Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 01 жовтня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який зареєстрований виконкомом Іларіонівською селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №41. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання, в останні півтора року між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя, спільне життя та ведення спільного господарства. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинилися з середини 2015 року. Спору про спільне майно не мають. За спільною домовленістю між ними, дитина залишиться проживати разом з нею. У звязку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору. До початку судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. До початку судового засідання відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та підтверджуються матеріалами справи: копією свідоцтва про шлюб серія 1-КИ № 080815, згідно якого 01.10.2007 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу : «чоловіка [PERSON]», «дружини- Ватаманюк»; копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія 1-КИ № 311540, з якого вбачається, що її батьками є сторони по справі; копією паспорта [PERSON], серія АН № 654114; копією паспорта [PERSON], серія АЕ № 892418. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені документально та визнані відповідачем. На підставі викладеного та ст.ст.110-112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved