Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 26 листопада 2008 року, від шлюбу мають синів : Максима, [INFO], та Артура, [INFO]. Подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння. Відповідач не піклувався про створення в сімї моральної атмосфери, зловживав алкоголем, зчиняв сварки в присутності дітей. З листопада 2016 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, відповідач засуджений за вчинення злочину та відбуває покарання. Зазначила, що шлюб став носити формальний характер, тому просила його розірвати. У судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити без її участі, від позову не відмовилася. Відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк у Бориспільській виправній колонії № 119. Згідно правил частини 6 статті 76 ЦПК України судова повістка, копія позовної заяви з доданими до неї документами та ухвала про відкриття провадження у справі йому були вручені під розписку адміністрацією місця утримання. Від надання пояснень щодо позову відмовився, про що зазначив на отриманій судовій повістці, копія якої повернута до суду. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 листопада 2008 року,є батьками малолітніх Максима [INFO], та Артура, [INFO]. Дані обставини підтверджуються підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 076690, виданим 26 листопада 2008 року Центральненською сільською радою Миронівського району Київській області, свідоцтвами про народження: серії 1-ОК № 132558, виданим Центральненською сільською радою Миронівського району Київській області06 жовтня 2009 року та серії 1-ОК № 222431, виданим Центральненською сільською радою Миронівського району Київській області18 вересня 2012 року. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З листопада 2016 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, однією сімєю не проживають, мір до примирення не приймають, відповідач перебуває в місцях позбавлення волі. Сімя фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, відсутні. Позивач звільнена від сплати судового збору ухвалою про відкриття провадження у справі від 22 вересня 2017 року. Згідно правил ст. 141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved