Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] без письмової згоди її батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2007 по 29.07.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського РУЮ Київської області. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Спору щодо місця проживання дитини сторони не мали. 27 липня 2018 року позивачка придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що зареєструвати місце проживання дитини у належній їй квартирі без згоди батька дитини їй було відмовлено, а отримати таку згоду вона не мала змоги, остання звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 29.07.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського РУЮ Київської області, актовий запис №47. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. 27.07.2018 позивачка купила квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. З метою зареєструвати місце проживання дитини у належній їй квартирі, позивачка звернулася до відповідного органу реєстрації, проте через відсутність письмової згоди батька дитини їй було відмовлено, а отримати таку згоду вона не мала змоги, оскільки місце фактичного проживання відповідача їй не було відомо. Згідно з п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положенням ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно зі ст. 150, 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Беручи до уваги все вище викладене, враховуючи позицію відповідача, який позов визнав, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини, фактично впливає на її права та свободи, суттєво звужуючи їх, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 352,40 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved