Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона займає посаду начальника виробництва ТОВ «Баранівський молокозавод». Відповідач працює в ТОВ «Баранівський молокозавод» інженером із стандартизації та якості. [PERSON] неналежним чином виконувала свої посадові обовязки, а тому позивач змушена була 18.12.2018 написати директору підприємства відповідну доповідну записку. 19.12.2018 відповідач замість пояснення написала директору підприємства доповідну записку у якій безпідставно зганьбила її. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову, вважали його законним та обгрунтованим, а дії відповідача протиправними. 05.02.2019 позивач подала відповідь на відзив, згідно якого ввжає інформацію викладену у доповідній записці не оціночним судженням, а твердженням. Більшість інформації вказаної у відзиві на позовну заяву її позовних вимог не стосується, а інша ще раз їх підтверджує. Відповідач в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечувала, вважала його безпідставним. Крім того, 28.01.2019 подала відзив на позовну заяву згідно якого вважала позов безпідставним адеже право на звернення до посадових осіб їй гарантоване КУ ст. 40. Направляючи доповідну записку керівнику вона вважала, що та стане підставою для внутрішнього розслідування. 12.02.2019 відповідач також подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву згідно яких із твердженнями та вимогами позивача не погодилася зу зв'язку з їх безпідставністю, крім того, зазначила, що позивач в обгрунтування свого позову не надала жодних доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в них на маслозаводі є пропускний пункт і [PERSON] жодного разу не була помічена в розкраданні чи пияцтві. Доповідна, яка стала підставою для даного позову дійсно була, але відразу до нього вона не потрапила, її читали дівчата із кадрів та бухгалтерія. Ніяких службових розслідувань із даного приводу він не проводив. та до поліції не звертався. Також, пояснив, що [PERSON] в силу своєї посади та наказу, який діє на підприємстві має право вільно переміщатися, як по підприємству, так і поза його межами. Свідок [PERSON] охарактеризувала [PERSON] з позитивної сторони, всю ту інформацію, яка була вказана у доповідній записці вважала такою, що не відповідає дійсності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також позитивно охарактеризувала [PERSON], а з відповідачем [PERSON] є неприязні стосунки. Зазначила, що ніколи не помічала у [PERSON] зловживань своєю посадою. Доповідну записку [PERSON] вона бачила, але хто її показав вона не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що пів року тому він просив звільнити з роботи [PERSON], але його ніхто не послухав. Вважає, що [PERSON] написала доповідну записку на [PERSON] з тих підстав, що хотіла на її місце, але замість того, щоб працювати, ходила все фотографувала на підприємстві та доповідала керувництву про різного роду недоліки. У пяному стані на виробництві він [PERSON] ніколи не бачив. Крім того зазначив, що перебуває у неприязних стосунках із [PERSON], яка на його думку, стала причиною його подальшого звільнення з роботи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що про доповідну записку їй нічого не відомо. Натомість [PERSON] зазначила, що декілька разів на роботі вживала спиртні напої разом із [PERSON] Крім того, на дверяк кабінету [PERSON] висіла табличка з нецензурною лексикою. Хто ту табличку туди почепив вона не знає. Свідок [PERSON] зазначила, що вона живе неподалік маслозаводу де працює [PERSON] у звязку з чим неодноразово бачила, як [PERSON] ходить за межами підприємства в робочий час, зокрема і на базарі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала на маслозаводі та траплялися такі випадки коли її бригада отримувала премію, а потім вони всі складалися по пятдесят гривень та несли в знак вдячності для [PERSON] При цьому, вона не бачила, як ці гроші передавалися для [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працювала на маслозаводі де працює [PERSON] У серпні 2018 року вона бачила [PERSON] у магазині під час робочого дня, що свідчить про прогули на роботі. Свідок [PERSON] зазначила, що вона працювала на посаді лаборанта на маслозавод. З приводу пянок на роботі за участю [PERSON] їй нічого невідомо, але бачила вивіску з нецензурною лексикою на її дверях. Хто писав ту записку їй невідомо. Крім того вказала на те, що [PERSON] підписувала робочі табеля із значно заниженим робочим часом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала на те, що вона працювала на молокозаводі пакувальником три зміни. Працювала без запису в трудову книжку про прийняття та звільнення зроботи. Вважає це грубим порушенням трудового законодавства. Свідок [PERSON]М, пояснив, що він працює на маслозаводі. Порушень він не бачив з боку [PERSON] Але зазначив, що коли [PERSON] працювала майстром він давав їй масло декілька разів для власних потреб. Бачив, як у кабінеті [PERSON] був накритий стіл із вином. Пяною її ніколи не бачив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно доповідної записки поданої [PERSON] на імя директора ТОВ «Баранівський молокозавод» [PERSON] начальник виробництва [PERSON] неодноразово була замічена у відвідуванні базару під час роботи, у пянках , хабарництві, підробці документів, а також у навмисному не виконанні поставлених задач, а саме: Методика «Планування виробництва», «Подання сторонніх предметів»; Аналізування та ідентифікація небезпечних чинників; Блок схема, план НАССР (а.с. 6). Статтею 32 Конституції України ( 254к/96-ВР ) передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. За приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати,зберігати,використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. За змістом частини першої статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз'яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 15.08.2018 по справі №207/1161/17. На думку суду, повідомлення керівника про факти порушення трудової дисципліни та хабарництва належить до компетенції керівника підприємства. Так зокрема, згідно ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про запобігання корупції» юридичні особи забезпечують розробку та вжиття заходів, які є необхідними та обґрунтованими для запобігання і протидії корупції у діяльності юридичної особи. Керівник, засновники (учасники) юридичної особи забезпечують регулярну оцінку корупційних ризиків у її діяльності і здійснюють відповідні антикорупційні заходи. Для виявлення та усунення корупційних ризиків у діяльності юридичної особи можуть залучатися незалежні експерти, зокрема для проведення аудиту. Посадові та службові особи юридичних осіб, інші особи, які виконують роботу та перебувають з юридичними особами у трудових відносинах, зобовязані: 1) не вчиняти та не брати участі у вчиненні корупційних правопорушень, повязаних з діяльністю юридичної особи; 2) утримуватися від поведінки, яка може бути розціненою як готовність вчинити корупційне правопорушення, повязане з діяльністю юридичної особи; 3) невідкладно інформувати посадову особу, відповідальну за запобігання корупції у діяльності юридичної особи, керівника юридичної особи або засновників (учасників) юридичної особи про випадки підбурення до вчинення корупційного правопорушення, повязаного з діяльністю юридичної особи; 4) невідкладно інформувати посадову особу, відповідальну за запобігання корупції у діяльності юридичної особи, керівника юридичної особи або засновників (учасників) юридичної особи про випадки вчинення корупційних або повязаних з корупцією правопорушень іншими працівниками юридичної особи або іншими особами; 5) невідкладно інформувати посадову особу, відповідальну за запобігання корупції у діяльності юридичної особи, керівника юридичної особи або засновників (учасників) юридичної особи про виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, що відповідає приписам ч. 3 ст. 61 Закону України «Про корупцію». Згідно ст. 139 КЗпПУ працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту, що відповідає приписам ст. 141 КзпПУ. Аналізуючи вказані норми та позицію ВС викладену у Постанові від 15.08.2018 у справі №207/1161/17, суд приходить до висновку що [PERSON] надіслала доповідну записку керівнику підприємства [PERSON] , перш за все, з метою перевірки, на її думку, діяльності [PERSON] Вказані дії не свідчать про те, що вона не діяла в рамках, установлених законом. Надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність, ділову репутацію. При цьому, суд бере до уваги той факт, що керівником підприємства не було вжито жодних заходів по даному факту, про що в судовому засіданні підтвердив сам директор [PERSON] та не спростовано жодним допитаним свідком. Більше того, [PERSON] не отримала жодної відповіді від адміністрації юридичної особи з приводу підтвердження чи спростування її інформації зазначеної у доповідній записці. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed