Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачзвернулася до суду з позовом до відповідача з вимогами, які уточнила в процесі розгляду справи та просить визнати за нею право власності на ? частину будинку з господарсько-побутовими будівлями № 20 по вул. Островського в м. Знамянка Кіровоградської області. Мотивувала свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 21.11.1997 року по 2006 рік. Після розірвання шлюбу прживали однією сім'єю до 2014 року. На даний час подружні стосунки між ними припинені, хоча фактично проживають в одному будинку. За час шлюбу з відповідачем за рахунок спільних коштів ними придбаний 21.07.2001 року будинок №20 по вул. Островського в м. Знамянка Кіровоградської області. Договір купівлі-продажу за спільною згодою сторін оформлений на відповідача. На даний час вони не можуть домовитися про порядок поділу нерухомого майна мирним шляхом, тому позивач звертається до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але надала письмову заяву, відповідно до якої підтримала свою вимогу та просить суд розглядати справу без її участі, винести рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину будинку без виділення майна в натурі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв'язку з чим, згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду від 28.09.2015 року розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 21.11.1997 року (а.с.5). Шлюб між ними розірвано 28.08.2006 року (а.с.6). Сторони проживали однією сімєю як чоловік та жінка після розірвання шлюбу та до березня 2014 року (а.с.7). Відповідно до договору купівлі-продажу АЕВ №460223 від 20.07.2001 року, [PERSON]. придбав будинок №20 по вул. Островського в м. Знамянка Кіровоградської області (а.с.8,9). Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосовується положення частин 4, 5 ст.71 СК України. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Також Пленум та стаття 70 СК України встановив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи\~ чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що спірний будинок являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю сторін по справі, так як придбаний ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому являється спільною частковою власністю подружжя, враховує, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», викладеного вище та

Outcome: approved