Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування. В період з 02 серпня 2003 року по 2005 рік відповідач перебував у шлюбі з попереднім власником квартири. Відповідач вселився в належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] і зареєстрував своє постійне місце проживання. 27 квітня 2005 року шлюб був розірваний. З травня 2005 року відповідач проживав в зазначеній квартирі один. На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2006 року відповідача зобовязано укласти з [PERSON] договір найму квартири за адресою: м. Суми, вул. Кірова, б. 154, кв. 38. Після набрання рішенням законної сили, в жовтні 2006 року відповідач виселився з квартири та забрав всі свої речі, але до цього часу не знявся з реєстрації з квартири. Відповідач не виявляв наміру в подальшому користуватися належною їй квартирою, що підтверджується його заявою державному виконавцю про відмову укласти договір найму квартири. Він відмовився від проживання в квартирі, та виїхав на інше постійне місце проживання ще в 2006 році. Весь цей час він не виконував своїх обов'язків встановлених законодавством, не утримував житло, не оплачував житлове приміщення й комунальні послуги, що нараховуються у зв'язку з його реєстрацією, відмовився укласти договір найму на виконання рішення суду. На даний час позивач стала власником квартири і вимушена нести витрати на сплату комунальних послуг, що нараховуються в звязку з реєстрацією відповідача в належній їй квартирі. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні та не дає можливості розпорядитися квартирою за власним розсудом. Відповідач в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації в квартирі за адресою: м. Суми, вул. Кірова, б. 154, кв. 38, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач повністю звільнив квартиру від будь-яких своїх речей, за вказаною адресою не проживає, будь-яких договірних зобов'язань між сторонами немає, він не є членом сім'ї позивача, та на даний час постійно проживає в м. Суми, але не бажає повідомити свого міста проживання. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 26 вересня 2018 року, 09 год. 30 хв. 26 вересня 2018 року розгляд справи відкладено на 11 грудня 2018 року у звязку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання та його викликом в судове засідання шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-сайті Зарічного районного суду м. Суми; задоволено клопотання позивача про витребування з Зарічного районного суду м. Суми матеріалів цивільної справи №2-136/2006 року. В дане судове засідання учасники справи не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивача, яка висловлена була під час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру №348/12032018-30121899, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 22). З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис 27 квітня 2005 року (а.с. 20). З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] 03 вересня 2006 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 19). Згідно\~рішення Зарічного\~районного суду\~м.\~Суми від\~05\~червня 2006\~року позов\~[PERSON]\~задоволено.\~Зобовязано [PERSON]\~укласти з\~[PERSON]\~договір найму\~житлового приміщення\~ квартири\~[ADDRESS] на\~умовах,\~викладених в\~договорі найму\~житла від\~22\~липня 2005\~року,\~усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою №38 будинку №154 по вул. Кірова в м. Сумах, шляхом зобов'язання [PERSON] надати [PERSON] дублікат ключів від вказаного житлового приміщення, а також не перешкоджати у вільному доступі до нього та не перешкоджати проведенню капітального або поточного ремонту в даному житловому приміщенні. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500 грн. моральної шкоди, 150 грн. відшкодування витрат на оплату правової допомоги адвоката та 25 грн. 50 коп. повернення сплаченого судового збору. Позов [PERSON] задоволено частково, усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою №38 будинку №154 по вул. Кірова в м. Сумах, шляхом зобов'язання [PERSON] надати [PERSON] дублікат ключів від вказаного житлового приміщення, а також не перешкоджати у вільному доступі до нього та не перешкоджати проведенню капітального або поточного ремонту в даному житловому приміщенні. У задоволенні решти її позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2006 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2006 року в даній справі в частині відмови в задоволенні вимог [PERSON] щодо спонукання до приведення квартири у первісний стан скасовано. Зобов'язано [PERSON] та [PERSON] привести квартиру [ADDRESS] у придатний до проживання стан. В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 5 червня 2006 року в даній справі залишено без зміни (Справа №2-136/2006, а. с. 154156, 193-194). За договором дарування квартири, укладеному 15 червня 2018 року, вбачається, що [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] належну на праві приватної власності квартиру під № 38, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 154 (а.с. 12-14, 15). Таким чином позивач [PERSON] є власником зазначеної квартири на підставі договору дарування, що був посвідчений 15 червня 2018 року за реєстраційним № 2271 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст.\~316\~ЦК України визначено, що право власності\~\~це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, останній суду не надав. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв'язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved