Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 28 квітня 2012 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO], яка перебуває на її утриманні. Після народження доньки відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сім»ю та утримання дитини, не бере участі у вихованні дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. Інших дітей у відповідача немає, стягнень по виконавчим документам не проводиться. Відповідач не має постійного місця роботи, його доходи носять нерегулярний, випадковий характер. Вважає, що з урахуванням недбалого відношення відповідача до виконання своїх обов»язків по утриманню неповнолітньої дитини, в даному випадку слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який здатний забезпечити дитині необхідний прожитковий мінімум, який згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, на дитину віком до 6 років встановлений з 1 січня 2015 року на рівні 1032 грн. на місяць. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до повнолітньої дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та письмові доповнення до позову підтримала повністю та просила їх задовольнити. Додала, що хоча офіційно відповідач перебуває на обліку, та отримує соціальну допомогу на дитину, насправді, всі ці кошти отримує вона. Оформили на відповідача зазначену допомогу, щоб вона мала змогу працевлаштуватися офіційно. Відповідач та його представник [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Представник відповідача просив стягувати аліменти в розмірі ? частини доходів відповідача, так як відповідач офіційно працевлаштований. З доданими до позову доповненнями не згодні, так як вони суперечать наданим в судовому засіданні поясненням позивача, яка зазначала, що їх спільна дитина ні в чому потреб не має, і що соціальні виплати саме вона отримує на дитину, на відповідача лише формально оформлена допомога. Відповідач не блокував банківську картку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що відповідача знає давно, сторони спочатку жили в Тургенівці, а потім переїхали в Миролюбівку до батьків позивачки, [PERSON] працювала в училищі, а Стас працював у батьків [PERSON], її батько фермер, казали, що карточка відносно допомоги на дитину оформлена на [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач проживав разом з [PERSON] і працював у Юліного батька. Батько позивачки фермер і Стас працював у нього на тракторі і по господарству порався. Заслухавши думку сторін, пояснення представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO], копія свідоцтва про народження серія І-КИ №410336 актовий запис №9 від 18.09.2012 року (а.с.6). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. З довідки, що на а.с.7 матеріалів справи виданої виконкомом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району №241 від 15.05.2015 року, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] та має наступний склад сім»ї: батько [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] (а.с.7). В матеріалах справи є копія трудової книжки серія АХ №892836 [PERSON], з якої вбачається, що 10.08.2015 року відповідача прийнято на роботу в ТОВ «Атлант-КС» охоронцем наказ №6 від 10.08.2015 року. (а.с.37-38). В матеріалах справи є довідка від 14.09.2015 р. видана ТОВ «Атлант-КС», з якої вбачається, що сукупний дохід за серпень та вересень 2015 року відповідача, який дійсно працює, становить 1502,04 грн. (а.с.40). В матеріалах справи є довідка видана Управлінням соціального захисту населення Синельниківскої районної державної адміністрації від 28.07.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з червня 2014 року по вересень 2015 року у розмірі 1469,00 грн. (а.с.41). Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст..186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, а також ті обставини, що відповідач працює та має регулярний дохід про що свідчить надана відповідачем довідка з місця роботи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 20.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуюче вищевикладене, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги встановленою частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial