Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.03.1992 року, посвідченого секретарем виконкому Миколаївської сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за № 10. 01.06.1996 року вона з відповідачем уклали шлюб і з цього часу проживали разом. Місце його проживання було зареєстроване за адресою її будинку, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. З 2010 року після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач виселився з її будинку та по сьогоднішній день в ньому не проживає. Ніяких домовленостей щодо зберігання права на житло, у період відсутності відповідача, між ними не було. Вважає, що факт того, що відповідач не проживає у її будинку з 2010 року підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним депутатом сільської ради та показаннями свідків. На даний час вона має намір продати будинок, але не може цього зробити у зв'язку із тим, що там прописаний відповідач. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 391, 405 Цивільного кодексу України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що відповідач не проживає у її будинку з березня місяця 2010 року. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, направлених за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів (постановити заочне рішення). Вислухавши пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.03.1992 року, посвідченого секретарем виконкому Миколаївської сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за № 10. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Великолепетиського РС УДМС України в Херсонській області від 21.11.2014 року та довідкою виконкому Миколаївської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області №529 від 17.11.2014 року. Відповідач [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2010 року, що підтверджується актом обстеження щодо проживання зареєстрованих в будинку [PERSON] від 12.11.2014 року, та показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власником будинку, з 2010 року по даний час не проживає за адресою: [ADDRESS], і відсутня домовленість між відповідачем та власником будинку [PERSON] про зберігання права користування жилим приміщенням за відповідачем у разі його відсутності у вказаному жилому приміщенні понад одного року, а тому суд відповідно до ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60 гривень, оскільки він документально підтверджений квитанцією № N16TX3452 від 18.11.2014 року. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 72 Житлового кодексу України,

Outcome: approved