Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (а.с.1,34), який обгрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі з 19.10.1991 року по 11.05.2005 року. Шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час він є повнолітнім, однак продовжує навчатись на 6 (шостому) курсі навчально - наукового інституту фізичної культури Сумського державного педагогічного університету ім. А.С.Макаренка, спеціальність «Фізична реабілітація» на бюджетній основі. Так, як син навчається з 01.09.2016 року на денній формі навчання, то не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, щоб задовольняти свої потреби: повноцінне харчування, придбання одягу, взуття, зошитів, підручників, канцелярського приладдя, проїзд до місця навчання, інші обставини (придбання медичних засобів для лікування, заняття в спортивних гуртках, і т. д.). Крім того, у сина з дитячих років і до цього часу, існують проблеми зі здоров'ям кардіологічного напряму. Вона не в змозі самостійно утримувати сина, що й зумовило необхідність звернення до суду. Колишній чоловік працює у відокремленому підрозділі «Сумська дистанція колії» Південної залізниці на посаді оператора дефектоскопного візка та одержує заробітну плату, інших утриманців у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться, тому позивач вважає, що він має змогу надавати матеріальну допомогу на період навчання сина з 01.09.2016 року до досягнення сином 23-річного віку 18.12.2017 року. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця з 01.09.2016 року до досягнення сином 23-річного віку до 18.12.2017 року. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала повністю та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання у розмірі, 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця з 01.09.2016 року до досягнення сином 23-річного віку, оскільки син закінчує навчання 31.01.2018 року. В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі повідомлення про розгляд справи надсилалося відповідачу і за місцем його роботи. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, що заявлені позивачем вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 19.10.1991 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ-БП № 257977 від 19.10.1991 року (а.с.5) та свідоцтвом розірвання шлюбу серія 1-БП №001536 від 11.05.2005 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). З 01 вересня 2016 року [PERSON] продовжує навчання на денному відділенні на шостому курсі навчально - наукового інституту фізичної культури Сумського державного педагогічного університету ім. А.С.Макаренка, спеціальність «Фізична реабілітація» на бюджетній основі. Строк навчання закінчується 31.01.2018 року, що підтверджується довідкою з місця навчання (а.с.35). У звязку з навчанням на денному відділенні [PERSON] не працює та потребує матеріальної допомоги. Позивач просить суд стягнути аліменти, починаючи з 01.09.2016 року та до досягнення сином 23-річного віку 18.12.2017 року, оскільки навчання закінчується 31.01.2018 року. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.ст.182, 198-200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина на період навчання суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, працює та одержує заробітну плату, інших утриманців не має, позивач працює, отримує заробітну плату, враховує матеріальне становище повнолітнього сина, який навчається і отримує стипендію, перебуває на утриманні позивача. [PERSON] є єдиним сином сторін, позивач і відповідач мають стабільну заробітну плату, що підтверджується довідками з місць їх роботи (а.с.31,32), можуть надавати на належному рівні матеріальну допомогу сину у звязку з навчанням. Враховуючи викладене, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним 23 років до 18.12.2017 року. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 08.09.2016 року. Отже, аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з 08.09.2016 року. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави 551грн.20коп. судового збору.

Outcome: partial