Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, мотивуючи позовні вимоги тим що, вона є власником вказаного будинку, в зазначеному будинку без її відому та дозволу проживають відповідачі, на прохання не чинити перешкоди власнику у користуванні будинком не реагують, та добровільно не виселяються. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що його матір право на проживання у спірному будинку як член сім'ї колишнього власника не втрачала. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2010р. (а.с.5). Відповідачі дійсно, після набуття позивачем права власності на нього продовжують до теперішнього часу проживати у спірному будинку, як члени сім'ї колишнього власника. На прохання позивача звільнити домоволодіння відповідачі не реагували, зазначаючи, що не мають іншого житла. Зазначені обставини визнані сторонами по справі в судовому засіданні, та ними не оспорюються. Згідно довідки виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 16.12.2013р. за адресою спірного домоволодіння ніхто не зареєстрований (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таке право члена сім'ї власника будинку користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення права власності на будинок припиняє право членів сім'ї користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, лише за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто незмінності власника майна. З припиненням права власності особи на житлове приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Так як, в даному випадку, власник будинку змінився, новий власник заперечує проти подальшого користування будинком членами сім'ї колишнього власника, які не бажають добровільно залишити будинок, то, відповідно до вимог ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, позовні вимоги позивача щодо захисту його порушеного права підлягають захисту. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, доведені належними доказами, отже є підстави для задоволення позову. З оглядом на вищенаведене та з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, які виникли між сторонами, позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Відтак суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved