Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку від 01 серпня 2008 року. В належному їй будинку зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають з 11 червня 2014 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в її будинку, і хоча відповідачі є її родичами - відповідно донькою, онуком та племінником, але не приймають участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавляться. Відповідачі на теперішній час проживають в Російській Федерації, наміру прибути в Україну та добровільно знятися з реєстрації не мають, контактів з ними у позивача немає, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без його участі, заперечень не має. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку від 01 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №47, позивачу [PERSON] належить на праві власності земельної ділянка за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт від 10 січня 2005 року № 7/1650 на садибний (індивідуальнний) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовлений на ім`я позивача [PERSON] Довідкою № 618, виданою Валуйською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області 14 лютого 2020 року, підтверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є, відповідно, донькою, онуком та племінником позивача, дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 14 лютого 2020 року, складеного депутатом Валуйської сільскої ради Станично-Луганського району Луганської області Ольшевською Т.Ю., встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які перебувають в родинному зв`язку з позивачкою та приходяться їй донькою, онуком і племінником, відповідно, в будинку позивача не проживають з 11 червня 2014 року. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є членами її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів таким, що втратили право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача. Відповідачі не проживають в будинку позивачів тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, і подальша реєстрація відповідачів порушує права позивача, як власника будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved