Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила, уточнивши прохальну частину, визнати припиненою її поруку за договором поруки № 41/22/П22-1/07-СС від 19.06.2012, укладений нею та ПАТ «Кредитпромбанк», посилаючись на пропуск відповідачем шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов'язання. Представники сторін у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомлено. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їхній сукупності, перевіривши доводи сторін на відповідність нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, що виникли у сторін, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. 19.06.2012 позивач та ПАТ «Кредитпромбанк» уклали договір поруки № 41/22/А22-1/07-СС, предметом якого є зобов'язання [PERSON] як поручителя солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 41/22/07-СС від 16.07.2007 - [PERSON] /а. с. 5-8, 9/. Згідно з умовами п. 3.1-3.3 договору поруки № 41/22/П22-1/07-СС від 19.06.2012, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Продовження строку виконання зобов'язань за кредитним договором означає автоматичне (без підписання додаткової угоди) продовження строку дії цього договору. Про факт продовження дії строку виконання зобов'язання за кредитним договором банк письмово або факсом повідомляє поручителя. Всі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише у тому разі, якщо вони здійснені у письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін. Строк позовної давності за цим договором встановлюється в межах трьох років. Відтак вбачається, що договір поруки не містить чіткого визначення строку його припинення, відтак порядок припинення зобов'язань поручителя врегульовано нормою частини 4 ст. 559 ЦК України. Умовами кредитного договору № 41/22/07-СС від 16.07.2007, зокрема, п. 3.2.4. передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору або порушення позичальником / іпотекодавцем умов Іпотечного договору, банк має право вимагати дострокового повернення суми виданого кредиту, сплати нарахованих процентів за користування ним, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором. За наявності обставин, визначених п. 3.2.4. частини 2 цього договору, термін остаточного погашення кредиту змінюється та зазначається банком у відповідній письмовій вимозі, що надсилається до позичальника. Із змісту листа № 31.4-08/363/15 від 10.04.2015 Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. встановлено, що 26.06.2013 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ВАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого відповідач у справі замінив ВАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від останнього до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами /а. с. 10/. Як зазначено у листі-вимозі вих. № 31.4-08/363/15 від 10.04.2015, відповідач зазначає про порушення умов кредитного договору, наявність прострочені заборгованості, визначено загальний розмір боргу станом на 31.03.2015, що становить суму у розмірі 62498,49 доларів США, та встановлено обов'язок виконання вищевказаних зобов'язань в тридцятиденний строк. Таким чином, слід дійти висновку, що відповідач скористався правом наданим ст. 1052 ЦК України щодо достроково повернення позики та сплати процентів, змінивши таким чином кінцевий строк повернення кредиту - 16.07.2031. Окрім того, встановлено, що відповідач не пред'являв до позивача - поручителя жодних вимог щодо виконання умов договору поруки. Відповідно до ст. 553 ЦК України, під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених гл. 50 зазначеного Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Відповідно до частин 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Вбачається, що відповідач, направивши позичальнику [PERSON] листа-вимогу від 10.04.2015, констатував виникнення у боржника заборгованості за кредитним договором, а виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту у порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем, що відображено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14. За правовим висновком рішення Верховного Суду України у справі № 6-68цс11 від 21.05.2012, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя У відповідності до статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відтак, порука позивача за договором поруки № 41/22/П22-1/07-СС від 19.06.2012 є припиненою на підставі положень частини 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved