 11.08.2002 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Однак, їх подружнє життя не склалося, оскільки на ґрунті взаємних непорозумінь, не бажання рахуватись один з одним вони втратили почуття любові і поваги один до одного; за час їх спільного проживання виявилось, що вони різні люди, мають різні погляди на шлюб, сумісне життя та сімю, різні характери. На фоні зловживання відповідачем спиртними напоями між ними постійно виникають сварки, від яких потерпають їх діти, що спричиняє їм великі душевні страждання та впливає на їх психічний стан. Крім того, як зазначає позивач, відповідач не розуміє і не хоче розуміти сутності проблем, які виникають з його вини, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватись про побудову сімейних відносин між ними та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивач, посилаючись на те, що вони як подружжя не проживають протягом трьох місяців, спільного господарства не ведуть, життям один одного не цікавляться, їх шлюб фактично розпався, в майбутньому поновленим бути не може, а тому має бути розірваним за рішенням суду. У судове засіданні сторони не з'явилися, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. Відповідно до заяви від 12.03.2018 року [PERSON] просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зі змісту заяви [PERSON] від 12.03.2018 р. вбачається, що він вимоги позову повністю визнає та просить розглядати справу без його участі. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до\~ ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що 11.08.2002 р. між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 25, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії 1-БК № 198777 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7,8). Норми частин 3 і 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~(далі по тексту\~СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої\~статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved