Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді СФГ «Щитіково», розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 20,2 га, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, якою він користувався на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ЗП04-500113, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №472 від 07.09.1993. У встановлений законодавством строк, 20.03.2015, позивач та відповідач прийняли спадщину та надали відповідну заяву до нотаріальної контори, проте постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області від 26.05.2020 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності вищевказане майно. Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити з підстав, в ньому зазначених. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Представник третьої особи надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позивачем вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 19.09.2014 виконавчим комітетом Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис №05 від 19.09.2014). Спадкоємцем після його смерті стали його дружина, [PERSON] та донька, [PERSON] , підтвердженням факту їхніх родинних відносин є матеріали копії спадкової справи №104/2015, що містяться в цивільній справі № 314/2312/20. 20.03.2015 позивач та відповідач звернулися з відповідними заявами до Вільнянської державної нотаріальної контори. 26.05.2020 позивачу постановою державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Євграфовою О.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю у спадкоємця всіх необхідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіт складено не було, таким чином, позивач та відповідач є спадкоємцями за законом. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із матеріалів спадкової справи (статуту Селянського (фермерського) господарства «Щитіково», виписки з ЄДРПОУ серії ААБ №001827, довідки АБ № 481537 з ЄДРПОУ) [PERSON] був засновником Селянського (фермерського) господарства «Щитіково», розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Московка, вул.Українська, 16. Також, на його ім`я було видано Державний акта на право постійного користування землею серії ЗП04-500113, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №472 від 07.09.1993. Згідно вказаного акта йому у постійне користування було надано земельну ділянку площею 20,2 га, розташовану на території Московської сільської ради. Поняття права постійного користування земельною ділянкою вміщене у ч. 1 ст. 92 ЗК України. Ним є право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Іншими словами, постійний землекористувач може безстроково володіти земельною ділянкою (впливати на неї відповідно до свого інтересу), а також користуватися нею (отримувати її корисні властивості для задоволення власних потреб). У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону про держреєстрацію прав (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV) право постійного користування земельною ділянкою є речовим правом на нерухоме майно, яке є похідним від права власності. Таке право підлягає державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації (якщо воно оформлене після 01.01.2013). Право постійного користування земельною ділянкою, що виникло до вказаної дати, визнається дійсним за наявності однієї з таких умов: - його реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення; - на момент виникнення такого права діяло законодавство, що не передбачало його обов`язкової реєстрації. У ст. 1219 ЦКУ міститься перелік прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини. Це: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦКУ. Таким чином, у вказаному переліку немає права постійного користування земельною ділянкою. Тож, таке право в силу ст. ст. 1216, 1218, 1219 ЦКУ спадкується. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на СФГ «Щитіково» та права постійного користування земельною ділянкою площею 20,2 га, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Outcome: approved