Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем підтримувала шлюбні стосунки, проживала однією сім'єю. [INFO] у них народився син - [PERSON]. У вересні 2016 року відповідач залишив її з дитиною, перестав до них приходити. Син проживає з нею, і перебуває на її утриманні. Дитина потребує значних матеріальних витрат на утримання, виховання та розвиток. Проте, відповідач ухиляється від утримання сина. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн., інших доходів немає. Їй одній важко утримувати сина. Тоді як відповідач працевлаштований, стабільно отримує заробітну плату, житлом забезпечений. Аліментів він не сплачує, його батьки матеріальної допомоги не потребують. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/2 частини його доходів. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог послався на те, що позивач на даний час не працює, знаходиться в декретній відпустці. Розмір аліментів - 1/2 частина визначена виходячи з того, позивач не працює, і відповідач має її утримувати. Зазначив, що після досягнення дитиною трирічного віку відповідач може звернутися до суду з позовом про зменшення розмірі аліментів. Про право позивача подати позов на її утримання їй відомо, однак на даний час позивач цим правом не скористалася. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 20 %. Зазначив, що раніше він допомагав позивачу. Крім того, він винаймає житло. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача. Обґрунтуванням є те, що позивач не працює, знаходиться в декретній відпустці. Однак, дане обґрунтування судом не приймається до уваги, оскільки не відповідає вимогам законодавства України. По даній справі встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, і суд вважає за можливе стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial