Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 06 квітня 2017 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач самотужки піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідач участі у вихованні не приймає, її життям не цікавиться. На теперішній час виникла необхідність виїзду позивача до міста Донецька, що є на теперішній час тимчасово непідконтрольною територією державній владі, з метою догляду за належним їй нерухомим майном, а залишати дитину у місті Волновасі без догляду матері не може. Тому просила надати їй дозвіл на в'їзд/виїзд разом із сином до тимчасово непідконтрольної державній владі території України міста Донецька та Донецької області, Автономної Республіки Крим. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-порталі Волноваського районного суду Донецької області судової влади України, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, тому підставі ч. 3 ст.131 ЦПК України суд вважає, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 07 вересня 2017 року, актовий запис №629, вбачається, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). З довідки від 14.02.2017 року №0000114429 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання позивача: [ADDRESS], а фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с.5). З довідки від 12.09.2017 року №0000327229 встановлено, що [PERSON], [INFO] є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання: [ADDRESS]. Законним представником, який супроводжує малолітню дитину, є позивач [PERSON] (а.с.10). Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року№57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров'я своєї дитини. До того ж, саме позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. Беручи до уваги те, що отримати дозвіл на виїзд дитини від відповідача неможливо, та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до тимчасово непідконтрольної території України без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити.

Outcome: approved