Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті брата позивача, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з: - земельної ділянки площею 2,2833 га (кадастровий номер 1825082600:07:000:7270) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Забілоцька сільська рада; - земельної ділянки площею 0,6925 га (кадастровий номер 1825082600:06:000:7311) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Забілоцька сільська рада, інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджує свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ВЛ № 479051 від 15.07.1978 року)[PERSON], народилась 02.09.1958 року в с. Забілоччя, Радомишльського р-ну, Житомирської області, де і наданий час проживає. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії І-ТП № 256622 від 18.11.1997 року, що видане повторно Забілоцькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області її батьками є: [PERSON], росіянин, та мати, [PERSON], українка. 29 серпня 2007 року, помер брат позивачки, [PERSON], (що підтверджує витяг з ДРАЦС громадян про реєстрацію народження № 00002064948 від 12.02.2010 року) у віці 52 років в с. Забілоччя, Радомишльського району Житомирської області, що також підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 068812 від 04.09.2007 року, видане виконавчим комітетом Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Спадщину після смерті брата, [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї прийняла сестра покійного, [PERSON], шляхом постійного проживання без реєстрації з покійним, доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку та сплачувала необхідні платежі, отримувала кошти за землю, тощо, даний факт також підтверджує довідка № 26 від 25.01.2018 року з виконавчого комітету Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. До складу спадкового майна, що залишилося після смерті брата позивачки, зокрема всього іншого, входить дві земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка площею 2,2833 га (кадастровий номер 1825082600:07:000:0270), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлому брату, [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 023537 від 15 вересня 2003 року, що виданий на його імя на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 15 травня 2003 року № 136; - земельна ділянка площею 0,6924 га (кадастровий номер 1825082600:06:000:0311), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала померлому брату, [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 023536 від 15 вересня 2003 року, що виданий на його імя на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 15 травня 2003 року № 136. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5 та згідно до Глави 10 п. 4.15 та п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання належним чином оформлених правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та його державної реєстрації, передбачених законодавством України та за умови отримання витягу з ДЗК. Однак, звернувшись до нотаріуса, нотаріусом, позивачці було повідомлено, що набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину на дані земельні ділянки вона, як єдина спадкоємиця за законом (ст. 1262 ЦК України) не має можливості через те, що вищезазначені Державні акти вважаються втраченими, крім того неправильне зазначення кадастрового номеру та площі земельної ділянки, а відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», дані обставини є перешкодою для вчинення необхідних нотаріальних дій, а саме, видачі свідоцтв про право на спадщину. Проте у відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Outcome: approved