Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON]\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням,\~посилаючись на\~те,\~що він\~є власником\~житлового будинку,\~розташованого за\~адресою:\~Харківська область,\~Лозівський район,\~с.\~Запорізьке,\~вул.\~Польова (колишня\~вул.\~Чапаєва),\~буд.\~1.\~Крім нього\~в квартирі\~зареєстрований син\~його колишньої\~співмешканки \~[PERSON],\~відповідач по\~справі. Відповідач хоча і зареєстрований, але в будинку з 2007 року не проживає, його особистих речей в квартирі не має, прохання добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою ігнорує. В звязку з реєстрацією відповідача він несе додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним йому майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Запорізьке, вул. Польова (колишня вул. Чапаєва), буд. 1. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, розміщене на сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Запорізьке, вул. Польова (колишня вул. Чапаєва), буд. 1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.09.2016 року № 68976533. Згідно довідки Царедарівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області № 54/02-п від 26.09.2018 року в даному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], син співмешканки та відповідач по справі. Відповідач тривалий час в спірному будинку не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше місце проживання за адресою: [INFO], м-н 5[ADDRESS], де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач в будинок не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обовязків перед ним не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в будинку № 1 по вул. Польовій (колишня вул. Чапаєва) в с. Запорізьке, Лозівського району, Харківської області вбачається з актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.03.2017 року, від 13.12.2017 року та від 15.08.2018 року, в яких зазначено, що відповідач [PERSON] з 2007 року, тобто тривалий час, в вищевказаному будинку не проживає, спільного господарства з господарем будинку не веде. Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в будинку більш ніж десять років, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Позивач є інвалідом ІІ групи, при подачі позову до суду судовий збір не сплачував. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Тому суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави.

Outcome: approved