Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 24.04.1999 року між нею та відповідачем, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю порозуміння, не ведуть спільного господарства з серпня 2012 року, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сім'ю. Позивач подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повному обсязі, не заперечував шодо задоволення позовної заяви. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 24.04.1999 року, який зареєстрований Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 368 (а.с. 3). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копієями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.160 СК України встановлено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, що передбачено ч.2 ст.29 ЦК України. З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що вік неповнолітнього [PERSON] дає їй передбачене законом право самостійно визначити місце проживання з одним із батьків, які проживають окремо, і таке право не потребує додаткового підтвердження судовим рішенням, тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial