Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу , в якому зазначила, що 27 листопада 1999 року у Добровеличківському відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що був вчинений актовий запис № 59. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. З червня 2015 року сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімейні відносини з відповідачем позивач не бажає, що спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила їх здовольнити, залишивши їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Суд заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : У Добровеличківському відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області 27 листопада 1999 року, сторони зареєстрували шлюб, про що був вчинений актовий запис № 59 ( свідоцтво про одруження серії І-ОЛ № 011822, видане 27.11.1999 Добровеличківським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області ). Від шлюбу сторони мають дітей : сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. З червня 2015 року сторони проживали окремо, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімейні відносини з відповідачем позивач не бажає. Водночас суд надавав сторонам [PERSON] та [PERSON] місячний строк для примирення, однак досягнути його сторони не спромоглись. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов слід задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок . З огляду на зазначене,

Outcome: approved