Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та уточненнями до неї, відповідно до яких просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики основну суму боргу у розмірі 166254,40 грн., 3% річних у розмірі 8636,12 грн., що разом складає 174890,52 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, день та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 07 травня 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 20800,00 доларів США. Сторонами на підтвердження укладення між ними договору позики та його умов надана розписка позичальника, [PERSON]. Як вбачається зі змісту вказаної розписки відповідач, [PERSON], отримав у борг від позивача грошову суму у розмірі 20800,00 доларам США та зобов'язався повернути борг за першою вимогою позикодавця. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачка зазначає, що починаючи з 01 січня 2012 року вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути суму боргу, але крім обіцянок, відповідачем дій по поверненню коштів не здійснено. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд дійшов висновку, що дії позивача та відповідача мають розглядатися як укладення договору позики, що є чинним з моменту передання позивачем грошей, відповідно до розписки, відповідачу [PERSON], а відтак на підставі ст. ст. 11, 509 ЦК України у відповідача виникло зобов'язання з повернення отриманої ним у борг суми грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача, відповідно до уточнень від 20.11.2013 р., сума заборгованості відповідача за договором позики від 07.05.2011 р., станом на 23.09.2013 р. становить 174890,52 грн., яка складається з: - сума основного боргу - 166254,40 грн. (з урахуванням, що станом на 23.09.2013 р. офіційний курс гривні до долару США - 7,993 гривні за один долар США); - 3 проценти річних від простроченої суми - 8636,12 грн. На час розгляду справи та винесення судом рішення з боку позивача чи відповідача не надано жодних підтверджень повного або часткового виконання відповідачем своїх боргових зобов'язань, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи наявні документи підтверджуючі судові витрати понесені позивачем при розгляді справи, а саме: квитанція №к31/Р/7 від 25.09.2013 р. про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1681,64 грн.; квитанція № 4537.312.1 від 14.11.2013 р. про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 114,70 грн.; квитанція №N50В57459 на суму 67,27 грн. про подання уточненого позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved