Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 25 липня 1981 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, різні погляди на сімейні відносини призводили до з'ясування стосунків, що негативно впливало на емоційно-психологічний стан кожного з подружжя. Спільне проживання припинено, відповідач має іншу жінку. На даний час шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, шлюб існує формально, тому просила розірвати його. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подав. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позивач додатково повідомила, що не проживає та не підтримує шлюбних відносин з відповідачем з грудня 2014 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 25 липня 1981 року. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно Миронівським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 18 грудня 2018 року. Встановлено, що між сторонами як подружжям фактично не існує сімейних стосунків. Шлюбні відносини між подружжям припинені через різні погляди на сімейні відносини, різні звички та характери. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Відсутність взаєморозуміння та постійні суперечки призвели до втрати почуття поваги та любові між подружжям. З грудня 2014 року, тобто строком понад чотири роки, сторони шлюбних відносин сторони не підтримують, наміру на примирення і збереження сім'ї не мають. Відповідач має іншу жінку. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Вказані обставини вказують на можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. При подачі позову позивачем було сплачено 704 гривні 80 копійок судового збору. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved