Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; неповнолітніх дітей вони не мають. Однак, подружнє життя не склалося, оскільки виявилось, що вони мають різні характери та погляди на життя і сімю. На ґрунті взаємних непорозумінь та небажанням рахуватись з інтересами один одного, виникали часті сварки. Зазначила, що подружні стосунки між ними припинені і вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що шлюб фактично розпався. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що не бажає перебувати у шлюбі з чоловіком, який її принижує і ображає. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу. Пояснив, що він не є такою особою, як його характеризує позивач. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 08 квітня 2003 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис за № 02 (а.с. 3). За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що вони зазначили в судовому засіданні. Позивач пояснила, що за час, що був наданий судом для їх примирення, відповідач не вчинив належних дій, спрямованих на їх примирення як подружжя. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Позивач бажає розірвати шлюб. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні справи суд враховує, що позивач, яка бажає розірвати шлюб, не може бути примушена до збереження шлюбних відносин із відповідачем, а наданий сторонам строк для можливого примирення, примиренням сторін не закінчився. Позитивні характеристики відповідача на яких останній наголошував під час розгляду справи, з урахуванням характеру особистого відношення позивача до відповідача, не є такими, що переконливо свідчать про можливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, із зясованих під час розгляду справи обставин взаємин подружжя та з наданих в судовому засіданні пояснень позивачки встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер і вона бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved