Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 03.07.2014 року між від шлюбу із відповідачем має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі від 26.02.2016 року шлюб між нею ту відповідачем розірвано. З вересня 2015 відповідач зовсім не приймає участі у житті доньки. Злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків відносно дитини, не забезпечує належних умов для проживання та розвитку дитини, не піклується про здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, ігнорує власну дитину, не відвідує її тривалий час, не надає матеріальної допомоги, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не виявляє жодного інтересу до її потреб, стану здоровя. Постійного заробітку відповідач не має. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.. В судове засідання позивач не зявилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Подав заяву про відкладення судового засідання через бажання мати адвоката. Представник третьої особи органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно зі ст.. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. В судові засідання 13.01.2017, 03.02.2107, 02.03.2017 та 09.03.2017 відповідач не зявився. На адресу відповідача направлялися повістки в судове засідання, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Судова повістка про виклик на 02.03.2017 була отримана відповідачем особисто. Тому відповідач повідомлений належним чином та відповідно до вищенаведених вимог законодавства про час і місце слухання справи. Враховуючи те, що причина повторної неявки в судове засідання відповідача не є поважною. Судове засідання призначалося чотири разів, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON], 10.12.2014 року є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 06.01.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільної стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2016 року по справі №335/13044/15-ц шлюб, зареєстрований 03.07.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №171, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців. Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 1545/01-34/01 від 07.03.2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Як зазначено у висновку, малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом з матірю. З вересня 2015 року [PERSON]Є, самостійно займається утриманням, вихованням та навчанням свої малолітньої доньки [PERSON]. Встановлено, що батько дівчинки, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання та утримання доньки, не приділяє їй належної уваги, не відвідує і не підтримує з [PERSON] стосунків, не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої, не цікавиться її здоровям, навчанням, життям та подальшою долею. [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Крім того, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Тому на підставі вищевикладеного суд вважає, що вказані обставини свідчать про те, що відповідач не приділяє уваги вихованню дитини, не створює можливостей нормального проживання, що суперечить життєвим інтересам малолітньої [PERSON] Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, то суд дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан кожного із сторін, потреби неповнолітньої дитини, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу дитині. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання донькою сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошові сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Суд вважає обґрунтованим, визначений позивачкою розмір аліментів у розмірі 1000 гривень, а тому вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 4000,00 грн. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З акту надання правової допомоги адвокатом була надана правова допомога, а [PERSON] прийняла допомогу у вигляді: надання консультації щодо характеру спірних відносин 500,00 грн., опрацювання законодавчої бази - 1000,00 грн., збору інформації та додаткової доказової бази 500,00 грн., складання позовної заяви 1000,00 грн., представництво інтересів позивача під час судового засідання в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя 1000,00 грн.. а всього вартість правової допомоги склала 4000,00 грн.. Відповідно до видаткового касового ордеру від 17.06.2016 року адвокатом [PERSON] прийнято від [PERSON] за справою на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 09.12.2015 року - 4000,00 грн. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд враховує, що в матеріалах справи містяться документи, що підтверджують витрати позивача на правову допомогу, однак враховує, що адвокат не приймав участь у судовому засіданні у Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя по розгляду вказаної справи, тому витрати на правову допомогу слід стягнути частково у розмірі 3000,00 грн.. В порядку ст. 88 ЦПК України, на користь [PERSON] підлягає стягненню відповідача сплачений судовий збір. На підставі ст. 141, 155, 164, 165, 180, 181-183, 191 СК України,

Outcome: partial