Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 18 жовтня 2006 року - на земельну ділянку № 85 для ведення садівництва, площею 0,0661 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в садовому товаристві «ОЗОН», по вул. Лунна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2006 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 24 жовтня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 8161 та видано 24 жовтня 2006 Свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 118331. Спадщина, яка залишилася після смерті [PERSON], складається з земельної ділянка № 85 розміром 0,0661 гектарів, що знаходиться на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в садовому товаристві «ОЗОН» по вул. Лунна. Наявність спадкового майна підтверджується листом Управлінням Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року № 99-406-99.8-2234/2-16. За життя [PERSON] 06 жовтня 2006 року складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 3-3025, Дублікат якого видано Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23 травня 2007 року зареєстрований в реєстрі за № 3-1346, відповідно до якого спадкоємцем, земельної ділянки розміром 0,0661 гектарів, що знаходиться на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в садовому товаристві «ОЗОН», є позивач. На момент подання позову заповіт по даним Витягу зі Спадкового реєстру (Заповіти/спадкові договори) від 23 листопада 2016 року № 45892379 є чинним. Позивач, в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України, прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської нотаріальної контори 14 квітня 2007 року зареєстрована в реєстрі за № 3-1137. 04 листопада 2016 року представником позивача було подано заяву до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті [PERSON]. Але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2016 року № 3583/02-31 державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з втратою документів, що підтверджують право власності. Означену відмову позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його право власності. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідач-1, третя особа у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечили проти задоволення позову. Відповідач-2 до суду не з'явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Піщанської сільської Ради народних депутатів № 122 від 28 серпня 1997 року передано у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,0661 гектарів, розташовану на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в садовому товаристві «Озон» про що видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП НВ 007446, зареєстрований за № 7446 від 16 жовтня 1997 року. Право власності підтверджується листом Управлінням Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 № 99-406-99.8-2234/2-16, відповіддю Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 99-406-99.8-364/2-17 від 01 лютого 2017 року. 06 жовтня 2006 року [PERSON] складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 3-3025 та посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідно до якого, окрім іншого, заповів належну йому земельну ділянку розміром 0,0661 гектарів, що знаходиться на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в садовому товаристві «ОЗОН» [PERSON] 18 жовтня 2006 року [PERSON] помер. Як свідчать матеріали спадкової справи, на момент смерті позивач була малолітньою, внаслідок чого законний представник позивача [PERSON] 14 квітня 2007 року звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та 31 травня 2013 року позивачем особисто подано заяву до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну померлому земельну ділянку. Листом нотаріуса від 04 червня 2012 року позивачу повідомлено про необхідність надання правовстановлюючих документів на спадкове майно. 04 листопада 2016 року представником позивача подано заяву до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2016 року № 3583/02-31 державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлому за життя нерухомого майна, який останній набув у власність, здійснив його державну реєстрацію, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved