Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2010 року. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя у них не склалося по тій причині, що майже два роки відповідач з ними не проживає, участі у вихованні та утриманні дочки не бере. З огляду на вказане, враховуючи переконання неможливості зберегти сім'ю, просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, з мотивів висловлених у ньому, просить задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязіпросить задовольнити. Враховуючи заяви сторін, відповідно до яких останні просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Зі свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 17 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, вбачається, що 17 вересня 2010 року зареєстрували [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 03 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні, більш того на протязі останніх двох років вони проживають окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved