Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог, вказувала, що 25 червня 2007 року між нею та відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № CSXRRX05280006 на суму 12 000 грн., строком на 24 місяці, тобто до 25 червня 2009 року. Даний кредитний договір був укладений під психічним впливом, що стало підставою для порушенням кримінальної справи, проведенням досудового слідства та засудження винних осіб. В зв'язку з данною обставиною вона не сплачувала кошти по договору. 23 березня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, Бондар Іриною Михайлівною, було вчинено виконавчий напис за № 2409, щодо стягнення з неї грошових коштів у сумі 178 136 грн. 55 коп. 31 липня 2017 року Соснівським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 5436731. Вважає виконавчий напис вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з тим, що нотаріус, вчиняючи вказаний напис, не пересвідчилась у безспірності її заборгованості перед банком за відповідним договором, крім того не врахувала пропуск банком строку позовної давності, тому звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та просили суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, скерував заяву в якій позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Представник третьої особи Соснівського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області в судове засідання скерував заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 25 червня 2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № CSXRRX05280006 на суму 12 000 грн., строком на 24 місяці, тобто до 25 червня 2009 року. 23 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 2409 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором в сумі 178 376,55 грн. (а.с.5). Постановою державного виконавця від 31.07.2017 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису, який вступив у законну силу 23.03.2017 року (а.с.8). 14 грудня 2017 року постановою державного виконавця накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника (а.с. 10). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. П. 3.5 Глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Як зазначає позивач, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилась у безспірності заборгованості [PERSON] перед банком за відповідним договором, крім того не врахувала пропуск банком строку позовної давності. Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі наданого ПАТ КБ «Приватбанк» копії договору від 25 червня 2007 року та виписки з рахунку боржника за договором станом на березень 2017 року. Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором банк їй не направляв та відповідно не додав до поданих документів нотаріусу направлення цінним листом на адресу позичальника відповідної вимоги. Також, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував те, що кредитний договір має термін дії, який закінчився 25.06.2009 року, тобто на момент вчинення виконавчого напису, закінчився строк позовної давності. Крім того, надана нотаріусу виписка з рахунку має явно фіктивний характер, оскільки не містить відповідності 12 місяцям в роках, а 2011 рік відсутній взагалі. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дані обставини підтверджують те, що заборгованість не можна вважати безспірною. Таким чином нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з'ясовано чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив нормист.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved