Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи на стороні відповідача: орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] в особі законного представника [PERSON], про виселення із самоправно зайнятого житлового приміщення. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що є єдиним власником житлового будинку № 13 по вул. Тітова в смт. Тересва Тячівського району, в якому проживає з 1973 року. В даному житловому будинку також проживала окрема сім'я її син [PERSON], з дружиною [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми. 14 червня 2014 року її син [PERSON] помер, а його дружина [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми залишилася проживати в її будинку. Зазначає, що вони проживають в різних кімнатах, спільного господарства та побуту не ведуть, у них відсутні будь-які спільні права та обов'язки. А тому вважає, що відповідач не є членом її сім'ї, а відповідно перебуває у її будинку без достатніх на те правових підставах, тобто самоправно його зайняла. Просить виселити [PERSON] з самоправно зайнятого житлового будинку 13 по вул. Тітова в смт. Тересва Тячівського району Закарпатської області, без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача та законного представника третіх осіб [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволені відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій проти позову заперечила. Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04 жовтня 1973 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 вересня 2001 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 13 по вул. Тітова в м. Тячів (а.с.5-7). У вказаному житловому будинку із 15 січня 2003 року зареєстроване місце проживання [PERSON], як невістки позивача. Судом встановлено, що на момент реєстрації у будинку № 13 по вул. Тітова в м. Тячів [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі (із 09 лютого 2002 року) із сином позивача [PERSON]. Із копії свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 173496 вбачається, що 14 червня 2014 року [PERSON] помер (а.с.8). Згідно довідки Тересвянської селищної ради № 1502 від 15 червня 2015 року, на утриманні [PERSON], жительки смт. Тересва, вул. Тітова, 13, знаходяться неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до статей 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як встановлено під час розгляду справи жодної угоди про порядок користування будинком № 13 по вул. Тітова в м. Тячів між сторонами по справі укладено не було. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] вселилася в спірний житловий будинок та була зареєстрована в ньому зі згоди власника будинку [PERSON], а тому на законних підставах набула права користування цим будинком. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Беручи до уваги вищенаведене та те, що [PERSON] була вселена у спірний будинок зі згоди власника та як член її сім'ї, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed