Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона знаходилась в фактично-шлюбних відносинах з відповідачем по справі. Дані відносини були припинені. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. В теперішній час позивач має намір виїхати з дитиною за межі України, але відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини. В зв'язку з чим просить визнати відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини безпідставною, дозволивши їй, без згоди відповідача, оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина. Крім цього просить допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд разом з неповнолітньою дитиною, за межі України. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього в своїй заяві уточнила свої позовні вимоги та просить визнати відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини безпідставною, дозволивши їй, без згоди відповідача, оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина. Крім цього просить допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд разом з неповнолітньою дитиною, за межі України. Також просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO], уродженця м. Лозова, Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] у її супроводі без дозволу та супроводу відповідача по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення уточненого позову не заперечує. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Конвенцією про права дитини ст. 18 проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України право на вільний самостійний виїзд за межі України має фізична особа, яка досягла шістнадцяти років. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом встановлено, що сторони з 2000 року знаходилися в шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від даного шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області. Згідно даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини, оскільки в свідоцтві про його народження він записаний батьком. В теперішній час сторони проживають окремо, син проживає разом з позивачкою. Після розірвання відносин з відповідачем, позивач, звернулась до нього з проханням отримання тимчасового дозволу на виїзд за кордон дитини. Поїздка має відбутися разом з сином для відпочинку (в період літніх шкільних канікул) для духовного та морального розвитку та оздоровлення дитини, але відповідач, безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України. Відповідно до ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року, № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів в України від 27.01.1995 за №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В ч. 18 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З позовних вимог вбачається, що дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України потрібен лише в літній час, а саме для можливості оздоровлення дитини в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку, а також для духовного та фізичного розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 с.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, ухваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли виключні обставини, бути розлучена з матір'ю. А тому суд вважає, що прагнення позивачки забезпечити своєму сину моральний та духовний розвиток, зокрема шляхом перебування в іншій країні, вивчення іншої культури, мови, екскурсій повністю відповідає вищевказаним засадам права та інтересам дитини, при цьому не буде порушувати права відповідача жодним чином. Рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України підлягає негайному виконанню. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved