Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, після уточнення своїх позовних вимог просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2002 року, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем остаточно припинились з серпня 2014 року через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаємопорозуміння, що призводило до постійних сварок, внаслідок чого сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що сімя розпалася остаточно, відновити сімейні відносини не можливо, оскільки буде суперечити його інтересам. Спорів щодо майна, що є їх сумісною власністю немає. Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, оскільки позивач позов підтримує, а відповідач його визнає. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом № 39 /а.с 9/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги наступні обставини. Сторони на даний час спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують та проживають окремо. Однією з головних причин розпаду їх сімї є те, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить залишити їй шлюбне прізвище. Розглядаючи питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матірю, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обгрунтовані та підлягають задоволенню. Тому, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, що суд вважає достатнім за даних обставин. Даних про матеріальний стан, як платника, так і одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини й інших обставин, що згідно зі ст. 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача та/або відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивач звернулась до суду 16 липня 2015 року, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гривень 60 коп., а також на користь держави в розмірі 243 гривень 60 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Враховуючи викладене,

Outcome: approved