Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є квартиронаймачем даної квартири, окрім неї у квартирі зареєстрований її син [PERSON] та донька [PERSON] , яка є відповідачем по справі. Донька одружилася та мешкає з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим з січня 2009 року в спірній квартирі вона не проживає, комунальні послуги не сплачує, не несе будь-які витрати по утриманню житла. Відповідач добровільно покинула житло, перевезла всі особисті речі до іншого житла. Враховуючи вказане, відповідач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. 14 травня 2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надала. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до\~ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем, на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради №295/7 від 23.06.1998 року, лицьовий рахунок на квартиру за адресою: [ADDRESS] , переоформлено на позивача по справі у зв`язку з вибуттям головного квартиронаймача(а.с.9). Із довідки Комунального підприємства «ЖУК» від 21.03.2019 року(а.с.10) вбачається, що за вище вказаною адресою зареєстровані: позивач по справі - [PERSON] , [INFO] , її син- [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] . З січня 2009 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, благоустроєм квартири не займається, про що свідчать Акти(а.с.11-13). Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася. Конституцією\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до\~закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2\~ст. 167 ЖК України\~у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексуУкраїни»\~роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі за місцем реєстрації не проживає більш ніж шість місяців, житлове приміщення звільнила з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved