Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розрізано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.02.2013. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач натомість, ухиляється від виконання щодо утримання дитини та не приймає участі у її вихованні. У зв`язку з цим, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2020 вказаний позов задоволено. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 11 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягнуто з [PERSON] в дохід держави 768,40 грн. судового збору. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2020 скасовано заочне рішення. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні повноважний представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задоволити. Відповідач, а також його повноважний представник позовні вимоги визнали частково. Не заперечують проти сплати аліментів, однак визначений позивачем розмір вважають завищеним. Просять врахувати, що у відповідача на утриманні є ще одна дитина, матір пенсійного віку, а також його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Готовий сплачувати аліменти в розмірі 1 200 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Конституція України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51). У той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно копій свідоцтва про народження (а.с.6), позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 08.10.2019 (а.с.8). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. При цьому, згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Тому, враховуючи обов`язок суду в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання, а також той факт, що аліменти є власністю дитини, позов належить визнати обґрунтованим. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дитини, неповно забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, наявність на утриманні відповідача інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи. Зокрема, згідно довідки Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень (а.с.62), відповідач працює на посаді лікаря-нарколога з 16.01.208 та його посадовий оклад станом на 01.10.2020 становить 4717 грн. Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.63), на утриманні у відповідача також є малолітня дитина [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів. Суд визнає, що наведені відповідачем доводи є такими, що заслуговують на увагу проте вони не є переконливими настільки, щоб зменшити розмір аліментів до суми 1200 грн. Так, згідно довідки про доходи відповідача, за період липень - грудень 2020 року йому нараховано дохід у виді заробітної плати в загальному розмірі 73 529,71 грн. Згідно копії пенсійного посвідчення, мама відповідача дійсно є пенсіонером, однак не слід забувати, що вона отримує пенсію, інформацію про розмір якої відповідач не подав. Згідно копії трудової книжки, дружина відповідача офіційно не працевлаштована, однак така обставина не може бути самодостатньою підставою для зменшення розміру аліментів до суми 1200 грн. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2019 року (з часу пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Окремо слід звернути увагу відповідача, що положення п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд вирішити питання про розподіл судових витрат, а згідно ч. 1 ст. 191 СК України суд зобов`язаний призначити аліменти від дня пред`явлення позову. У випадку, якщо порядок виконання цього рішення буде незрозумілий, зокрема з причин часткового виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2020, суд за заявою відповідної сторони або державного виконавця вправі роз`яснити таке рішення.

Outcome: partial