Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернулася\~до суду\~з позовом,\~в обґрунтування\~якого вказала,\~що вона\~з 12\~червня 1993\~року перебуває\~у шлюбі\~з [PERSON] . Спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю, несумісністю характерів, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю, на даний час немає. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує, просила суд шлюб розірвати, розгляд справи провести без її участі, дошлюбне прізвище не відновлювати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. \~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1993 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 8). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Сторони сімейних стосунків не підтримують, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. \~Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю, несумісністю характерів, що призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач просила не відновлювати їй дошлюбного прізвища « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем. \~\~\~\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved