Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] про визнання осіоб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на піставі договору купівлі-продажу від 14.12.2006 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстровані [PERSON] , Ночеріно Давід, [PERSON] , котрі більше 10 років не проживаюьб у цьому помешканні. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] в судове засідання подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, розгляд справи просить проводити за їх відсутності. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову та розгляд справи просить проводити у відсутності їх представника. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачамт, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що згідно з договору купівлі-продажу від 14.12.2006 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.01.2007 р., [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Із копії будинкової книги серії [NUMBER] вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] [PERSON], [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірному помешканні без поважних причин понад рік, тому згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України вони вважається такими, що втратили право на користування цим житлом. Оцінивши всі докази в сукупності, а також беручи до уваги, що відповідачі позовні вимоги визнали повністю і визнання позову прийняте судом, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними і позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved