Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON], [INFO], права користування будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, вона є власницею вказаного будинку, в якому з 05.11.2013 року був зареєстрований відповідач, але ніколи там не проживав і знятися добровільно з реєстраційного обліку відмовляється. Зазначає, що бажає проживати в будинку та в майбутньому продати його, але той факт, що в ній зареєстрований відповідач заважає їй повноцінно користуватися власністю , адже вона з сім'єю не зобов'язана узгоджувати з останнім в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження власністю. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Свідок під час судового засідання пояснила суду, що [PERSON] дійсно більше року не проживає у вказаному будинку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкоємцем житлового будинку [ADDRESS], є [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується також долученим до матеріалів справи Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46463004 від 18.01.2017 року. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 78367811 від 18.01.2017 року вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно Листа-відповіді про інформацію Виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області від 19.04.2017 року № 338 на запит суду, [PERSON], [INFO], з 05.11.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що також підтверджене наявними в справі копією Домової книги для прописки громадян, проживаючих у [ADDRESS], заведеної Виконавчим комітетом Білицької селищної Ради депутатів трудящих м. Добропілля Донецької області 25.11.1969 року, та копією особового рахунку за адресою [ADDRESS] від 04.04.2017 року [NUMBER], відкритого на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину № 80 від 18.01.2017 року на основного квартиронаймача [PERSON]. Актами про обстеження матеріально-побутових умов будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 22.07.2016 року та 05.03.2017 року, складеними депутатом Білицької міської ради Чалою Галиною Іванівною, встановлено, що [PERSON], 1975 року народження, за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст. 41,47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У частині 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 ст. 16 ЦК України що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема, шляхом позбавлення особи права користування житлом. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, справа № 21-1438а15, та від 01 березня 2016 року, справа № 825/1335/13-а. Отже, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, що не суперечить нормам чинного законодавства, беручи до уваги встановлені судом перешкоди у користуванні власністю збоку колишнього мешканця квартири, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про позбавлення [PERSON] права користування будинком. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved