Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], на період навчання, у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів встановленого законом на момент стягнення, починаючи з часу звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2019 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтуванні позову посилається на те, що [PERSON], [INFO] є їх спільною дитиною. Відповідач проживає окремо від них. Донька навчається на ІІ курсі денної форми навчання на економічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України на платній основі. Термін навчання по 30 червня 2019 року. Навчання на денній формі вимагає додаткових матеріальних витрат. Рішення суду від 09.08.2004 року про стягнення аліментів на дитину в розмірі ? частини всіх видів доходу виконано, в звязку з досягненням дитиною повнолітті. На теперішній час відповідач аліменти не сплачує. Доньці виповнилося повних 20 років, вона навчається на денній формі навчання, не працює, потребує матеріальної допомоги у звязку з тим, що продовжує навчання, а відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися. 14 серпня 2018 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився. 23 жовтня 2018 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає повністю. У відповідності до ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Сторони у справі є батьками повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ОЛ №017194 від 14 лютого 2006 року. \~ \~ \~ \~[PERSON] навчається на ІІ курсі скороченого терміну навчання денної форми навчання за державним замовленням на економічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України, за спеціальністю «Облік і оподаткування», термін навчання до 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою з місця навчання за №151 від 11 травня 2018 року. \~ \~ \~ \~Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2004 року, з [PERSON] стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), до досягнення [PERSON] повноліття. В даний час рішення виконано повністю. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину Сімейний кодекс України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], має повних 20 років, продовжує навчання, ніде не працює, проживає разом з матірю та потребує матеріальної допомоги. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, погодившись тим самим, що він має змогу надавати матеріальну допомогу дитині, як батько, до закінчення нею навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інформацію про наявність чи відсутність неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не надав, тому суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на навчання доньки в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача, за розгляд справи, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved