Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу на підставі того, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сімя носить формальний характер. Як причину розпаду сімї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися складні відносини. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги і із за цього між ними виникали сварки по різним причинам, що привело до нетерпимості в стосунках. Подружні відносини сторони не підтримують з 2006 року, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Сторонами досягнуто домовленості про місце проживання та виховання малолітньої дитини. Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги визнав у повному обсязі, визнав обґрунтованою вимогу про розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2002 року між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище Бондаренко) [PERSON] було укладено шлюб, про що Другим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси 31 серпня 2002 року зроблено відповідний актовий запис № 341. Від цього шлюбу є малолітня дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-ЖД № 407409, актовий запис № 25). Шлюб у сторін є перший. Сімейні відносини фактично припинені з 2006 року, сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. На примирення сторони не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сімї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини не встановлено, тому суд, враховуючи інтереси дитини, вважає можливим визначити місце її проживання з матірю. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу. Видатки по оплаті державного мита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на позивача.

Outcome: approved