Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивували тим, що виконавчим комітетом, як органом опіки та піклування, на підставі розглянутих матеріалів, поданих службою у справах дітей на розгляд комісії з питань захисту прав дитини, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] встановлено наступне. Малолітній [PERSON], [INFO] зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.12.2011, в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №1557. Відомості про батька дитини, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 10.02.2016 року №00016301553, внесені відповідно до частини першої ст.. 135 Сімейного кодексу України. Згідно заяв від 16.06.2017 [PERSON] та [PERSON], [PERSON] відразу після народження залишила в них свою дитину [PERSON], після чого зникла у невідомому напрямку, не телефонувала і жодним чином не цікавилась долею дитини. Службою у справах дітей з'ясовано, що мати малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], 21.06.2012 була знята з реєстраційного обліку в [ADDRESS] із [ADDRESS]. Наразі місце її фактичного проживання невідоме, а виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як Орган опіки та піклування, звернувся до Начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з клопотанням про розшук громадянки [PERSON] , [INFO] З 09.10.2013 малолітній [PERSON] відвідує ДНЗ №18 санаторного типу. Згідно з його характеристикою від 06.06.2017 за №103, за час відвідування дитиною дошкільного закладу, мама [PERSON], жодного разу не з'явилася в садку, не телефонувала, не цікавилася життям і здоров'ям дитини. Весь час вихованням займалися [PERSON] і [PERSON]. Факт залишення малолітньої дитини свідчить про те, що мати дитини повністю самоусунулась від виховання та догляду щодо своєї дитини, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню свого сина. Зазначені факти свідчать про те, що відповідач ухиляється від виховання дитини. В той же час, даний факт не звільняє відповідача від батьківського обов'язку утримувати дитину до досягнення повноліття, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/2 частки від доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до длосягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, зокрема і через оголошення в газеті «Новини Закарпаття» №89 (4704) від 02.12.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 27.12.2011 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO], про що складено відповідний актовий запис за № 1557. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України вбачається, що державна реєстрація актового запису про народження [PERSON], [INFO] проведена відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Із заяв [PERSON] від 16.06.2017 та [PERSON] від 16.06.2017 вбачається, що 18.08.2013 [PERSON] залишила дитину [PERSON], [INFO] на два тижня [PERSON] та [PERSON], але по теперішній час за дитиною не повернулася. За весь цей час до дитини не приходила. З характеристики №103 від 06.06.2017, виданої дошкільним навчальним закладом № 18 санаторного типу, вбачається, що [PERSON]., [INFO] відвідує дошкільний заклад №18 санаторного типу з 09 жовтня 2013 року. За період відвідування не часто хворів простудними захворюваннями, не потребує дієтичного харчування. Тато [PERSON] і бабуся [PERSON] створили всі умови для розвитку і навчання дитини. Догляд за дитиною задовільний: вчасно приводять і забирають, у наявності завжди достатня кількість чистого одягу. Зауважень з боку працівників навчального закладу щодо виховання і догляду за дитиною не має. На протязі відвідування дитиною дошкільного закладу, мама [PERSON] жодного разу не з'явилася у садку, не телефонувала, не цікавилася життям і здоров'ям дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородської міськвиконкому від 06.07.2017 року № 314/12-34, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що в квітні 2011 року син привів до дому [PERSON], яка була вагітна. Оскільки вона заборонила [PERSON] залишитися, її син [PERSON] та [PERSON] пішли жити на орендовані квартирі. [INFO] [PERSON] народила дитину [PERSON] В квітні 2013 року, коли її син [PERSON] тяжко захворів та потрапив до реанімації, [PERSON] забрала дитину та пішла до іншого чоловіка. 18 серпня 2013 [PERSON] попросила доглянути за дитиною два тижні, але після цього не повернулася. Всі ці роки дитина була на її з сином утриманні. Наразі за станом здоров'я вона не може оформити опікунство над хлопчиком. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є директором навчального закладу де зараз навчається [PERSON], за весь час навчання з 01.09.2017 року мама [PERSON] жодного разу не приходила, не телефонувала, не цікавилася будь-яким чином о дитині. Дитині приділяли увагу лише [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні в присутності законного представника педагога [PERSON] заслухана думка малолітнього [PERSON], який пояснив, що маму не пам'ятає та не знає, вона до нього ніколи не приходила та не телефонувала. Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розви\-ток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] участі в утриманні дитини та її вихованні не бере, не цікавиться станом здоров'я, навчанням та фізичним розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, матеріально її не забезпечує. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум у 2017 році для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку утримувати дитину, а також те, що суду не надано відомостей, що стан здоров'я та матеріальне становища відповідача перешкоджають їй утримувати свою дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають до задоволення. На підставі ст. ст. 121, 164, 166, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved