Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2016 по 10.08.2018 року. 10.08.2018 шлюб між ними розірвано за рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області. [INFO] в них народилася донька [PERSON]. З дня народження донька проживає разом із позивачкою. Відповідач з донькою не спілкується, участі у розвитку та вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча не заперечує своє батьківство, не цікавиться здоров'ям, життям дитини, що свідчить про відсутність у відповідача почуття батьківської любові до дитини та умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Відповідач коли дізнався, що позивач народила дівчину, а не хлопця, зібрав свої речі та виїхав в невідомому напрямку. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, свідомо не виконує та нехтує своїми батьківськими обов'язками. Вважає, що за викладених обставин задоволення позову буде відповідати інтересам дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав, як і не надав заяви про розгляд справи без його участі. Згідно ухвали Знам'янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводиться заочно. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, згідно висновку, вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача залишає на розсуд суду. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], (а.с.11). Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.20). Умови життя для дитини створені задовільні: дитина має свою кімнату та своє ліжко, достатню кількість іграшок, книжок, в оселі чисто, охайно, маються свіжі якісні продукти, засоби особистої гігієни, одяг та взуття (а.с.13,14). Мама та бабуся приділяють належну увагу розвитку та вихованню дитини, яка забезпечена збалансованим правильним харчуванням, отримує достатню кількість сезонних овочів та фруктів (а.с.14). [PERSON] зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, не конфліктна, доброзичлива, привітна, приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, самостійно утримує її (а.с.18). [PERSON], [INFO], є громадянином Республіки Туркменістан, не проживає з родиною з травня 2017 року, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, ніякої участі у вихованні дитини не приймає (а.с.19). Виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування залишив на розсуд суду питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] в зв'язку недостатньою доказовою базою (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по піклуванню за здоров'ям своєї дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, враховуючи, що дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні матері, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved