Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання майна особистою власністю, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є уродженкою с.Кочетівка (Нагірне) Зачепилівського району Харківської області, де і проживала до заміжжя разом із своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . У 2006 році вона завагітніла. Дізнавшись про це, її батьки виявили бажання змінити місце свого мешкання на більш наближене до її аби мати можливість надавати підтримку у догляді за дитиною. Вона з матір`ю, [PERSON] , займались пошуком прийнятного варіанту житла для обміну на їхнє житло у Кочетівці, але варіант для обміну знайти не вдалося. Виникла необхідність у відчуженні належної її родині нерухомості з метою придбання на отримані від продажу кошти на Дніпропетровщині. Так, було продано трикімнатну квартиру [ADDRESS] та будинок (домоволодіння) [ADDRESS] . Одночасно із процесом продажу було знайдено і об`єкт для придбання - двокімнатна квартира [ADDRESS] . При укладенні попередньої домовленості, [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) було узгоджено дату та місце нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Також при укладенні попередньої домовленості, вона разом із [PERSON] та [PERSON] відвідували відділення банківської установи щодо перевірки справжності грошових коштів (купюр), призначених для розрахунку за придбання квартири. Купюри були перевірені співробітником банківської установи, ними складений перелік цих купюр із зазначенням серійного номеру кожної купюри, після чого дані кошти складені у пакет та передані їй на зберігання під розписку, а перелік залишився у [PERSON] . Це було зроблено з метою швидкого та безпечного розрахунку в день підписання договору купівлі-продажу. Проте, у зв`язку із необхідністю одночасного врегулювання процесуальних питань по продажу об`єктів нерухомості на Харківщині та придбання квартири на Дніпропетровщині, виникла ситуація, при якій її батьки були позбавлені можливості прибути у визначену дату до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лівінської Л.М. за адресою: [ADDRESS] для укладення та нотаріального посвідчення угоди. Позивачка, будучи вагітною, перебуваючи у розгубленому стані, не усвідомлюючи можливих ризиків, погодилась на запропонований відповідачем вихід із ситуації: їй виступити покупцем замість [PERSON] . На той час вона не бачила іншої можливості вирішення цього питання, крім того батьки неодноразово казали, що в майбутньому все їх майно однаково залишиться їй в якості спадщини. Так, в призначений день, в приміщенні нотаріальної контори, нею (як покупцем) був підписаний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . При підписанні зазначеного договору вона передала продавцеві вже знайомий їй пакет із грошима. Перевіривши купюри за переліком і пересвідчившись, що це саме ті гроші, які перевірялись у банківській установі, продавець прийняла кошти, передала їй ключі від квартири і підписала зазначений договір. Таким чином вона стала титульним власником фактично батьківського нерухомого майна. Від придбання і дотепер її батьки та баба (померла [INFO] ) володіють даним майном: зареєстровані у квартирі, відкрито і безперервно мешкають у ній, сплачують комунальні витрати, роблять поточний ремонт, утримують у належному стані. Останнім часом відповідач погрозами і знущаннями створив неможливі для проживання умови у їх спільній квартирі за місцем її реєстрації (постанова від 15.03.2016 року по справі №206/1355/16-п - вчинення насильства у сім`ї), чим змушує її з дитиною переховуватись у знайомих, а також погрозливо висловлюється на рахунок квартири, де мешкають її батьки. А отже вона має підстави вважати, що існує ризик для її батьків залишитись без житла, оскільки воно хоч і придбане на їх власні кошти (передані їй для купівлі квартири [ADDRESS] ), проте зареєстровано на її ім`я в період шлюбу з відповідачем. Просить визнати за нею, [PERSON] , право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні повністю. Відповідач [PERSON] доповнив, що на час придбання спірного житла у нього була хороша зарплатня як і тоді так і зараз. У позивачки також була достатня заробітна плата. Тому на придбання квартири [ADDRESS] їм коштів вистачало. Дану нерухомість вважає спільною сумісною власністю. Куди подівали кошти батьки позивачки від продажу своєї нерухомості йому невідомо. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Доповнив, що вважає, що фактично спірну квартиру купив він зі своєю дружиною, так як продали свою нерухомість. Придбали квартиру фактично за 20.000 доларів. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Згідно договору купівлі-продажу від 08.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лівінською Л.М., зареєстрованого в реєстрі №1223, [PERSON] (продавець) передала у власність [PERSON] (покупець) , а покупець прийняла у власність належний продавцю на праві приватної власності квартиру за номером [ADDRESS] а покупець сплатила продавцю за неї обговорену грошову суму у розмірі 20.000 (двадцять тисяч) гривень.00 копійок.(а.с.82) Відповідно до заяви [PERSON] від 08.09.2006 року, останній надав згоду дружині [PERSON] на купівлю ним квартири за номером [ADDRESS] за ціну та на умовах на свій розсуд. Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 08.09.2006 року [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1224. Нотаріусом також перевірено факт перебування в шлюбі [PERSON] з [PERSON] по паспорту [PERSON] [NUMBER] , виданому 26.08.1997 року Самарським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області, в якому є відмітка про реєстрацію шлюбу в міському відділі РАЦС м. Синельникове Дніпропетровської області, 09.08.2003 року.(а.с.83). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] , [INFO] уклав 09.08.2003 року шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис за №113. Прізвище після одруження чоловіка та дружини - [PERSON] . Місце реєстрації: відділ Реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області.(а.с.90) Згідно довідки Синельниківського районного нотаріального округу від 08.09.2006 року за №948443-2672 встановлено, що згідно Єдиного реєстру заборон квартира за адресою [ADDRESS] власником якої є [PERSON] на 08.09.2006 року під забороною не перебуває.(а.с.84) Відповідно до витягу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.09.2006 року виданого приватним нотаріусом Лівінською Л.М. Синельниківського району Дніпропетровської області інформація щодо арешту та заборон відчуження об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] - відсутня (а.с.85). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №12802165 від 07.12.2006 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВЕВ №797908 р.№1223/08.09.2006.(а.с.9) В матеріалах справи також міститься завірена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. заява від 06.02.2019 року [PERSON] , [INFO] , згідно якої остання повідомляє про те, що дійсно 8-го вересня 2006 року нею, [PERSON] , за ціною 101 000,00 грн., що є еквівалентом 20 000,00 (двадцять тисяч доларів США) за курсом на 2006 рік, була продана квартира [ADDRESS] ) громадянам України [PERSON] та її чоловіку [PERSON] Всі переговори щодо покупки її квартири вона вела з громадянами України [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Як їй відомо з їх особистих слів дані особи отримали кошти на покупку квартири від продажу належного їм майна в Харківській області. В день укладення договору з продажу квартири, покупці з`явитись особисто не змогли, так як закінчували свої справи на Харківщині, тому між ними виникла домовленість про те, що замість [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , договір підпише їх донька [PERSON] . Відтак [PERSON] заявляє, що [PERSON] виступила формальним покупцем, який підписав договір, так як батьки не встигли приїхати на день посвідчення договору та дійсними покупцями і власниками згадуваної квартири були [PERSON] та її чоловік [PERSON] Дана заява зареєстрована в реєстрі за №767(а.с.101) Зі спілкування з її колишніми сусідами в даній квартирі з моменту придбання і до цього часу ніхто окрім [PERSON] та [PERSON] не проживав і не проживає. Відповідно до довідки станом на 22.05.2017 року виданою квартальною [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено секретарем виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Козловою О.С. та зареєстровано в реєстрі за №112, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] з 12.12.2006 року і до тепер. Її чоловік [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] з 12.12.2006 року і до тепер, [PERSON] , [INFO] зареєстрована і дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 12.12.2006 року і до дня її смерті ([INFO] ). (а.с.11) Згідно відповіді за вих.№5 від 16.03.2016 року на запит адвоката Кургузова О.Ю. від 11.03.2016 року №б/н Комунальне підприємство «Зачепилівське БТІ» повідомляє, що громадянка [PERSON] в термін з травня по грудень 2006 року продала свій власний будинок за адресою: [ADDRESS] - який дістався їй у спадок від її матері [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину видано Зачепилівською державною нотаріальною конторою від 14 грудня 2000 року р.№827). Даний житловий будинок був проданий 07.11.2006 року згідно договору купівлі-продажу виданий Зачепилівською державною конторою під реєстровим №1205.(а.с.8) Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Зачепилівського районного нотаріального округу Харківської області Тютькіною А.І. 16.08.2006 року та зареєстрованого за №1842, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (у шлюбові [PERSON] ) (продавці) продали у власність покупцю [PERSON] майно, а саме квартиру [ADDRESS] за 5070 (п`ять тисяч сімдесят) грн.00 коп. (а.с.7) У відповідності до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто… Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: …. 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто… Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. До коштів, які належали подружжю (їй/йому) особисто відносяться: - набуті до шлюбу; одержані під час шлюбу, але як премії, нагороди, які один із подружжя одержав за особисті заслуги; як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала одному із подружжя, а також як відшкодування завданої йому моральної шкоди; як страхові суми, одержані одним із подружжя за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю; одержані під час шлюбу, але на підставі договору дарування, в порядку спадкування; одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало одному із подружжя на праві особистої приватної власності. Зокрема, кошти, одержані від реалізації спадкового майна, або майна, яке належало одному із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю цього подружжя, навіть якщо б вони були внесені в банк або іншу фінансову установу під час шлюбу. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Дослідивши та надавши оцінку іншим обставинам у справі, судом також було встановлено і що не оспорювалося в судовому засіданні, що кошти, які наче були передані третіми особами по справі [PERSON] , [PERSON] позивачці для придбання житла, належали саме їм, а тому зазначені кошти не можна розцінювати особистою власністю позивача. Крім того, позивачем не оспорювався факт того, що на час придбання спірної квартири і вона і відповідач достатньо заробляли та мали можливість придбати дане нерухоме майно. Позивач, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, у відповідності до діючого законодавства 08.09.2006 року уклала договір купівлі - продажу спірного майна, згідно якого сторони договору стверджували, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідало внутрішній волі; договір не носить фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу відповідає їх дійсним намірам. В подальшому даний правочин ніким не оспорювався. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання спірної квартири особистою приватною власністю, оскільки вона придбана за особисті кошти (п.3 ч.1 ст.57 СК України) не підлягають задоволенню, так як позивачкою не надано доказів придбання спірної квартири саме за кошти, які можна вважати особистими, тому ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності. На підставі викладеного та ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, ч.1 ст.21,ст.57, ст.60, ч.1 ст. 61, ст. 63,ст. 65,ст. 70 СК України,

Outcome: dismissed