Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.12.2020 року шляхом введення в оману під приводом покупки товару на сайті OLX (шуба натуральна ID 674333305) з її кредитної картки «Універсальна» від Приватбанку було двічі знято кошти по 3156,40 грн., всього 6312,80 грн. Виявивши безпідставне списання коштів, вона невідкладно направила на електронну пошту АТ КБ «ПриватБанк» чотири заявки про відміну операції щодо перерахування коштів та їх повернення, які були передані до розгляду та нею 13.12.2020 року о 21-00 год. отримане повідомлення банку про те, що сума 3035,00 грн. за заявкою 1391116, 1391196, 1391198, 1391115 буде розблокована протягом 10-11 днів з моменту здійснення операції. Вважає, що фактично платіж не було проведено, кошти в сумі 6312,80 грн. залишалися в банківській установі, тобто банк мав реальну можливість і обов`язок щодо припинення шахрайських дій протягом десяти днів. За її зверненням Полтавським відділом поліції ГУ НП в Полтавській області 12.12.2020 року відкрито кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.190 КК України. Письмові заяви від 14.12.2020 року та 30.12.2020 року на ім`я відповідача про повернення коштів, списаних з кредитної картки внаслідок шахрайських дій, залишені без задоволення. Оскільки банк провів незаконні платежі, що призвело до втрати кредитних коштів та подальшому нарахуванню обов`язкових платежів та відсотків, у зв`язку з чим вона була вимушена внести 22.01.2021 року на картковий рахунок власні грошові кошти в сумі 6 312,80 грн. задля уникнення подальших нарахувань відсотків та штрафних санкцій по кредитному договору. У зв`язку з протиправними діями та бездіяльністю АТ КБ «ПриватБанк» щодо повернення неправомірно перерахованих коштів вона зазнала моральних та фізичних страждань, які оцінює у 20 000 грн. Просила стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 6312,80 грн., 20 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Відповідач відзив на позов не надав. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надавши пояснення, що за змістом аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Не заперечували щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно з ч.6, п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» у судовому засіданні пояснила, що підприємство не є ні отримувачем грошових коштів, ні банком-емітентом банківських карток, та не є екваєром. Зазначила, що для отримання інформації щодо реквізитів отримувача незаконного переказу, повернення незаконно перерахованих грошових коштів необхідно звернутися до банку-емітента платіжної картки, тобто до АТ КБ «ПриватБанк». При ухваленні рішення покладається на розсуд суду. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського рахунку SAMDN52000118141047 від 08.11.2013 року із встановленням кредитного ліміту в розмірі 7000 грн. (а.с.19). Як вбачається із скріншотів листування на сайті OLX, позивач розмістила оголошення про продаж свого майна (товару) «шуба натуральна» ID 674333305 за ціною 3000 грн. Невідома особа виявила намір придбати товар та запропонувала придбати товар через сервіс «безпечна оплата/доставка OLX», запропонувавши підтвердити продаж товару та приймання коштів в сумі 3000 грн., перейшовши за посиланням http://olx.pay9.info/67666820181/receive. (а.с. 12-14). На скриншоті сайту «Приват 24» зафіксовано, що по картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] , 12.12.2020 року о 15-51 год. проведена операція «переказ зі своєї картки», сума у валюті операції - 3 035,00 UAN, сума комісії - 121,40 та о 15-52 год. проведена операція «переказ зі своєї картки», сума у валюті операції - 3 035,00 UAN, сума комісії - 121,40, залишок операції складав 6 865,23 (а.с. 17, 19). Після виявлення факту безпідставного списання коштів, 12.12.2020 року о 18-23 год. на адресу електронної пошти АТ КБ «ПриватБанк» (help@pb.ua) [PERSON] направлена заявка №1391115 із додатками на повернення кошів, і додатково направлений запит на електронну пошту відповідача Chargeback із скриншотами транзакцій та перепискою (а.с.18). Окрім того, позивачем 12.12.2020 року в період часу з 18-23 год. по 19-06 год. на адресу електронної пошти АТ КБ «ПриватБанк» (help@pb.ua) направлені на повернення коштів заявки - № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.18). У той же день, на підставі заяви [PERSON] 12.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про відкриття кримінального провадження №12020175040000929 за ознаками ч.1 ст.190 КК України (а.с.26). Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення коштів, що підтверджується заявами від 14.12.2020 року, 30.12.2020 року (а.с.20, 21). Проте АТ КБ «ПриватБанк» у листах від 05.01.2021 року №20.1.0.0.0/7-201214/12342 та від 14.01.2021 року №20.1.0.0.0/7-201231/5619 посилався на те, що банк не може повернути переказані кошти, оскільки при здійсненні переказу 12.12.2020 року були коректно введені номер картки, термін її дії та CVV2 код, а також на те, що законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу ( а.с.22). Встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Контрактовий дім» (платіжний сервіс EasyPay) не є отримувачем грошових коштів, не є банком-емітентом банківських карток та не є екваєром, що забезпечує виконання платіжних операцій з використанням банківських карток. Згідно з випискою по картці № [NUMBER] за період з 23.11.2020 року по 21.02.2021 року, витрати у валюті рахунку в т.ч. перекази, у грудні 2020 року становили - «-6831,02 грн.»; баланс на кінець періоду складав «-6865,23». Тоді як, у січні місяці 2021 року надходження у валюті рахунку склали 6866,00 грн. а баланс на кінець періоду становив «0,00» (а.с.31). Таким чином, випискою по картці підтверджуються обставини внесення на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 6 866,00 грн. (а.с.31). Свідок [PERSON] повідомила, що у грудні 2020 року чула як її колега [PERSON] телефонувала до АТ КБ «ПриватБанк» з приводу повернення коштів, на що їй відмовили. З цього приводу вона нервувала, а потім лікувалася. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Приписами ст.1066 ЦК України визначено обов`язок банку за договором банківського рахунка приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Отже, положеннями Цивільного кодексу України передбачено прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. Окрім того, у відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Згідно з п.37.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п.8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705 емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Під час судового розгляду не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Також не доведено, що [PERSON] вчиняла розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунку. При цьому, позивач виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила відповідача та правоохоронні органи про подію, яка відбулася. Таким чином, дії банку щодо списання коштів з кредитної картки без розпорядження на це позивача є безпідставними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №210/1242/18. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення безпідставно списаних коштів в розмірі 6312,80 грн. є доведеною в судовому порядку та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від т31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача. Позивачем не доведено, у чому конкретно проявилося порушення її звичного ритму життя, що саме спричинило їй фізичні та моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними рішеннями/діями/бездіяльністю відповідача та як це співвідноситься з негативними наслідками, що наступили від шахрайських дій невстановлених осіб. Також позивач не навела будь-яких обґрунтувань, у чому саме полягала завдана моральна шкода та із чого вона виходила, визначаючи її розмір у сумі 20000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial