Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що 13 липня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач передала а [PERSON] прийняв 280\~000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень, що на момент укладення правочину за офіційним курсом НБУ складало 35\~000 (тридцять пять тисяч) доларів США. Строк виплати повної суми боргу вищевказаним договором встановлювався до 30 вересня 2010 року. Договір було укладено як з дозволу чоловіка позивача [PERSON], так і з дозволу дружини [PERSON] [PERSON]. 25 листопада 2010 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON], його спадкоємцями була відкрита спадкова справа у Третій Одеській державній нотаріальній конторі, спадкова справа №327/2011 індекс справи 02-14, розпочато 12 березня 2011 року. Відповідно до довідки (Ф1) №106/1 від 07.02.2011 року [PERSON] мав наступний склад сімї: -[PERSON] 01.031974 р. дружина [PERSON]; -[PERSON] 05.05.1941 р. мати [PERSON]; -[PERSON] 15.08.1995 р. донька [PERSON]; -[PERSON] 15.05.2008 р. син [PERSON] Після відкриття спадкової справи 12 березня 2011 року [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини. В цей же день [PERSON] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] В цей же день [PERSON] було подано в інтересах [PERSON] заяву про прийняття спадщини. 29 березня 2011 року до Третьої Одеської державної нотаріальної контори позивачем було подано Вимогу (претензію) про обовязок спадкодавця. 01 квітня 2011 року від завідувача Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла відповідь, що вимога (претензія) позивача до відповідачів отримана та долучена до спадкової справи, а також, що відповідачі повідомлені про претензію і суму заборгованості. Однак, не дивлячись на це, інтереси та вимоги позивача не були задоволені. За цих підстав 19 квітня 2011 року позивач звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення заборгованості. 26 червня 2013 року Київським районним судом міста Одеси було винесено рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, а саме стягнуто солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 298\~441 (двісті девяносто вісім тисяч чотириста сорок одна) гривня 64 копійок. Однак, фактично виконати рішення суду не передбачалось за можливе, у звязку із тим, що по теперішній час жодному із відповідачів не видано свідоцтво про спадщину на майно [PERSON], а сама спадкова справа досі не закрита. Єдине, на що можливо б було звернути стягнення задля виконання рішення суду це не успадковане майно, що належало [PERSON], а саме: - житловий будинок житловою площею 113,8 кв. м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Лінія 1 Дмитрієвки, 19; - земельна ділянка площею 597 кв. м., розташована за адресою: м. Одеса, вул. Лінія 1 Дмитрієвки, 19; Іншого майна у відповідачів немає. Відповідно до реєстру прав власності, спірне майно зареєстровано за нині померлим [PERSON] У звязку із тим, що після смерті [PERSON] відповідачі фактично продовжували проживати у житловому будинку, що належав [PERSON], вбачається фактичний вступ у спадщину. Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року\~передбачено заведення спадкової справи на підставі претензій кредиторів. Тобто, чинним цивільним законодавством передбачена можливість пред'являти претензії кредиторами до боржників через нотаріальну контору, що не суперечить приписам\~ст. 1281 ЦК України. Позивач виконала необхідні дії. Проте, вимога позивача що сплати заборгованості за договором відповідачами виконана не була, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду. Однак, отримавши рішення суду, виявилось неможливість його виконання. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором\~\~інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті\~1219, стаття\~1282 ЦК України). У звязку із цим позивач звернулась із відповідним позовом до суду. Вищевказана правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справахВерховного суду України від 17 квітня 2013 року по справі №6-18цс13 тарішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року по справі №6-42490св14 Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідачі про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань або заперечень не надали. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих ними письмових пояснень та доказів та про постановлення заочного рішення у справі, що кореспондує положенням ст.169, 224-226 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до примітки зазначеної у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (КП «ОМБТІ та РОН» від 23.05.2011 року №30047196) вартість житлового будинку та земельної ділянки, на момент реєстрації за [PERSON] права власності, а саме 23.05.2011 року складала 995\~660 (девятсот девяносто пять тисяч шістсот шістдесят) гривень. Як на момент звернення позивача з позовом до суду про стягнення богу (19 квітня 2011 року), так і на момент винесення рішення судом про стягнення з відповідачів заборгованості (26 червня 2013 року) сума боргу перед позивачем становила 298\~441 (двісті девяносто вісім тисяч чотириста сорок одна) гривня 64 копійок тобто майже третину від загальної вартості житлового будинку разом та земельної ділянки. Додатково врахуванню підлягає рівень інфляції з момент винесення рішення судом про стягнення з відповідачів заборгованості 26 червня 2013 року. Таким чином вартість ? частини житлового будинку розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Лінія 1 Дмитрієвки, 19 не перевищує суму заборгованості перед позивачем. Статтею 526\~ЦК України\~встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Порядок прийняття спадщини, визначений\~Главою 87 ЦК України. Статтею 1282 ЦК України\~передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм\~статті 1281 ЦК України\~щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до п. 1\~ст. 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Згідно з нормою\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона\~\~оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною третьою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої\~статті 608 ЦК України\~зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане\~\~іншою особою. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені\~статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за договором позики входять до складу спадщини. За змістом\~статті 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, якщо боржник не виконав свої зобовязання, то після його смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки боржника у межах вартості спадщини. Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила\~статті 1281 ЦК України\~регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором. Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6 -31цс16. В силу\~статті 360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язанні привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Саме на підставі норм статей\~1281,\~1282 ЦК України\~Позивач заявив позовні вимоги до відповідачів, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved