Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Вільнянського району Запорізької області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і з врахуванням остаточно уточнених позовних вимог прохає суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: с.Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул.Гоголя, буд.15. В обгрунтування свого позову зазначила, що починаючи з 2002 року вона проживає на території [PERSON] сільської ради за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Миролюбівка, вулиця Гоголя, № 15. До теперішнього часу позивач фактично проживає у будинку майже 14 років, здійснює в ньому поточні та капітальні ремонти, несе усі витрати по утриманню будинку, веде господарство. Як зазначила позивачка, що вона позбавлена можливості оформити своє право власності на будинок, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Для вирішення цього питання вона зверталася до сільської ради за місцем розташування будинку. В сільській раді їй порадили звертатися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника надійшла заява щодо підтримання заявлених вимог в повному обсязі та про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] сільська рада Вільнянського району Запорізької області надала суду заяву за вих. № 216 від 21.09.2016 року, згідно якої проти задоволення позову не заперечує, справу прохає розглянути без участі їх представника. Відповідач [PERSON] також звернулась до суду з заявою, згідно якої позов визнає, не заперечує проти його задоволення, розгляд справи прохає провести за її відсутності. З врахуванням поданих сторонами заяв, суд розглянув справу без їх участі на підставі наявних у справі письмових доказів. Згідно з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: В силу положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Судом встановлено, що з 2002 року, тобто більше 13 років, позивач проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: житловий будинок № 15 по вулиці Гоголя в селі Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області здійснює в ньому поточні та капітальні ремонти, несе усі витрати по утриманню будинку, веде господарство. Вищезазначений факт підтверджується довідкою виконкому [PERSON] сільської ради, в якій зазначено, що позивач [PERSON] з 2002 року дійсно проживає в [INFO]; відомості про власника житлового будинку в сільській раді відсутні. Згідно витребуваної судом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 68655039 від 21.09.2016 року відомості щодо власника вказаного будинку відсутні, в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна - відомості відсутні; в Державному реєстрі іпотек - відомості відсутні. Позивач позбавлений можливості оформити своє право власності за придбаний будинок, оскільки в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема ст.47 Конституції України, ст.ст.328,344 та 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Підстави набуття права власності визначені у ст.328 ЦК України, згідно з положеннями якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р. а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 1 січня 2001 року. При розгляді справи суд враховує, що позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє спірним житловим будинком з 2002 року, тобто більше 13 років, здійснює в ньому поточні та капітальні ремонти, оплачує усі необхідні платежі з його утримання. Отже,

Outcome: approved