Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що в період з 18.09.1999 р. по 04.05.2012 р. перебувала у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: придбана на ім'я [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 02.04.2007 р. квартира [ADDRESS] вартістю 318150,00грн.; придбаний 23.09.2009 р. на ім'я [PERSON] автомобіль легковий седан-В КІА СERАТО 2007 року випуску, вартістю 96000,00 грн. Також в період шлюбу виникли спільні боргові зобов'язання за кредитним договором № 12006-038/07Р від 02.04.2007р. з АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» зі змінами від 12.04.2012 р. на загальну суму 50 000,00 доларів США. Придбання квартири [ADDRESS] було здійснено за рахунок наступних коштів: 65650,00 грн. за рахунок коштів, наданих родичами позивача, які не є спільним майном подружжя; 252500,00 грн. кредитні кошти за кредитним договором від 02.04.2007 р. (50000,00 доларів США). Погашення кредитної заборгованості за придбану квартиру здійснювалось як під час шлюбу так і після його розірвання. Під час шлюбу банку було повернуто 18274,00 доларів США. Після розірвання шлюбу відповідач перестав здійснювати виплати за кредитом і остаточне його погашення у сумі 31726,00 доларів США було здійснено позивачем. Таким чином, розмір коштів, що були витрачені на придбання квартири і є спільною сумісною власністю подружжя становить 18274,00 долара США. Автомобіль легковий седан-В КІА СERАТО був придбаний подружжям за спільні сумісні кошти. Відповідач самовільно, без отримання згоди позивача здійснив відчуження автомобіля та особисто привласнив кошти від продажу. Таким чином, кошти на придбання автомобіля у сумі 96000,00 грн. враховуються при поділі спільного майна. Під час шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2012 р. з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина, проте відповідач не сплачує кошти на утримання дитини та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі викладеного просить позов задовольнити та в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на кошти у сумі 96000,00 грн., витрачені подружжям на придбання автомобіля КІА СERАТО, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору в розмірі 3 181,50 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. На питання суду додатково пояснив, що доказом на підтвердження купівлі автомобіля за 96000 грн. та доказом, за яку саме суму був проданий автомобіль, оскільки купівля-продаж здійснювалася через біржу, є довідки-рахунки. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, в іншій частині проти позову заперечувала, оскільки квартира є спільною сумісною власністю подружжя, кредит сплачувався за час шлюбу спільно, як і після розірвання шлюбу, кошти, вилучені від продажу автомобілю відповідач передав дружині для погашення кредиту, проте письмової розписки від дружини не брав. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та визнано сторонами, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.1999 року, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2012 року шлюб розірваний, 04.05.2012 року вказане рішення набрало законної сили, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 14,16). Також судом встановлено та визнано сторонами, що під час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль КІА СERАТО д.н. [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2007 року, реєстровий № 944, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] за 318150 грн., з яких 65650 грн. - кошти покупця, а 252500 грн., які еквівалентні 50000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення договору 5,05 грн. - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ «Правекс-Банк» (а.с. 4). Згідно кредитного договору № 12006-038/07Р від 02.04.2007 року, АКБ «Правекс-Банк» надав [PERSON] кредит на загальну суму 50000 доларів США зі сплатою 11,99 відсотків річних (а.с. 6-8). Згідно договору про внесення змін та доповнень від 12.04.2012 року до договору № 12006-038/07Р від 02 квітня 2007 року, змінено валюту зобов'язання за Кредитним договором з доларів США на гривню шляхом переходу за курсом 8,039 грн. за 1 долар США на 12.04.2012 року та переведено залишок суми кредиту 31726,00 доларів США в гривню, яка становить 255045,31 грн. (а.с. 9-13). Згідно довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк», за період з 02.04.2007 року по 19.04.2014 року по кредитному договору № 12006-038/07Р від 02.04.2007 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 50000 доларів США, заборгованість за відсотками 25855,00 доларів США, згідно змін до договору залишок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31726,00 доларів США переведений у гривню. За період з 12.04.2012 року по 27.11.2013 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 255045,31 грн., заборгованість за відсотками 39237,80 грн. (а.с. 103-106). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно положень ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішені судом спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правил кредитування позичальник до закінчення виплати одержаної позики не має права проводити дії, пов'язані з відчуженням придбаного за рахунок позики нерухомого майна без дозволу банку, який видав позику, але це не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядження ним. Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Згідно наданих позивачем квитанцій, позивач здійснювала самостійне погашення заборгованості за кредитом у 2013 році (а.с. 64-75). Згідно наданих відповідачем квитанцій, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом після розірвання шлюбу з травня по листопад 2012 року включно (а.с. 124-130) та порівнюючи вказані погашення з довідкою банку (а.с. 105), в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту відповідачем сплачено 8794,10 грн., інші кошти пішли в рахунок погашення відсотків за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивача щодо внесення коштів, які є її приватною власністю при купівлі спірної квартири позивачем надані договори купівлі продажу квартири від 05.12.2007 року 29.09.2007 року. Суд вважає вказані докази неналежними, оскільки вказані угоди були укладені після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири 02.04.2007 року (а.с. 61-64). З наданих документів з УДАІ ГУМВС України в Харківській області, судом встановлено, що спірний автомобіль КІА СERАТО куплено [PERSON] 23.09.2009 року через Універсальну біржу «Україна» за 100 грн. та відповідно до заяви № 9256 від 24.07.2012 року автомобіль перереєстрований на [PERSON] Таким чином, отримані судом документи з УДАІ ГУМВС України не дають суду змоги встановити, за яку дійсну вартість був придбаний спірний автомобіль та за яку дійсну вартість він був проданий. Доказів на підтвердження вартості автомобілю (договору купівлі-продажу з зазначенням дійсної вартості автомобілю) на час придбання автомобіля і на час його продажу сторонами суду не надано (а.с. 91-99). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином судом встановлено, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя та посилання позивача на внесення 65650 грн. як коштів, наданих її родичами, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Також судом встановлено, що спірний автомобіль куплений у період шлюбу та доказів, що відповідач продав вказаний автомобіль за письмовою згодою позивача, матеріали справи не містять. Проте суд не може при поділі майна подружжя врахувати вартість автомобіля, яку вказує позивач 96000 грн., оскільки вказана сума не підтверджена належними доказами, як і не підтверджена належними доказами сума, за яку автомобіль був проданий. Питання про визнання угоди недійсною або про поділ автомобіля позивач у позові не ставила, тому суд розглядає позов у межах позовних вимог, що не є перешкодою для звернення до суду з позовом про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною. На підставі викладеного, суд не враховує вартість автомобіля при поділі майна подружжя за відсутності належних доказів на підтвердження його вартості. Таким чином, суд задовольняє позов частково та в порядку поділу майна подружжя ділить спірну квартиру, виходячи з наступного. Суд при поділі майна не відступає від засад рівності часток подружжя згідно з вимогами ч. 2,3 СК України, оскільки належних доказів для підтвердження обставин щодо того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, суду не надано. Зокрема, не надано доказів про наявність заборгованості по аліментам на час розгляду справи в суді. Судом встановлено, що відповідач мав заборгованість по аліментам станом на 25.10.2013 року, офіційно працював на той час, що передбачає утримання аліментів від частки заробітку за місцем роботи (а.с. 60), вносив благодійні внески на рахунок гімназії, де навчається його син (а.с. 53), купував дитині ліки (а.с. 55-57). Встановити, чи дійсно відповідач передав кошти від продажу автомобілю позивачу для погашення кредиту чи приховав від неї вказані кошти не є можливим, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. При розрахунку часток суд дійшов висновку про необхідність проведення розрахунку у доларах США в зв'язку з коливанням курсів валют та бере за основу курси валют, які встановлені НБУ на 02.04.2007 року - на час купівлі квартири та на момент укладання договору про внесення змін від 12.04.2012 року. Так, вартість квартири на момент її купівлі становила 318150 грн., що за курсом НБУ на 02.04.2007 року по 5,05 гр. за 1 долар США становить 63000 доларів США, з них сплачено 65650 грн., що становить 13000 доларів США покупцем [PERSON], а 50000 доларів США кредитними коштами (а.с. 4). До розірвання шлюбу сторонами спільно сплачено кредиту 18274,00 доларів США: 50000 доларів США (сума тіла кредиту) за відрахуванням 31726 доларів США (залишок за тілом кредиту, який згідно додаткової угоди за курсом 8,039 грн. за 1 долар США переведений у гривню) = 18274 доларів США. Відповідачем з травня по листопад 2012 року включно, тобто після розірвання шлюбу, в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту сплачено 8794,10 грн., що за курсом на момент договору про внесення змін та доповнень на 12.04.2012 року 8,039 грн. за 1 долар США становить 1093,9295 доларів США, що шляхом математичного округлення до сотих дорівнює 1093,93 доларів США. Вказана сума є особистими коштами відповідача, оскільки сплачена ним після розірвання шлюбу. Таким чином, з залишку заборгованості за тілом кредиту 31726 доларів США, яка залишилася після розірвання шлюбу між сторонами та дорівнює 255045,31 грн., позивачем сплачено особисто: 31726 - 1093,93 = 30632,07 доларів США. Вказані грошові кошти є особистою власністю позивача, оскільки сплачені нею після розірвання шлюбу. У шлюбі сплачено: 13000 доларів США (65650 грн. при купівлі квартири) + 18274 доларів США (кошти, сплачені подружжям під час шлюбу) = 31274 доларів США, що становить 0,4964 частки квартири (37274/63000 = 0,4964), тобто виходячи з засад рівності часток подружжя на кожного з них припадає 0,2482 частки. Після розірвання шлюбу відповідачем особисто сплачено 1093,93 доларів США, що дорівнює 0,0174 частки квартири (1093,93/63000 = 0,0174), позивачем особисто сплачено 30632,07 доларів США, що дорівнює 0,4862 частки квартири (30632,07/63000 = 0,4862). Таким чином, частка позивача у праві власності на квартиру складає: 0,2482 +0,4862 = 0,7344, що шляхом математичного округлення до сотих дорівнює 0,73, тобто 73/100 частки квартири. Частка відповідача у праві власності на квартиру складає: 0,2482 +0,0174 = 0,2656, що шляхом математичного округлення до сотих дорівнює 0,27, тобто 27/100 частки квартири. На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково та в порядку поділу майна подружжя визнає за позивачем право власності на 73/100 частки квартири. Оскільки квартира зареєстрована на ім'я відповідача, суд залишає у його власності 27/100 частки квартири. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволений на 73/100, суд стягує 73/100 від сплаченої суми судового збору, що дорівнює 2322,50 грн.

Outcome: partial