Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Міліонна, 27, м. Чигирин Черкаської області. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.06.2017 року, вона являється власницею житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Міліонна, 27, м. Чигирин Черкаської області, який укладений між [PERSON] та [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], де крім позивача зареєстрована [PERSON], як попередня власниця вказаного будинку. Остання за вказаною адресою не проживає, її особистих речей у будинку не має, жодних витрат по утриманню та збереженню житлового будинку вона не несе, де після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку повинна була самостійно виписатися з вказаного будинку, але відповідач уникає даного зобовязання. Позивач самостійно сплачує кошти на утримання і збереження житла, що підтверджується квитанціями по сплаті за житлово-комунальні послуги. Особові рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги рахуються за позивачем, а також договори про надання всіх житлово-комунальних послуг також заключені за позивачем. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, додаткових клопотань не має. Проте, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, відповідач не зявилася в судове засідання, не повідомивши суд про причини неявки. Третя особа будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду у судове засідання не зявився , не повідомивши суд про причини неявки. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що являються сусідами позивача, яка проживає одиноко, де разом з нею прописана попередня власниця [PERSON], яка фактично з позивачем у житловому будинку не проживає, де відсутні її особисті речі. Про фактичне місце її проживання чи перебування свідкам не відомо. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Міліонна, 27, м. Чигирин Черкаської області належить на праві власності позивачу по справі, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.06.2017 року, № 731 (а.с.8-10). Відповідно до довідки виконкому Чигиринської міської ради від 08.12.2017 року № 1769-02-17/5 встановлено, що у домоволодінні, розташованого за адресою: вул. Міліонна, 27, м. Чигирин Черкаської області зареєстрована [PERSON] та [PERSON], де остання за місцем реєстрації фактично не проживає із листопада-грудня 2015 року і по даний час. Даний факт підтверджується також актом обстеження умов проживання від 08.12.2017 року № 440-02-17/7, складеного комісією в складі депутата Чигиринської міської ради [PERSON] (а.с.13-14). Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Той факт, що з 2015 року [PERSON] жодного разу не з'являлася за місцем своєї реєстрації в судовому засіданні підтверджується зокрема і показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто право члена сім'ї власника квартири користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цим житлом та обсяг їх прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням. З огляду на припинення права власності [PERSON] на житловий будинок, суд вважає що одночасно з цим припинилось її право на користування цим будинком. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved