Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: с. Тернова, вул. Клубна, буд.10, Чугуївського району Харківської області, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою 02.04.1996 року, реєстровий № 2-836, належить житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Клубна, буд.10. У зазначеному будинку зареєстрована, але з 2015 року не проживає відповідач [PERSON], у звязку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від представника позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, розглядати справу у її відсутності та у відсутності позивача, в разі неявки до суду належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с.29). Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності та заперечень проти позову не надавала, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.21,28). Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача та відповідача за наявними у справі доказами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є домоволодіння № 10 по вул. Клубній в с. Тернова Чугуївського району Харківської області, яке згідно договору дарування, посвідченого 02.04.1996 року державим нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2-836, та зареєстрованого в КП «Чугуївське МБТІ» 02.04.1996 року належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.10,11). У зазначеному будинку згідно інформації Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 13.03.2017 року за № 02-20/228 та інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 27.01.2017 року за № 160, зареєстрована колишня дружина сина позивача [PERSON] відповідач по справі [PERSON] (а.с.6,16). Однак, згідно інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 27.01.2017 року за № 161 та актів виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 30.01.2017 року за № 13 та № 14 відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], приблизно 2-2,5 роки (а.с.4-6). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишила спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутня в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного та

Outcome: approved