Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 23.05.2012 року позичила відповідачу суму у розмірі 15 178 грн. за умови повернення до 25.12.2012 року, про що відповідач написала розписку. Однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернула. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 15 178 грн., 3 % річних за час прострочення у сумі 374,25 грн. та судовий збір. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Зазначила також, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином в порядку частини 5 ст. 74 ЦПК України, про що у справі є відомості, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи докази та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 25 лютого 2014 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 15 178 грн., яку зобов'язалася повернути до 25.12.2012 року. У підтвердження укладеного договору позики відповідач надала позивачеві розписку (а.с. 3). Однак, до теперішнього часу [PERSON] не виконала своє зобов'язання. Так, у ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) вказано, що за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір займу є виконаним з моменту передачі грошей. За правилами ч.2 ст. 1047 ЦК України у підтвердження договору позики може бути надана розписка позичальника. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно умовам договору та вимогам законодавства. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами у даній справі 23.05.2012 року був укладений договір позики, що підтверджується оригіналом відповідної розписки, що відповідає правилам ч. 2 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) та ч.2 ст. 1047 ЦК України. За розрахунками позивача 3 % річних за час прострочення складають 374,25 грн. (15 178 грн. х 3 % : 100 : 365 х 300 днів прострочення). Положеннями ч. 1 ст. 1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, відповідач не скористалася цим правом, а також, правами, передбаченими ст. ст. 27, 30 ЦПК України, не виконала обов'язок, встановлений ч. 1 ст. 60 ЦПК України, хоча була неодноразово повідомлена про розгляд даної справи належним чином в порядку частини 5 ст. 74 ЦПК України, про що у справі є відповідні докази. За таких обставин, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ оригінал розписки, наданий позивачем, та, вважає за необхідне задовольнити даний позов у межах заявлених вимог в порядку ч. 1 ст. 11 ЦПУ України та стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 15 178 грн. та 3 % річних за час прострочення у сумі 374,25 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 229, 40 грн., підтверджена відповідною квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved