Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач - [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.12.1991 року. У 2012 році син позивача - [PERSON] став проживати у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] [PERSON] мала сина - [PERSON] , [INFO] , від іншого чоловіка. Оскільки [PERSON] проживала у цивільному шлюбі з сином позивача, то позивач надала дозвіл [PERSON] , [INFO] , та її сину [PERSON] на реєстрацію свого місця проживання у належному позивачу житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація їх місця проживання була здійснена, що підтверджується записами у домовій книзі для прописки громадян, проживаючих у будинку № [ADDRESS]. У 2015 році син позивача та [PERSON] розірвали сімейні відносини і [PERSON] разом з сином виїхали з смт. Велика Лепетиха, тобто перестали бути членами сім`ї. При цьому [PERSON] 28.07.2015 року зняла реєстрацію свого місця проживання з належного позивачу житлового будинку, а свого сина - [PERSON] не зняла. Таким чином, до теперішнього часу місце проживання відповідача зареєстроване у будинку позивача. Де наданий час відповідач та його мати позивачу не відомо, лише відомо, що [PERSON] раніше проживала зі своїм сином по [ADDRESS] , номер будинку не відомо, також відомий мобільний телефон [PERSON] . Згідно статті 15,6 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє Відповідача права користування займаним приміщенням. В даний час позивач має намір продати вказаний житловий будинок, а реєстрація місця проживання в цьому будинку Відповідача перешкоджає цьому. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання Відповідача по справі у будинку позивача понад шести місяців без поважних причин може бути доведено показаннями свідків. Позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але надала на адресу суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просить суд розглядати справу у її відсутність. Проти проведення заочного розгляду не заперечує. Відповідач та його законний представник у судове засідання не з`явилися, не надали доказів на підтвердження порушення права відповідача на житло, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 7 та 8 ст. 128 ЦПК України, а тому суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів (постановити заочне рішення). Представник Великолепетиської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування у судові засідання 15.11.2019 року, 27.11.2019 року та 11.12.2019 року не з`явився, письмовий висновок щодо розв`язання спору по даній справі не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.12.1991 року та реєстраційним посвідченням від 02.11.1997 року. Довідкою Великолепетиської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи від 29.10.2019 року підтверджується, що зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON] та його мати [PERSON] з 31.07.2012 року зареєстровані за вказаною адресою, а з 28.07.2015 року мати відповідача [PERSON] була знята з реєстрації за вказаною адресою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2015 року перестав бути членом сім`ї позивача і з 28.07.2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника житлового будинку, і з 28.07.2015 року по даний час не проживає за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин, з 28.07.2015 року проживає зі своєю матір`ю [PERSON] і його житлові права не порушено, суд відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 386, 391 ЦК України, вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved