Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів та надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої доньки без згоди батька. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року. В даному шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року шлюб між ними розірвано, після чого донька залишилась проживати з нею, перебуває на її утриманні, вона піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Відповідно до рішення суду відповідач сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі 1 426 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Однак розмір отримуваних аліментів є дуже низьким і не може забезпечити потреб дитини, тому просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1 626 грн., щомісячно і до досягнення нею повноліття. Донька є інвалідом, часто хворіє, для її лікування та профілактики за рекомендаціями лікарів дитині необхідне морське повітря.Проте можливість поїхати за кордон із дитиною для відпочинку і оздоровлення відсутня через відмову відповідача надати відповідний дозвіл. Відповідач нічим не мотивує свою відмову, порушуючи таким чином право дитини на всебічний розвиток та відпочинок. У зв'язку з чим просить позов задоволити та надати дозвіл на виїзд за межі України в країни Туреччина та Італія - [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період часу з 01 березня 2019 року по 31 квітня 2019 року, 01 червня 2019 року по 31 липня 2019 року та з 01 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю в іншому процесі, оскільки зайнятість представника не перешкоджає явці відповідача до суду. Окрім цього, судом враховано, що відповідачу було відомо про розгляд судом вищевказаної справи, однак, відзив на позовну заяву у зазначений строк не подав.Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання строків розгляду справи, відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечив представник позивача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівського районної адміністрації позов підтримав в повному обсязі та просить такий задоволити, оскільки поїздки за кордон сприятимуть всебічному розвитку дитини та її оздоровленню. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як встановлено судом відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відтак, зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.03.2015 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.01.2018 року змінено розмір аліментів, визначений рішенням Сихівського районного суду м. Львова, вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 426 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1 626 грн. Статтею 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи відсутність достатніх та достовірних даних про постійний та стабільний дохід відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що у зв'язку із збільшенням мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшенням потреб на її утримання, змінилось матеріальне становище дитини та позивача, з якою проживає дитина, відтак, наявні підстави для збільшення розміру аліментів на її утримання, встановленого рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.01.2018 року, тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 626 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. ст.7, 15 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно ст.ст.141, 150, 155 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. За ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відтак, судом встановлено, що короткочасний виїзд дитини [PERSON], [INFO] за кордон в країни Туреччина та Італія, для оздоровлення та відпочинку, буде в інтересах насамперед самої дитини, оскільки таке сприятиме всебічному її розвитку. З огляду на наведене та враховуючи, що відмова відповідача щодо надання дозволу на короткочасний виїзд дитини за кордон, суперечить інтересам дитини, не є вмотивованою, суд приходить до висновку, що позов в частині надання дозволу на виїзд за межі України до в країни Туреччина та Італія - [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] в період часу з 01 червня 2019 року по 31 липня 2019 року та з 01 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року для оздоровлення підлягає до задоволення. Вимога про надання дозволу на виїзд за межі України в період часу з 01 березня 2019 року по 31 квітня 2019 року не підлягає до задоволення, оскільки на час ухвалення судом рішення та набрання таким законної сили вказаний період вже сплине. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує положення ст. 137 ЦПК України, за якими за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як вбачається з наданих суду документів, зокрема, детального опису робіт (наданих послуг) від 14.03.2019, складеного на підставі договору про надання правничих послуг №109119 від 27.04.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та квитанцій №0.0.1294465941.1 від 14.03.2019, №0.0.1269961185.1 від 17.02.2019, №0.0.1176865940.1 від 05.11.2019 сума понесених позивачем витрат, пов'язаних з професійною правничою допомогою у даній справі, складає 3 00 грн., а тому така підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1 409 грн. 60 коп. судового збору. На підставі ст.ст.180, 192, 141, 150, 155, 157 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved