Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоди купівлі-продажу нежитлових будівель, квартири, садибних (індивідуальних) житлових будинків, земельних ділянок, укладені між нею і відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсними, такими, що відбулися, та визнати за нею право власності на: - нежитлові будівлі, а саме склади (на плані позначено літ. А, а1, а2 ), загальною площею 231,8 кв. м., які розташовані по вул. Спортивна, 8-а в с. Оленівка Балтського району Одеської області, і раніше на праві приватної власності належали [PERSON]; - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0404 га, кадастровий номер 5120685000:02:001:0287, розташовану по вул. Спортивна, 8-а в с. Оленівка Балтського району Одеської області, і раніше на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності, серія та номер: 28919083, виданого 03.11.2014 року реєстраційною службою Балтського районного управління юстиції в Одеській області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16908748 від 03.11.2014 року, належала [PERSON]; - квартиру №1 загальною площею 78,4 кв. м., житловою площею 39,8 кв. м., розташовану в житловому будинку на земельній ділянці площею 500 кв. м. по вул. А. Висоцького, 86 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, яка раніше на праві приватної власності належала відповідачу [PERSON]; - садибний (індивідуальний) житловий будинок (на плані позначено літ. А), загальною площею 215,0 кв. м., житловою площею 158,4 кв. м., з мансардою (літ. а), прибудовами (літ. а1), господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. В, Д, Е, З), гаражем (літ. Г), вбиральнею (літ. Т), розташований на земельній ділянці площею 2100 кв. м. по вул. Спортивна, 8 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав відповідачу [PERSON]; - садибний (індивідуальний) житловий будинок (на плані позначено літ. А), загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 46,4 кв. м., з прибудовою (літ. а), господарськими будівлями, а саме погребом з шиєю (літ. П), сараєм (літ. Б), огорожею № 1, хвірткою № 2, воротами № 3, розташований на земельній ділянці площею 3300 кв. м. по вул. А. Висоцького, 160 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав відповідачу [PERSON]; - садибний (індивідуальний) житловий будинок (на плані позначено літ. А), загальною площею 42,5 кв. м., житловою площею 18,0 кв. м., з тамбуром (літ. а), огорожею № 1, воротами № 2, розташований на земельній ділянці площею 3700 кв. м. по вул. Л. Українки, 16 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав відповідачу [PERSON]; - нежитлову будівлю, а саме склад (на плані позначено літ. А), загальною площею 441,0 кв. м., який розташований по вул. А. Висоцького, 78 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, і раніше на праві приватної власності належали відповідачу [PERSON]; - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 5120685000:02:002:0284, розташовану по вул. А. Висоцького, 78 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, і раніше на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності, серія та номер: 22837707, виданого 11.06.2014 року реєстраційною службою Балтського районного управління юстиції в Одеській області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13691216 від 11.06.2014 року, належала [PERSON]; - нежитлові будівлі, а саме склади (на плані позначено літ. А, Б, В), загальною площею 441,0 кв. м. кожний, які розташовані по вул. А. Висоцького, 82 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, і раніше на праві приватної власності належали відповідачу [PERSON]; - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 5120685000:02:002:0294, розташовану по вул. А. Висоцького, 82 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, і раніше на праві приватної власності згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29940799 від 07.06.2016 року, належала [PERSON], стверджуючи, що 02.06.2017 року вона уклала з відповідачем [PERSON] угоди купівлі-продажу вище вказаних нежитлових будівель, земельної ділянки, садибних (індивідуальних) житлових будинків, згідно яких сплатила відповідачу [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 210 тис. грн., про що складені відповідні розписки, а відповідач [PERSON] передала їй технічні паспорти на нерухоме майно, правовстановлюючі документи, самі обєкти нерухомого майна, а 03.06.2017 року вона уклала з відповідачами [PERSON] та [PERSON] аналогічні угоди купівлі-продажу нерухомого майна, земельних ділянок, сплативши за них грошові кошти у сумі 50 тис. грн. кожному, але, оформити у нотаріуса угоду вона не змогла, оскільки відповідачі жодного разу не зявилися до нотаріуса і повідомили її, що робити цього не мають наміру. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, в тому числі і небажання зявитися до нотаріуса для оформлення договорів купівлі-продажу, просять справу розглянути за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належали нежитлові будівлі, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0404 га, кадастровий номер 5120685000:02:001:0287, розташовані [ADDRESS], розташована по вул. А. Висоцького, 86 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, садибні (індивідуальні) житлові будинки, розташовані по вул. А. Висоцького,160, вул. Спортивна,8, вул. Л. Українки, 16 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належали нежитлові будівлі, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 5120685000:02:002:0284, розташовані по вул. А. Висоцького, 78 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належали нежитлові будівлі, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер 5120685000:02:002:0294, розташовані по вул. [PERSON], 82 в с. Оленівка Балтського району Одеської області, що 02.06.2017 року та 03.06.2017 року сторони уклали між собою договори купівлі-продажу вище вказаного нерухомого майна, згідно якого відповідачі продали, а позивач придбала нерухоме майно за 210 тис. грн. у відповідача [PERSON], та за 50 тис. грн. у кожного у відповідачів [PERSON] та [PERSON], і по актам прийому-передачі від 02.06.2017 року та 03.06.2017 року відповідачі передали, а позивач прийняла нерухоме майно, що відповідно до розписок, складених відповідачами, вони отримали від позивача вище вказану суму грошей і взяли на себе зобовязання оформити угоди належним чином у нотаріуса. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010 договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами статті 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обовязкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не повязують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів, з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як обєкт державної реєстрації. В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які повязували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у звязку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року. Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3 ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договори купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відповідачі не зявляються до нотаріуса для посвідчення вище вказаних договорів, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаних договорів у нотаріуса, також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договорів, тому суд може визнати дійсними договори купівлі-продажу, укладені між [PERSON] і [PERSON], між [PERSON] і [PERSON], між [PERSON] і [PERSON] Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельні ділянки, на яких розташовані вище вказані нежитлові будівлі, садибні житлові будинки повинні перебувати у власності відчужувача цих нежитлових будівель, садибного житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельних ділянок зобовязана отримувати їх кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельних ділянок, на яких розміщені нежитлові будівлі, садибні житлові будинки. Позивач власником земельних ділянок, на яких розташовані нежитлові будівлі, садибні житлові будинки не є, а тому, на думку суду, вона не повинна вживати заходів до отримання кадастрових номерів, що її право користування земельними ділянками переходить разом із правом власності на нежитлові будівлі, садибні житлові будинки. На підставі викладеного,

Outcome: approved