Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського упарвління юстиції, про що зроблено актовий запис № 94 від 31 грудня 2010 року. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 31 січня 2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх доньок. Більше двох років тому почали систематично виникати скандали, непорозуміння, сварки, взаємні докори та образи, які досягли критичної межі. Пробували примиритися, однак примирення виявилося нетривалим. Відповідач належних висновків не зробив, тому шлюб розпався. Чоловік керується інтересами, що суперечать сім`ї, не рахується з нею, що створило нервову, напружену атмосферу та призвело до припинення подружніх стосунків, втрати почуття взаємної любові і поваги. З травня 2020 року проживають окремо і господарюють порізно, спільний бюджет відсутній. Надалі перебувати у шлюбі не бажає. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Ухвалою від 5 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 16 квітня 2021 року суд надав сторонам чотиримісячний строк для примирення, провадження у справі зупинив. Ухвалою від 20 серпня 2021 року суд поновив провадження у справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу. Примирення між нею та відповідачем не відбулося, проживають окремо і поновлювати спільне сімейне життя наміру не має. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 16 квітня 2021 року позов не визнав, оскільки зазначені в ньому підстави є надуманими. Бажає зберегти сім`ю та примиритися з позивачем. В судове засідання 16 вересня 2021 року відповідач не з`явився, покликаючись на погіршення стану здоров`я. В судове засідання 26 жовтня 2021 року відповідач не з`явився. В клопотанні про відкладення розгляду справи зазначив, що на 12 годину 26 жовтня 2021 року в Рівненському районному суді призначено розгляд адміністративної справи, в розгляді якої він вирішив приймати участь із-за поважності та важливих обставин. Разом з тим, доказів призначення розгляду вказаної в клопотанні справи на зазначену дату та час до клопотання не додано. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина третя статті 56 СК України встановлює право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Такі положення національного законодавства України відповідають ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю; вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання, та ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод, ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюбу, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За положеннями ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, вжитті судом заходи для примирення подружжя позитивного наслідку не мали, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позов підлягає до задоволення. За правилами ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На \~підставі \~наведеного \~та \~

Outcome: approved