Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 жовтня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №123. В період спільного проживання у них народилися спільні діти - син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між ними не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почутті між ними, та припинення сімейно шлюбні відноси з квітня 2016 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спір про поділ майна, утримання та місця проживання дітей відсутній. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 20 лютого 2017 року не з'явилася. Надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб, слухати справу за її відсутності та долучити до матеріалів справи довідку про склад сім'ї, акт обстеження помешкання (а.с.23-25). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання 20 лютого 2017 року не з'явився, згідно письмової заяви позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.26-27). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 жовтня 2007 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №123 (а.с.8). Мають спільних дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] (а.с.9-10, які згідно довідок виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року №5722, від 14 лютого 2017 року №226 (а.с.11,24) та акту обстеження від 14 лютого 2017 року, проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.25). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з квітня 2016 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна, місця проживання та утримання дітей відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з квітня 2016 року та до цього часу не поновили їх, проживають окремо, крім того сторони надали заяви згідно яких не бажають відновити стосунки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved