Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 28 червня 2014 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей у шлюбі не мають. Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, між сторонами немає. На думку позивача, подальше сімейне життя і збереження шлюбу неможливі. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Уточнила, що після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства України, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.06.2014 року. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Останнім часом між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач не бажає зберегти сім'ю, подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved