Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Позовні вимоги мотивовані наступним. 17 листопада 1999 року на [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] ) та [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] ), на підставі розпорядження Виконавчого комітету Запорізької міської ради №528/11 від 28.10.1999 року був виданий Ордер №944 на житлове приміщення, а саме на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є колишнім чоловіком позивача. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з 2002 року, витрати по сплаті комунальних послуг не сплачує, у зв`язку з чим тягар по сплаті комунальних послуг лягає на позивача, зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі в позасудовому порядку не видається можливим. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у відсутності позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог позивач наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської у судове засідання надав заяви про проведення розгляду справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. З`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15.12.1990 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 17.11.1999 року [PERSON] Виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення міськвиконкому №528/11 від 28.10.1999 року видано ордер №944 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР №01-17/02/6726 від 06.12.2019 року - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту від 12.11.2019 року КП «Запоріжремсервіс» - фахівцями підприємства 12.11.2019 року було проведено обстеження в кв. [ADDRESS] та в результаті обстеження зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2002 року по теперішній час. Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК Укаїни. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором. В статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або його членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач не проживає в вказаному житловому приміщенні, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, участі в оплаті комунальних послуг квартири відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності із ст. 167 ЖК України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягає задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім`ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У зв`язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового зняття з реєстрації відповідача, оскільки позивачем невірно вибрано спосіб захисту. Крім того, рішення про зняття з реєстрації приймається уповноваженими посадовими особами органів реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не зверталась до органів реєстрації, а також орган реєстрації не є відповідачем у цій справі, суд вважає, що вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial