Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №18 у житловому будинку №1 по вул.Шекспіра в м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі значиться зареєстрованим її донька [PERSON]. Відповідач за вказаною адресою фактично не проживала жодного дня, вона є громадянкою РФ з 09.10.2007 року, не користується вказаною квартирою, не сплачує вартість комунальних послуг. Фактично проживає та зареєстрована на території Олексіївського сільського поселення за адресою Білгородська обл.., [ADDRESS]. Позивач має намір продати вказану квартиру та для цього їй необхідно виписати осіб, які в ній фактично зареєстровані. Позивач в судове засідання не зявився, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову визнала повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира №18 в будинку №1 по вулШекспіра в м.Харкові. Цей факт підтверджується договором дарування від 23.09.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1-3209, та витягом з Державного реєстру правочинів №136216 від 23.09.2004 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб. Згідно вимог ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно свідоцтва про народження серії V-ВЛ №417696, виданого відділом запису актів громадянського стану 20.01.1993 року, [PERSON] є дочкою [PERSON]. Згідно довідки від 16.08.2016 №3569 року, наданої КП «Жилкомсервіс», за [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] за адресою реєстрації фактично не проживала жодного дня, є громадянкою РФ з 09.10.2007 року, проживає та зареєстрована на території Олексіївського сільського поселення за адресою Білгородська обл.., [ADDRESS]. Цей факт підтверджується копією паспорта громадянина РФ, виданого на імя «Вороновой Анны Николаевны», а також довідкою №1124 від 19.08.2016 року, наданою адміністрацією Олексіївського сільського поселення муніципального району «Корочанський район» Білгородської області. Отже, відповідач не користується житловим приміщенням, де вона зареєстрована. Не проживає за цією адресою, за \~комунальні послуги не сплачує. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року із наступними змінами, про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщення (ст..71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сімї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сімЇ і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суду вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Згідно з положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання \~її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №18 в будинку №1 по вулиці Шекспіра в м.Харкові, так як остання добровільно залишила вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Одночасно з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України\~підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved