Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 8056,50 грн., під час розгляду справи позивач позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 12763,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірваний 23.03.2015 року за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. На сьогоднішній день вона проживає зі своїм сином та він знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання. 08 серпня 2017 року мін нею та автотранспортним коледжем Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» було укладено Договір про підготовку фахівця за денною формою навчання за спеціальністю «274 автомобільний транспорт» на навчання їхнього сина. Відповідно до п.5.1 Договору загальна вартість навчання становить 30160,00 грн. На даний час нею сплачено вже три платежі: 08.08.2017 року в сумі 7540,00 грн. за період навчання 2017-2018 рік; 18.08.2018 року в сумі 8573,00 грн. за період навчання 2018-2019 рік; 02.08.2019 року в сумі 9413,00 грн. за період навчання 2019-2020 рік. Отже нею вже понесені витрати на навчання їхнього сина, що становлять 25526,00 грн. Вона вважає, що відповідач повинен нести витрати на навчання їхнього сина та повинен сплатити їй половину понесених витрат у розмірі 12763,00 грн. Відповідач аліменти не сплачує навіть ту мізерну частину, яка визначена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.01.2019 року, відповідно до якого, починаючи з 26.02.2015 року стягнення аліментів з відповідача у розмірі 700 грн. на утримання їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . При прийнятті рішення їхній син [PERSON] навчався ще у школі, тому питання про сплату витрат на навчання не приймалося до уваги. Відповідач не погодившись з уточненими позовними вимогами надав суду надав відзив на уточнену позовну заяву в якій вважає викладені обставини не відповідають дійсності та позовні вимоги такими, що не потребують задоволенню у зв`язку з тим, що згідно довідки виданої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.08.2019 року заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня. Отже твердження позивача, що він не сплачує аліменти не відповідають дійсності. На теперішній час він не може офіційно працевлаштуватися на повний робочий день у зв`язку з постійними хворобами підшлункової залози, багато часу проводить в закладах охорони здоров`я. Крім того, зазначив, що у нього від іншого шлюбу є син [PERSON] , [INFO] на утримання якого він також сплачує аліменти згідно судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року у розмірі ј частини з його заробітку. Він з [PERSON] домовився, що буде сплачувати 1000,00 грн. щомісяця на утримання сина [PERSON] поки його стан здоров`я та відповідно фінансовий стан не покращиться. Крім того, доказами того, що відповідач не має можливості сплачувати наразі додаткові витрати на навчання сина, так як є наявність укладених кредитних договорів з АТ «Альфа Банк» та АТ «Ідея Банк» загальна заборгованість за кредитними договорами на теперішній час становить близько 80000,00 грн. Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач може надавати допомогу у вигляді сплати додаткових витрат на навчання сина. Також відповідач зазначив, що у випадку коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічна позиція висловлена у рішенні Верховного суду України від 24 грудня 2014 року №6-186цс14. На теперішній час у відповідача відсутня можливість надавати додаткову матеріальну допомогу на навчання сина. Просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Позивачем надано відповідь на відзив в якому просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - адвокат Захарчук К.О. надав заперечення на відповідь на відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2019 року було відкрито спрощене провадження у даній справі. Представник позивача [PERSON] у відкритому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі. Просить відмовити у позовних вимогах. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.2001 року (а.с.8) батьками [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 року (а.с.11-12) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 року та додатковим рішенням від 02 січня 2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.02.2015 року та до досягнення дітьми повноліття. Згідно з договором № 39 від 08.08.2017 року (а.с.13) вбачається, що неповнолітній [PERSON] вступив до Автотранспортного коледжу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», спеціальність: 274 Автомобільний транспорт, строк навчання з дні зарахування по 30.06.2021 року. Загальна вартість навчання становить 30 160 гривень, договір укладено між директором коледжу Беседіним В.Л. та [PERSON] . На час розгляду справи позивач сплатила за навчання сина: 08.08.2017 року в сумі 7540,00 грн. за період навчання 2017-2018 рік; 18.08.2018 року в сумі 8573,00 грн. за період навчання 2018-2019 рік; 02.08.2019 року в сумі 9413,00 грн. за період навчання 2019-2020 рік, на підтвердження чого надала копії квитанцій (а.с.14,38). Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Тому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Проаналізувавши норми СК України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати щодо навчання неповнолітньої дитини в коледжі, є додатковими витратами; ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання). Наявність додаткових витрат позивачем доведена. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані. З огляду на положення ст.180 та 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст.141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. Син сторін не досяг повноліття, має повних 17 років, відтак доводи відповідача про відсутність підстав для застосування ст. 185 СК України, а необхідність застосовувати положення ст.. 199 СК України, суд вважає помилковими, оскільки саме дана норма підлягає застосуванню щодо дитини, тобто малолітньої та неповнолітньої особи (до 18 років). Дитиною є особа яка не досягла 18 років (ч. 1ст. 6 СК України). Фізична особа, яка досягла 18 років, - є повнолітньою особою. Враховуючи вищезазначені обставини та норми законодавства, яке регулює спірне питання, те, що відповідачем не повідомлені обставини, що мають істотне значення для визначення судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 1/2 частину понесених позивачкою витрат на навчання неповнолітньої дитини, а саме додаткові витрати в розмірі 12763,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved