Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання втратившим право користування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] - є власником житлового будинку під [ADDRESS] . Попереднім власником житла була, [PERSON] . Згідно п. 4.06 вищезазначеного договору продавець взяла на себе зобов`язання звільнити квартиру від речей та зняти з реєстрації себе особисто та інших осіб протягом 7 діб з дня підписання договору. Згідно довідки про склад сім`ї в купленій [PERSON] квартирі залишився зареєстрованим, [PERSON] , 1977 року народження, який згідно акту «обстеження про не проживання за місцем реєстрації» від 29 серпня 2019 року. За даною адресою фактично ніколи не проживав, за житлом не доглядав, ніяких ремонтних робіт не виконував. Відповідач був зареєстрованим в квартирі продавцем квартири, [PERSON] з її слів ніколи не проживав в квартирі, реєстрація йому була необхідна для працевлаштування, до квартири не вселявся з [PERSON] однією сім`єю ніколи не проживав, в квартирі немає його речей, проживає в м. Євпаторія, точна адреса невідома. Просить суд визнати, [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . До початку відкритого судового засідання представник позивача [PERSON] надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила справу розглянути без її участі. У відкрите судове засідання відповідач не з`явився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2019 року, укладеного з [PERSON] (а.с.13) придбала квартиру [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою №442 від 29.08.2019 року, виданою виконавчим комітетом Степової сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, який не є членом сім`ї позивача, і який є членом сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч.4 ст.9 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, право на проживання у квартирі членів сімї власника, походить безпосередньо від права власності самого власника квартири, а тому при втраті такого права власником, втрачає право на проживання і члени сім`ї власника квартири. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові по справі №6-168цс14. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник квартири має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є членом сім`ї позивача власника квартири, своїм проживанням та реєстрацією у ній чинить перешкоди власнику у користуванні квартирою, то в силу ст.391 ЦК України, такі перешкоди мають бути усунуті, а порушене право позивача підлягає захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved