Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8395,14 грн. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 8395,14 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач, посилається на те, що вона з 08.04.1996 року працювала в Комунальному підприємстві «Харківські теплові мережі» на посаді техніка 2 категорії претензійно - позовного відділу служби «Теплозбут» Індустріальної філії, відповідно до наказу № 125 від 03.04.1996 року. 01.10.2019 року її звільнено з займаної посади на підставі наказу № 876 від 01.10.2019 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. Відповідачем було нараховано заробітну плату за період з 01.07.2019 року по 01.10.2019 року у розмірі 13570,43 грн., однак в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, КП «Харківські теплові мережі» не було здійснено повного розрахунку на час звільнення. Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 116 КЗпП України при припиненні трудового договору, виплата всіх сум, заборгованих робітнику від роботодавця, повинна виплачуватись у день звільнення робітника. Позивач зазначає, що з часу звільнення з 01.10.2019 року та на час подання позовної заяви, відповідачем не було виконано вимоги ст. 116 КЗпП України. 04.10.2019 року та 18.10.2019 року відповідачем КП «Харківські теплові мережі» частково було виплачено суму боргу в розмірі 4284,47 грн. (за липень 2019 року) та 4520,37 грн. (за серпень 2019 року). Інша частина суми боргу по заробітній платі в розмірі 4520,37 грн. (за вересень 2019 року) та 245,22 грн. (останній день роботи 01.10.2019 року) не була виплачена на час подання позовної заяви, що підтверджується витягом з обігу грошових коштів на банківській картці від 14.11.2019 року. 26.11.2019 року відповідачем КП «Харківські теплові мережі» було сплачено суму боргу по заробітній платі в сумі 4765,59 грн. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належної звільненому працівникові суми заробітної плати у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середня заробітна плата згідно наданого позивачем розрахунку склала: 215,25 грн. за один робочий день. З 01.10.2019 року (день звільнення) по 26.11.2019 року (по день фактичного розрахунку) 39 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за 1 день, який складає 215,25 грн. необхідно помножити на кількість робочих днів за весь час затримки заробітної плати, який складає 39 робочих днів, що дорівнює 8395,14 грн. Позивач вважає, що за невиконання відповідачем вимог встановлених ст. 116 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки починаючи з 01.10.2019 року по день фактичного розрахунку 26.11.2019 року в розмірі 8395,14 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк, представником відповідача КП «Харківські теплові мережі» - Ващенко Т.Д. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень, які зазначені у відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що підприємство не мало можливості своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам, у тому числі і позивачу, а також здійснити з позивачем остаточний розрахунок у день звільнення. Представником відповідача зазначено, що на день звільнення заборгованість по заробітній платі перед позивачем складала: 4284,47 грн. - за липень 2019 року; 4520,37 грн. - за серпень 2019 року; 4520,37 грн. - за вересень 2019 року; 245,00 грн.- за жовтень 2019 року. Вказана заборгованість по заробітній платі була остаточно виплачена позивачу 25.11.2019 року. З відзиву також вбачається, що позивачу в серпні та вересні 2019 року була нарахована заробітна плата в розмірі 5686,00 грн. за кожний місяць. Кількість робочих днів у серпні та вересні 2019 року склала 42 дні. Таким чином, представник відповідача зазначає, що середньоденна заробітна плата позивача складала - 270,76 грн., виходячи із наступного розрахунку: 5686,00 грн. х 2 : 42. За період затримки заробітної плати починаючи з 02.10.2019 року по 24.11.2019 року - 37 робочих днів, а тому підлягає стягненню сума за час затримки проведення остаточного розрахунку у розмірі - 10018,12 грн. Посилаючись на викладені у відзиві обставини, представник відповідача зазначає, що невиплата позивачу належних сум у день звільнення відбулася не з вини КП «Харківські теплові мережі». Протягом встановленого строку позивачем надано суду відповідь на відзив, в якому позивач вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність вини у невиплаті їй суми заборгованості по заробітній платі у день звільнення, та зазначає, що скрутне фінансове становище підприємства не звільняє його від відповідальності за ст. 117 КЗпП України та необхідності виплати їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, у відповіді на відзив позивач погоджується з доводами відповідача в частині середньоденної заробітної плати (нарахування за останні два місяці перед звільненням) - 5686,00 грн. (без відрахування податків) х 2 = 11372,00 грн. Кількість робочих днів за останні два місяці склала - 42 дні. Таким чином, середньомісячна заробітна плата буде складати 11372,00 грн. : 42 дні = 270,76 грн. В частині періоду затримки заробітної плати - 37 днів, позивач також погоджується з доводами відповідача, оскільки їй банківською установою була надана невірна інформація про дату фактичного розрахунку відповідачем. Таким чином, позивач зазначає, що середній заробіток за весь час затримки при звільненні складає - 270,76 грн. х 37 днів, що становить 10018,12 грн. Виплата доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої за час затримки розрахунку при звільненні працівника не пов`язана з відносинами трудового найму. Такий дохід обкладається податком з доходів фізичних осіб за ставкою 18 % і військовим збором за ставкою 1,5 %, як інші доходи. Протягом встановленого строку, відповідачем письмові заперечення проти позову до суду не подавалися. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача КП «Харківські теплові мережі» - Вініцький М.В. надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. В своїй заяві представник відповідача просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач [PERSON] починаючи з 08.04.1996 року по 01.10.2019 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, працюючи в Комунальному підприємстві «Харківські теплові мережі» на посаді техніка 2 категорії претензійно - позовного відділу служби «Теплозбут» Індустріальної філії, відповідно до наказу про призначення № 125 від 03.04.1996 року, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Відповідно до наказу № 876 від 01.10.2019 року, позивача [PERSON] звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці. За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна плата. З матеріалів справи вбачається та не спростовується відповідачем, що позивачу [PERSON] за період з 01.07.2019 року по 01.10.2019 року КП «Харківські теплові мережі» було нараховано заробітну плату у розмірі 13570,43 грн., однак не було здійснено повного розрахунку на час звільнення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. З часу звільнення, починаючи з 01.10.2019 року та на час подання позовної заяви 21.11.2019 року, відповідачем не було виконано вимоги ст. 116 КЗпП України, щодо здійснення перед позивачем повного розрахунку по заробітній платі. 04.10.2019 року та 18.10.2019 року відповідачем КП «Харківські теплові мережі» частково було виплачено позивачу суму боргу в розмірі 4284,47 грн. (за липень 2019 року) та 4520,37 грн. (за серпень 2019 року). Інша частина суми боргу по заробітній платі в розмірі 4520,37 грн. (за вересень 2019 року) та 245,22 грн. (останній день роботи 01.10.2019 року) була виплачена позивачу 25.11.2019 року. Вказані обставини сторонами по справі не спростовувалися. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки починаючи з 01.10.2019 року з моменту звільнення позивача [PERSON] та на момент фактичної виплати заборгованості по заробітній платі - 25.11.2019 року у КП «Харківські теплові мережі» існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Оскільки, під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, було встановлено, що працівникові [PERSON] не були виплачені належні їй від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку починаючи з 01.10.2019 року по 25.11.2019 року, оскільки відповідачем не доведено відсутності в цьому своєї вини. При цьому суд зауважує, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Як вбачається з позовної заяви, позивачем здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно норм закону викладених вище. Однак, суд не в повній мірі погоджується із розміром середнього заробітку в сумі 8395,14 грн, виходячи з наступного. Час затримки належних позивачу [PERSON] сум заробітної плати складає період з 01.10.2019 року по 25.11.2019 року (включно), тобто по день повного розрахунку заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки про доходи від 20.02.2020 року наданої підприємством КП «Харківські теплові мережі» позивачу в серпні та вересні 2019 року була нарахована заробітна плата в розмірі 5686,00 грн. за кожний місяць. Останні два календарні місяця роботи позивача є серпень та вересень. Кількість робочих днів у серпні та вересні 2019 року склала 42 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складала - 270,76 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, виходячи із наступного розрахунку: 5686,00 грн. х 2 : 42. За період затримки заробітної плати починаючи з 01.10.2019 року по 24.11.2019 року - 37 робочих днів. А тому сума за час затримки розрахунку при звільненні складає - 10018,12 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст.13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8395,14 грн. в межах заявлених позивачем вимог, яка вирахувана позивачем з відніманням сум податків і зборів. Разом з тим, відповідно до п. 3 розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 року № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до матеріалів справи така сума становить 10018,12 грн. Посилання відповідача на відсутність вини підприємства КП «Харківські теплові мережі», не заслуговують на увагу та не виключають застосування положення ст. 117 КЗпП України в якості відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Харківські теплові мережі», в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн, оскільки ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.01.2020 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved