Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27.01.2009 року відповідач [PERSON] усиновив сина позивачки [PERSON] -[INFO] . Як зазначає позивач, з 29 травня 2014 року шлюбні відносини між позивачкою [PERSON] та [PERSON] припинилися. З того часу відповідач з позивачкою разом не проживають, [PERSON] втратив інтерес до сімейного життя, вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, проживає окремо в іншому районі, участі у вихованні усиновленого сина не приймає, тому шлюб 29.05.2014 року розірвано рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що згідно ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати дану справу без особистих пояснень відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо даних про взаємовідносини сторін, з приводу яких виник спір. Третя особа орган опіки і піклування - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, однак направила заяву про те щоб справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують та надала висновок 01-1105/01-01-17 від 24.11.2020 року про доцільність скасування усиновлення [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився - [PERSON] . Судом встановлено, що 10 липня 2006 року сторони зареєстрували шлюб в виконкомі Залозецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 11, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 10 липня 2006 року Залозецькою селищною радою Зборівського району Тернопільської області. На підставі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27.01.2009 року [PERSON] оголошено усиновлювачем малолітнього [PERSON] - [INFO] та в актовому записі про народження дитини № 21 від 09.04.2003 року, складеного на [PERSON] внесені наступні зміни: де вказано батьком дитини [PERSON] , змінено прізвище дитини « [PERSON] » на « [INFO] »; змінено по батькові дитини « [PERSON] » на « [INFO] ». На підставі вищезазначеного рішення суду повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , де батьком [PERSON] , [INFO] зазначено відповідача [PERSON] . Відповідно до висновку Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області 01-1105/01-01-17 від 24.11.2020 року доцільно скасувати усиновлення [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст..207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до ч. 3-5 ст.232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 4 ст.238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ч. 1,3 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом № 3017-VI від 15 лютого 2011року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, з врахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved