Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її матір - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., розташовану за адресою: квартира [ADDRESS] . [PERSON] набула право власності на вказану квартиру на підставі свідоцтва про право власності, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова від 20.04.2004 року №160/5. Позивач є спадкоємцем [PERSON] . В 2016 році позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до Третьої Харківської державної нотаріальної контори, однак постановою від 31.08.2018 року державний нотаріус Лученко Л.А. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. На теперішній час оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, яка є спадковим майном, утримує у себе відповідач, який відмовляється надати їй правовстановлюючі документи для отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину спадкового майна. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що він вважає, що позивач, на день смерті [PERSON] не мала права на квартиру, оскільки кооперативна квартира була набута в шлюбі з [PERSON] , який був членом кооперативу і повністю сплатив пайові внески, і тому набув права власності на квартиру на час повної сплати паю. Вказане нерухоме майно набуло статусу окремого об`єкта цивільних прав, на який поширюються загальні норми цивільного законодавства, у тому числі ті, які регулюють правовідносини у сфері спадкування за законом. Тому кожний з подружжя мав право на 1/2 частину набутої кооперативної квартири, ніхто права власності на половину спільно набутої квартири [PERSON] не лишав, тому його право не може бути порушено. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що є єдиний правовстановлюючий документ на спірну квартиру, а саме Свідоцтво про право власності, видане на ім`я [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Московської районної ради міста Харкова від 20.04.2004 року №160/5. Саме до теперішнього часу зазначене свідоцтво ніким не скасоване. [INFO] померла матір позивача [PERSON] 15 січня 2016 року до держконтори з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач, на підставі якої заведено спадкову справу за реєстровим номером 08/16. 12 лютого 2016 року позивач звернулася до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, яку також було долучено до спадкової справи. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , як зазначає відповідач у відзиві на позов він мав право власності на 1/2 частину спірної квартири. Але нажаль відповідач вводить суд в оману та замовчує той факт, що після смерті [PERSON] , саме [PERSON] написав заяву в нотаріальній конторі та відмовився від прийняття спадщини після померлої дружини [PERSON] . Відповідач мешкає в спірній квартирі, тобто є користувачем, але права власності не оформлює та і позивачу, як спадкоємиці, не надає можливості закінчити оформлення права власності на 1/2 частину спірної квартири. Позивач та її представник позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи Третьої Харківської державної нотаріальної контори надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносин. 22.05.1960 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.147). Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. (а.с.151, 153, 154) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.6) [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті його дружини [PERSON] , що підтверджується його заявою. (а.с.155) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.162) З рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 20.04.2004 р. за №160/5 вбачається, що [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] .(а.с.71) У встановлений законом шестимісячний строк позивач та відповідач звернулися до Третьої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Постановою від 31.08.2018 року державний нотаріус Третьої ХДНК Лученко Л.А. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с.7) Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги, який у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відповідно до положень ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття спадкоємцем спадщини. До складу спадщини входить спірна квартира, право на спадкування якої в рівних частках мають позивач та відповідач. Відповідно за позивачем належить визнати право власності на Ѕ частину квартири після смерті [PERSON] . Заперечення відповідача в тій частині, що його батько мав частку у спільному майні подружжя, якої його ніхто не позбавляв, і що частка позивача у праві на спадщину після смерті матері повинна бути мешною, є необгрунтованими. Так, відповідно до заяви, яка була подана [PERSON] до нотаріальної контори 26.04.2016 р. після смерті його дружини [PERSON] він відмовився від прийняття спадщини та зазначив у цій заяві, що положення ст.ст.60-61 СК України йому роз`яснені, спадкове майно належить особисто померлому і на частку в спільному майні подружжя він не претендує, в суд за оскарженням своїх майнових прав звертатися не буде. Таким чином, даною завою [PERSON] підтвердив відсутність своїх прав та будь-яких претензій на спірну квартиру, що дозволяє суду зробити висновок про те, що у спадкову масу після смерті [PERSON] входить вся квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку із чим суд вважає не має підстав покласти на відповідача витрати, які позивач зазначає як суму, понесену за надання правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved