Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 17.09.1999 року Володарським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області за актовим записом № 47. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно, шлюбні відносини з відповідачем припинені з січня 2015 року, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без повідомлення причин неявки, хоча про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не скористався. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позовну заяву, при тому, що згідно письмової заяви позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 17.09.1999 року Володарським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області за актовим записом № 47. (а.с.6) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15.01.2001 року Володарським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка згідно довідки Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області від 03.08.2018 року проживає разом з позивачем (а.с.10) Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у Пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя разом не проживає, на примирення позивачка не згодна, відповідач не скористався своїм правими наданими йому діючим законодавством на збереження сім'ї, а тому суд вважає за можливе розірвати шлюб. Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved