Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. У своїх позовних вимогах зазначила, що згідно договору дарування житлового будинку від 26.10.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1947, їй належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знахо\-диться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок позивачу подарував батько [PERSON] - третя особа по справі. В будинку зареєстровані батько позивача - [PERSON] та її брат - відповідач [PERSON] , 1979 року народження. Цей факт підтверджується довідкою №175 від 28.01.2020 року відділу з соціаль\-них питань Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропет\-ровської області. Але відповідач [PERSON] лише зареєстрований в її житловому будинку, а фактично в ньому не проживає з 2003 року і ніяких його речей в будинку немає. Комунальні послуги він не сплачує. Відповідач [PERSON] проживає зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS] . Ці факти підтверджуються актом від 9.02.2020 року, посвідченим головою вуличного комітету № 76 та довідкою від 9.02.2020 року голови вуличного комітету № 76 - [PERSON] . Добровільно знятися з реєстрації в належному позивачу на праві власності житловому будинку відповідач [PERSON] не бажає. Вважає, що відповідач грубо порушує її права власника, позбавляючи права користування та розпорядження соїм будинком, передба\-ченого ст.41 Конституції України, де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Просить суд Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суд від 28 вересня 2020 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. До початку\~відкритого судового\~засідання позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути без її участі та не заперечує проти заочного рішення. У відкрите судове засідання відповідач не з`явився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач згідно договору дарування житлового будинку від 26.10.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1947, їй належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знахо\-диться за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою №175 від 28.01.2020 року відділу з соціаль\-них питань Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропет\-ровської області, який не є членом сім`ї позивача. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч.4 ст.9 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383\~ЦК\~України та статтею 150\~ЖК\~УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156\~ЖК\~УРСР передбачено, що члени сім`ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до частини четвертої статті 156\~ЖК\~України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, право на проживання у будинку членів сім`ї власника, походить безпосередньо від права власності самого власника будинку, а тому при втраті такого права власником, втрачає право на проживання і члени сім`ї власника будинку. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові по справі №6-168цс14. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник будинку має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є членом сім`ї позивача власника будинку, своєю реєстрацією у ній чинить перешкоди власнику у користуванні будинком, то в силу ст.391 ЦК України, такі перешкоди мають бути усунуті, а порушене право позивача підлягає захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved