Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем уклала шлюб 25 вересня 1993 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя не склалося, кожен має протилежні погляди на життя. На теперішній час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Просить суд розірвати шлюб, стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за позовом та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 21 серпня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 25 жовтня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково у розмірі 2500 грн. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 1993 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 2954 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Шлюбні відносини припинені з листопада 2012 року через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню: розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] зареєстрований 25 вересня 1993 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 2954. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд вважає наступне. Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов'язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач позовні вимоги визнав частково у розмірі 2500 грн., оскільки офіційно не працює та не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 3 000,00 грн. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, дитина потребує матеріальної допомоги. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Однак позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: 02002, [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: 03068, [ADDRESS], на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В решті позовних вимог відмовити. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved