Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь половину понесених нею додаткових витрат на дитину в сумі 7\~214,61 грн., а саме: додаткових витрат на ліки та обстеження дитини у розмірі 2\~929,81 грн., додаткових витрат на транспорт у розмірі 1\~784,41 грн., додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини у сумі 7\~214,61 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 10.11.2007 року по 12.06.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, 04.06.2009 року в них народився син [PERSON]. 05.09.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. Однак, дитина перебуває на обліку в Амбулаторії № 6 КУ «Центр первинної допомоги медико-санітарної допомоги № 5» з діагнозом вазомоторний риніт, аденоїди І-ІІ ступеню, бронхіальна астма, хронічний тонзіліт, внаслідок чого дитина лікується амбулаторно та 2 рази на рік та потребує санаторно-курортного лікування. Також при лікуванні дитина потребує специфічних препаратів і препаратів для лікування інкурентних (супутних) хвороб. Половина від понесених нею додаткових витрат складає 7\~214,61 грн. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач повинен також нести ці витрати на утримання дитини, а тому звернулася до суду із зазначеним позовом до суду. Позивач у судовому засіданні 13.08.2018 року позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. В подальшому звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився. Представник відповідача у судовому засіданні 13.08.2018 року визнав позовні вимоги частково, а саме просив задовольнити позов в частині стягнення додаткових витрат на ліки для дитини у сумі 1\~464,91 грн., на транспортні витрати на проїзд дитини у сумі 391,16 грн., тобто 50 % від суми витрат, понесених позивачем. В іншій частині позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. В подальшому представник відповідача звернувся до суду звернувся до суду з заявою про закінчення розгляду справи за його відсутності та відсутності відповідача. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали прави, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до наданих суду заяв, сторони по справі у судове засідання 03 09.2018 року не викликались, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007 року по 12.06.2013 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10 копії свідоцтв про народження, про шлюб). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05.09.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] на користь матері дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно. Рішення було оскаржене в апеляційному суді Дніпропетровської області, ухвалою від 12.12.2017 року залишено без змін, набрало законної сили 12.12.2017 року (а.с. 11-12, 15-16 копії рішення, ухвали). Як вбачається з наданих позивачем медичних документів дитина має проблеми зі здоров'ям та потребує постійного лікування (а.с. 17, 18, 19, 22), у зв'язку з чим у 2016 році, на лікування дитини позивачем було витрачено кошти на ліки та на медичне обстеження у сумі 2\~929,81 грн. (а.с. 23-24, 27-28). Також у період з 26.12.2016 року по 15.01.2017 року та з 24.07.2017 року по 12.08.2017 року дитина відповідно до рекомендації лікаря алерголога проходила лікування у Державному закладі «Українська Алергологічна лікарня» у смт Солотвино Закарпатської області, загальна сума витрат на лікування склала 9\~715,00 грн. (а.с. 20, 21). Також позивач витратила додаткові кошти на транспорт для поїздки у санаторій, де дитина проходила лікування, витрати склали 1\~784,41 грн. (а.с.29-33). На підтвердження цих витрат позивач надала суду копії квитанцій, фіскальних чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру та проїзних документів (а. с. 25, 26, 27, 28). Загальна сума додаткових витрат на дитину, понесених позивачем, складає 14\~429,22 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача 7\~214,61 грн., тобто 50 %, суд погоджується з даною вимогою з наступних підстав. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Частиною 2 ст.\~185\~СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного [PERSON] України у Постанові від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз'яснив, що за змістом ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Суд вважає, що позивач надала судові належні та допустимі докази того, що малолітній [PERSON] має проблеми зі здоров'ям та потребує постійного лікування, того, що вона витратила додаткові витрати на ліки, медичне обстеження, також позивач надала докази того, що дитина проходила двічі курс лікування у державному закладі «Українська Алергологічна лікарня» у смт Солотвино Закарпатської області (а.с. 20, 21). Але, суд не може визнати надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру в сумі 4\~515, 00 грн. від 26.12.2016 року та в сумі 5\~200,00 грн. від 24.07.2018 р., так як гроші внесені до благодійного фонду лікарні. Благодійний внесок це внесок, який людина робить на добровільній основі та є безоплатно. Тому в цій частині позовні вимоги не піддягають задоволенню. Але підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на ліки та обстеження. Щодо транспортних витрат суд не погоджується з думкою відповідача, відповідно до якої останній згоден лише визнати половину транспортних витрат, понесених позивачем, на оплату проїзду малолітнього [PERSON], вважаючи, що ті транспортні витрати, які понесла позивач у звязку з поїздкою на лікування, вона має оплатити сама. Суд вважає, дану думку хибною та необґрунтованою, так як малолітній [PERSON] не міг самостійно їздити на лікуванні в силу свого віку, тому дані витрати мають причинно-наслідковий звязок та повязані між собою нерозривно. Тому вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. З огляду на викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 2\~357,11 грн. (2\~929,81 грн. + 1\~784,41 грн.) / 2. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч. 6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial