Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи позовну заяву тим, що з 01.04.2008 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Оскільки відповідач добровільно не надає кошти на утримання дочок, хоча є фізично здоровою людиною працездатного віку, зареєстрований приватним підприємцем, житлом забезпечений, інших утриманців немає, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , і доньки [PERSON] , [INFO] , в мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на кожну дитину, який становить розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання нею до суду вказаної позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. В підготовчому судовому засіданні позивачем було подане клопотання про уточнення позовних вимог від 01.12.2020 року, зокрема, щодо розміру аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей, а саме у твердій грошовій сумі розміром 6000,00 грн., яка підлягає індексації, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15.01.2021 року клопотання позивача було задоволено та прийнято до провадження уточнення позовних вимог від 01.12.2020 року. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Справу просила розглядати у її відсутність та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 01.04.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №465 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5, 6). З довідки квартального комітету «Ясний» № 323, виданої 27.08.2020 року вбачається, що діти проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем (а.с. 7). Суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований виконкомом Вінницької міської ради як приватний підприємець та його щомісячний дохід становить не менше 15000,00 грн., оскільки жодних належних та достовірних доказів того, суду надано не було. Відповідач не надає матеріальну допомогу своїм неповнолітнім дітям та не приймає участі в їх утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільні діти проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти у твердій грошовій сумі розміром 6000,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Щодо вимоги про індексацію, то вона задоволенню не підлягає, з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, індексація розміру аліментів буде здійснюватись щорічно відповідно до закону. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 600,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial