Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у віці 57 років померла її мати, [PERSON] , про що 24 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №126. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть виданого виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області серія [NUMBER] від 24.10.2013 року. Крім того, факт перебування її у родинних відносинах з матір`ю, [PERSON] , засвідчується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 25.10.1977 року. За час свого життя її мати, [PERSON] , залишила на її ім`я та на ім`я сестри (відповідача) заповіт посвідчений 31 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А. і зареєстрований в реєстрі за №1107. У відповідності до змісту заповіту у випадку своєї смерті її мати, [PERSON] , заповіла їй, [PERSON] [INFO] Ѕ частину житлового будинку [NUMBER] ( чотириста дев`яносто один ) з відповідною частиною господарських будівель та споруд , та земельну ділянку площею 0,0325 (нуль цілих триста двадцять п`ять десятитисячних) га, на якій розташована ця частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаним заповітом [PERSON] , також заповіла її сестрі, [PERSON] [INFO] , 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [NUMBER] ( чотириста дев`яносто один) з відповідною частиною господарських будівель та споруд , та земельну ділянку площею 0,1175 (нуль цілих одна тисячна сто сімдесят п`ять десятитисячних) га, на якій розташована ця частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вона з сетрою спадщину прийняли. На виконання заповіту приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А. і зареєстрованого у реєстрі за №1107, Держаний нотаріус Кобрусєва Л.В., Дніпровської районної державної нотаріальної контори видала [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.07.2017 року серія НМО 911042, на 1/2 житлового будинку загальною площею 127,0 кв.м, житловою площею 89,7 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці площею 0,1500 га. Крім того, її право власності 1/2 житлового будинку загальною площею 127,0 кв.м, житловою площею 89,7 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , було зареєстровано Держаним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно про що надано витяг №92249312 від 18.07.2017. Не дивлячись на те, що право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га кадастровий номер 1221455400:01:009:0205, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 928933 від 02.12.2011 року, державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом, про що виніс відповідну постанову. Згідно до тексту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2017 року Держаний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В., не може видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відповідно до пункту 5.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту; заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Але у заповіті [PERSON] , посвідченого 31 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А., зареєстрованого в реєстрі за №1107 вказано, що земельна ділянка площею 0,1500 гектарів заповідається наступним чином: « [PERSON] - 0,0325 га земельної ділянки. [PERSON] - 0,1175 га земельної ділянки», тобто у заповіті зазначено розміри заповіданих часток землі у гектарах, а не у частках. Таким чином визначити частки самостійно неможливо: Державний акт на земельну ділянку виданий на цілу земельну ділянку площею 0,1500 га. Таким чином, державний нотаріус Кобрусєва Л.B. відмовив мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . З метою визначення частки кожного співвласника вважає: 0,1500 га складається з 60 рівних частин (60/60), 0,0025 га це площа, яка відповідає 1/60 частині земельної ділянки, де (0,0025 га = 0,1500 га/60 частин). Відповідач отримав у власність за заповітом 0,1175 га, яка відповідає 47/60 частині земельної ділянки (0,1175 га / 0,0025 га = 47). Позивач отримав у власність за заповітом 0,0325 га, яка відповідає 13/60 частині земельної ділянки (0,0325 га/0,0025 га = 13). Отже, Позивачу належить 13/60 частини земельної ділянки загальною площею 0,1500 га кадастровий номер 1221455400:01:009:0205, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці мають право звернутися з позовом про захист їх прав у судовому порядку. Просить суд визнати за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] право власності на 13/60 частини земельної ділянки загальною площею 0,1500 га кадастровий номер 1221455400:01:009:0205, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку підготовчого судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача до початку підготовчого судового засідання надійшла заява про визнання позову, в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглянути справу у підготовчому судовому засіданні. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис №126 від 24.10.2013 року (а.с.9). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 31.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А. 31.10.2012 року, згідно умов якого заповіла: 1)належну їй 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [NUMBER] (чотириста девяносто один) з відповідною частиною господарських будівель та споруд, та земельну ділянку площею 0.0325 (нуль цілих триста двадцять пять десятитисячних) га, на якій розташована ця частина жилого будинку за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Дніпропетровськ; 2) належну їй 1/2 (одну другу) частину житлового будинку [NUMBER] (чотириста девяносто один) з відповідною частиною господарських будівель та споруд, та земельну ділянку площею 0.1175 (нуль цілих одна тисяча сто сімдесят п`ять деся і тисячних) га, на якій розташована ця частина жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Дніпропетровськ. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЛ №928933 від 02.12.2011 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №122140001001416, вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Як вбачається з копії спадкової справи №174/2014 після смерті [PERSON] , [INFO] , спадкоємцями за заповітом після її смерті є: [PERSON] , [PERSON] , які спадщину після смерті матері прийняли та частково оформили спадкові права, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.07.2017 року на ім?я [PERSON] на спадщину на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.07.2017 року на ім?я [PERSON] на спадщину на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., вбачається, що у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку позивачу та відповідачу було відмовлено, так як відповідно до пункту 5.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту; заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Але у заповіті [PERSON] , посвідченого 31 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Руденко В.А., зареєстрованого в реєстрі за №1107 вказано, що земельна ділянка площею 0,1500 гектарів заповідається наступним чином: « [PERSON] - 0,0325 га земельної ділянки. [PERSON] - 0,1175 га земельної ділянки», тобто у заповіті зазначено розміри заповіданих часток землі у гектарах, а не у частках. Таким чином визначити частки самостійно неможливо: Державний акт на земельну ділянку виданий на цілу земельну ділянку площею 0,1500 га. Спадкодавець у заповіті розпорядилася належною їй земельною ділянкою розділивши її між спадкоємцями не в частинах, а шляхом розподілення у гектарах, відповідач отримала у спадщину за заповітом 0,1175 га земельної ділянки, яка відповідає 47/60 частині земельної ділянки, позивач отримала у спадщину за заповітом 0,0325 га земельної ділянки, яка відповідає 13/60 частині земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України,спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України,до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідність дост.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимогстатті 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні устаттях 1261-1265 ЦК України. Відповідно дост.41 Конституції України, ч. 1 ст.319, ч. 1 ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно дост. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проте відповідно дост. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а також враховуючи, що визнання права власності на 13/60 частин земельної ділянки за позивачем не порушуватиме права та інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved