Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 09.05.1992 року між нею та відповідачем, в якому у сторін народилася дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спочатку сімейне життя складалося добре, однак протягом останніх десяти років відповідач став зловживати алкоголем, постійної роботи не має, фактично ніде не працює і у веденні домашнього господарства участі не бере. В стані алкогольного спяніння влаштовує скандали, що завдає позивачу та дитині фізичних та моральних страждань, та негативно впливає на психічний та моральний розвиток дитини. Дитина стала замкнутою, боїться залишатися вдома без мами. Незважаючи на те, що подружжя проживає в одному будинку, шлюбні відносини між ними давно припинилися. Відсутнє взаєморозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сімї. Шлюб носить формальний характер. Примирення на думку позивача між сторонами неможливе у звязку з чим позивач звертається до суду із позовом, який просить суд задоволити. 03.10.2018 року провадження у справі відкрито. 01.11.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не зявилася, подав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених\~ст. 280 ЦПК України\~для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно\~ст. 282 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 09.05.1992 року вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.05.1992 року, актовий запис № 6. Судом встановлено, що у шлюбі у сторін народилася дитини [PERSON], [INFO], що вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження дитини. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Сторони стали чужими один одному. Відповідно до ст.112\~Сімейного Кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved