Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування коди, завданої злочином, посилаючись на те, що згідно вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2018 року [PERSON] визнано винуватим у предявленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України. З 02.06.2016 року по 11.06.2016 року позивачка знаходилась на лікуванні в стаціонарі. До теперішнього часу лікується амбулаторно, в звязку з чим вимушена нести значні матеріальні витрати на дорогі медичні препарати та медичне обслуговування. На лікування вже витрачено 3005,26 грн., що підтверджується касовими чеками та платіжними документами. На даний час лікування не закінчено, необхідна тривала реабілітація та постійно підтримуюча терапія, що також потребує значних матеріальних витрат. Також позивачці спричинена моральна шкода та понесені витрати на послуги адвоката, у звязку з розглядом справи. В звязку з чим просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, моральну шкоду та витрати, що понесені на послуги адвоката. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності її довірительки, на задоволенні позовних вимог наполягають, у разі неявки відповідача, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлень про виклик до суду, що містяться в матеріалах справи, причини неявки до суду не повідомив. Тому зі згоди представника позивача, наданої в заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON], позивач по справі, була визнана потерпілою в кримінальному провадженні відносно [PERSON], відповідача по справі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України. В ході судового слідства було встановлено, що 02.06.2016 року діями [PERSON] потерпілій [PERSON]. згідно висновку судово-медичної експертизи, було спричинено гостру закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, синці на лобі праворуч на 1 см від умовно серединної лінії і на 3 см від надбрівної дуги, по розгинальній поверхні правого передпліччя у верхній третині, по задній поверхні правого плеча в середній третині. За ступенем тяжкості черепно-мозкова травма, це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, синці це легкі тілесні ушкодження. Крім того, 11.08.2017 року діями [PERSON] потерпілій [PERSON]. згідно висновку судово-медичної експертизи, спричинено синці в ділянці кута нижньої щелепи справа, в лівій виличній ділянці, на ліктьовій поверхні лівого передпліччя в верхній третині, на передній поверхні правого плеча в нижній третині, на передньозовнішній поверхні правого плеча в середньо-верхній третині, на зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині, на зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині, на зовнішньому мищелку правого гомілково-ступневого суглобу, на передній поверхні лівого коліна, на розгинальній поверхні правого передпліччя в нижній третині. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2018 року [PERSON], відповідача по даній справі, було визнано винним за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання, але засудженого було звільнено від призначених покарань на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Цивільний позов по кримінальній справі не заявлявся. Вирок суду не оскаржений та набрав законної сили 12.02.2018 року. Згідно ч. 6\~ ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та \~абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 1167 ЦК України,\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із частинами 1-3\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)» \~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов'язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюють\~Цивільним кодексом України. Своїми протиправними діями відповідач заподіяв [PERSON] матеріальної шкоди, яка виразилась у витратах на лікування, реабілітацію всього на суму 3005,26 грн. Розмір завданої шкоди підтверджується копіями платіжних документів, які містяться в матеріалах справи. Спричиненням тілесних ушкоджень їй завдано моральної шкоди яка полягає у самому факті спричинення фізичного болю, душевних страждань в звязку з тим, що все це відбувалося у присутності дітей, стан здоровя погіршився, звичний хід її життя і життя дітей був порушений. Завдану їй моральну шкоду [PERSON] оцінила у 25000,00 грн. Враховуючи наведене, виникла необхідність у захисті права шляхом звернення з позовом до суду про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме матеріальної та моральної шкоди. В письмових запереченням відповідач повідомив, що він надавав потерпілій для лікування одразу після злочину 10000 грн., однак на підтвердження цього жодного доказу надано не було, тому суд дане твердження відповідача до уваги не бере. Згідно пунктів 8 та 9 ч.2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на вищевикладене, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, оскільки дані вимоги знайшли своє підтвердження в наявних документах, що містяться в матеріалах справи. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, то суд виходить з наступного. \~\~\~\~\~\~ На підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суду\~повинні бути надані\~договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Верховний Суд виходить з того, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат\~(постанова Верховного Суду від 24.10.2018 р. у справі №491/339/15-ц). Позивачем заявлена вимога про стягнення 4000 грн. витрат на послуги адвоката, але договору про надання правової допомоги, квитанції або іншого платіжного документа, які б свідчили про оплату позивачем коштів на правничу допомогу суду не надано. Посилання на виписку з книги обліку доходів фізичних осіб суд не бере до уваги, оскільки з даної виписки не вбачається кому належить дана книга обліку, а також відсутні будь-які відомості, яка з вказаних сум має відношення до витрат на правову допомогу. Враховуючи те, що стороною позивача не надано доказів оплати витрат на правничу допомогу, суд не вбачає підстав для відшкодування судових витрат - витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. позивачу [PERSON] у справі. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачений. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тому суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.

Outcome: partial