Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 08.07.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1361. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Останній рік відповідач став ухилятися від виконання батьківського обов`язку по вихованню та утриманню сина, коштів не надає, хоча є здоровим і працездатним, інших осіб на утриманні немає,тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 5000 грн., щомісячно, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь 700,00 грн. за надання правничої допомоги. До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить стягнути аліменти в розмірі 3000,00 грн. щомісячно на утримання сина, які підтримує. В судове засідання позивач не з`явилася, в заяві про уточнення позовних вимог просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги у розмірі 3000,00 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] до його повноліття визнає. Також просив розглядати справу у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08.07.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1361. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). З довідки квартального комітету «Добробут» №352 від 18.06.2020 року вбачається, що позивач по даній справі та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з наказу ДНЗ «Вінницький центр професійно-технічної освіти технологій та дизайну» №60-к від 22.06.2020 року позивача було звільнено з 23.06.2020 року із посади лаборанта за угодою сторін (а.с. 8). Відповідач не надає матеріальну допомогу своєму неповнолітньому сину та не приймає участі в його утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, визнання позову відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти у твердій грошовій сумі розміром 3000,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 700,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved