Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира №17 в будинку №56, розташованому по вулиці Симоненко в смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області. У зазначеному будинку з зареєстрований відповідач - її колишнім чоловіком, який з 2005 року перестав бути членгом сімї, однак добровільно відмовляється покидати квартиру, систематично правила співжиття та робить неможливим проживання в крав тирі. 24.11.2006 року вироком Волноваського районного суду відповідач засуджений за нанесення їй тілесних ушкоджень до 1 року обмеження волі. Протягом 2015-2016 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насилля в сімї відносно позивачки. У звязку з цим позивач просила виселити відповідача без надання іншого жилого приміщення. В судове засідання позивачка не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.1997 року позивач є власником квартири №17 в будинку №56, розташованому по вулиці Симоненко в смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області. ( а.с.8). З копії паспорту відповідача вбачається, що він зареєстрований за вказаною вище адресою з 25.01.2005 ( а.с. 7 зворотній бік). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За правилами частин першої, другої та четвертої статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, вирішення питання про виселення є категорією житлового законодавства і залежить від вирішення питання про право користування членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) займаним жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно рішення Верховного Суду України від 28 травня 2008 року у справі № 6-20552св07 відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Зазначені правові висновки Верховного Суду України відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створює позивачці неможливі умови для проживання. У звязку з зазначеним вона неодноразово була змушена звертатися до органів поліції, прокуратури. Так, 24.11.2006р. вироком Волноваського районного суду [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 129 - погроза вбивством та заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], до 1 року обмеження волі (а.с.15-16). 10.03.2009р. шлюб між сторонами розірваний (а.с.12). 03.06.2015р. поставною Волноваського районного суду [PERSON] притягнуто до до адміністративної відповідальності у вигляді 30 годин громадських робіт за вчинення насилля в сімї відносно позивачки (а.с.17). Також, за аналогічні порушення (висловлювання лайкою та погрозу фізичною розправою) відповідач притягувався Волноваським районним судом 09.07.2015р., 03.07.2015р., 10.10.2016р. до адміністративної відповідальності. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов в зазначеній квартирі від 15.09.2016р., проведеного комісією в складі депутата Володимирівської селищної ради та сусідів, [PERSON] в сімейному бюджеті участі не приймає, комунальні послуги не сплачує (а.с.28). Дані обставини свідчать про систематичні порушення відповідачем правил соціалістичного співжиття, які роблять неможливим для позивачки проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, який робить неможливим для позивачки та неповнолітньої доньки [PERSON] проживання з в одній квартирі, а тому\~\~позов є підставним і його слід задовольнити. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до\~статті 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 116, ч.4 ст. 156, 157 ЖК України,

Outcome: approved