Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 28 серпня 1985 року, який зареєстрували у Нікопольському г/о ЗАГС, актовий запис № 1000. Від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя між ними не склалося, через несумісність характерів, неповажне відношення, внаслідок чого вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. На даний час вони припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть. Розірвати шлюб через органи РАЦС не представляється можливим, оскільки відповідач цього не бажає. Враховуючи те, що примирення між ними неможливе, [PERSON] просила суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з`явилася, 07 травня 2019 року надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій на позовних вимогах наполягла в повному обсязі (а.с.12). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, в судове засідання не з`явився, про розгляд даної справи був повідомлений у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення (а.с.14,19). Однак відповідач відзиву на позов не надав та жодних заяв або клопотань від нього до суду не надходило. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача, у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 серпня 1985 року у Нікопольському г/о ЗАГС, про що зроблений актовий запис № 1000. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На даний час сторони припинили шлюбні відносини, сімейні стосунки не підтримують, та спільного господарства не ведуть. Враховуючи те, що сторони не виявили бажання примиритися, а розірвати шлюб через органи РАЦС не представляється можливим, суд приходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно із ч. 4 ст. 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин \~є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Майнового спору на день розгляду справи між сторонами немає. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] », [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] ». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved