Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1800 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі по 1500 грн щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , шестирічного віку. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 14 лютого 2019 року. Мають малолітнього сина [PERSON] , який залишився проживати з нею. 1 березня 2019 року рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1200 грн щомісячно. З часу постановлення рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а визначений розмір аліментів не дає можливості забезпечити повноцінний розвиток та існування дитини, адже ріст цін на продукти харчування, одяг тощо постійно збільшується. Вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби сина, який є дитиною-інвалідом, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до шести років. Будь-яких інших джерел доходів, крім щомісячних соціальних виплат на дитину, не має. Її матеріальний стан погіршився, що впливає і на матеріальне забезпечення сина. Відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки інших утриманців не має, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, непрацездатних батьків не має, неофіційно працює у Польщі водієм, де отримує високі доходи. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Смолій Л.Д. від 7 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою від 1 жовтня 2020 року суд прийняв справу до провадження та призначив судове засідання до розгляду справи по суті. 30 жовтня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Заперечення проти позову мотивує тим, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною шестирічного віку вже була предметом судового розгляду і рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 1 березня 2019 року в позові [PERSON] відмовлено. Відтак, провадження в частині цих позовних вимог підлягає закриттю в порядку ст.255 ЦПК України. Долучені позивачем медичні документи не є належними та допустимими доказами. При призначенні аліментів на утримання сина судом було здійснено аналіз наданих в тому процесі доказів і відповідно було встановлено суму аліментів в розмірі 1200 грн. Нових доказів, які не були оцінені та взяті до уваги судом раніше, позивач не надала. З моменту призначення аліментів в нього має місце погіршення матеріального становища, адже має обов`язок утримувати не тільки дітей, а й свою матір, яка має проблеми зі здоров`ям і несе значні витрати на медичні обстеження, лікування та придбання ліків. Крім призначених судом аліментів на дитину він під час її відвідування приходить з подарунками, купує іграшки, продукти, памперси. 2 березня 2021 року представник позивача подала заяву про збільшення розміру позовних вимог. В заяві уточнила позовні вимоги та, враховуючи, що сину сторін встановлено інвалідність до 18 років, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі по 1500 грн щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Додатково пояснила, що позивач не може працевлаштуватися, бо мусить весь час бути біля дитини з інвалідністю. Наразі немає прогнозів, що син в майбутньому зможе обходитися без сторонньої допомоги. Батько дитини в догляді за нею не допомагає, аліменти добросовісно не сплачує. Позивач несе витрати на придбання памперсів, ліків, лікування. Крім того, дитина потребує реабілітації. Жодних доказів, що відповідач безробітний та не має доходів, не надано. Матір відповідача працездатна особа. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала по пояснила, що відповідач не має стабільного щомісячного офіційного доходу, через карантин знайти роботу не може. Його матір має онкологічне захворювання, потребує обстеження, лікування. Відповідач частково покриває витрати матері на лікування, оскільки її доходу для цього не вистачає. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини вже наявне судове рішення про відмову в позові. Позивачем не надано доказів, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, не вказано розміру його доходу. Відповідач вважає, що позивач використовує аліменти не за їх цільовим призначенням. Дитина може перебувати не лише вдома з матір`ю, а й в реабілітаційному центрі, тому позивач може влаштуватися на роботу. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2019 року у справі № 569/21330/18. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 7 червня 2017 року. Син сторін проживає з матір`ю (позивачем), про що свідчить довідка про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 19294 від 10 червня 2020 року, видана Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному, та не заперечується відповідачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 1 березня 2019 року у справі № 569/16153/18 з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 31 серпня 2018 року до повноліття дитини. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів судом враховано незадовільний стан здоров`я дитини. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено з наказу про надання відпустки № 8190к від 11 червня 2020 року, виданого ТОВ «Новус Україна», позивачу з 11 червня 2020 року по 4 травня 2023 року надано відпустку по догляду за дитиною без оплати до 6 років. Позивачу з 24 квітня 2019 року по 3 червня 2035 року призначено державну соціальну допомогу на дитину-інваліда до 18 років в розмірі 1407 грн, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 22 квітня 2019 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради. Доказів погіршення матеріального стану позивач суду не надала. Продовження відпустки по догляду за дитиною до шести років не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, оскільки на момент призначення аліментів судом позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Понесення додаткових витрат на утримання сина, який має статус дитини-інвалдіа, пов`язаних з його лікуванням та оздоровленням, доказами не підтверджено. При цьому суд звертає увагу, що витрати на дитину, викликані особливими обставинами, зокрема її хворобою, можуть бути підставою для стягнення додаткових витрат відповідно до ст.185 СК України, однак такої позовної вимоги позивачем не пред`явлено. Суд не приймає до уваги покликання позивача на зміну розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як підставу збільшення розміру аліментів, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким чином таке збільшення вплинуло на погіршення матеріального стану останньої. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років встановлений в розмірі 1921 грн. Розмір присуджених 1 березня 2019 року судом аліментів 1200 грн перевищує встановлений ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 1 березня 2019 року у справі № 569/16153/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною шестирічного віку. Згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Зі змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1 березня 2019 року встановлено, що підставою пред`явленого [PERSON] позову про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивача була ч.3 ст.84 СК України, яка передбачає право дружини, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного або психічного розвитку, на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. В позовній заяві позивач як на підставу позовних вимог щодо стягнення аліментів на її утримання зазначила ч.3 ст.84 та ч.1 ст.88 СК України. В заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач уточнила позов в частині стягнення аліментів на її утримання посиланням на стягнення таких аліментів до досягнення дитиною повноліття, вказавши підставою позову ст.88 СК України. Отже, спір у цій справі за змістом не є ідентичним спору, що був предметом розгляду Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/16153/18. Враховуючи, що в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання позивача відмовлено через відсутність підстав для стягнення таких аліментів в порядку ч.3 ст.84 СК України, а підставою даного позову є ч.1 ст.88 СК України, що передбачає інші обставини для отримання права на утримання, покликання представника відповідача на необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини не заслуговують на увагу. Син сторін [PERSON] з 24 квітня 2019 року має статус дитини з інвалідністю, що підтверджується довідкою № 69, виданою 8 травня 2019 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» Рівненської міської ради, та медичним висновком № 40 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства до 18 років від 24 квітня 2019 року, дійсним до 4 червня 2035 року. Довідкою № 69 від 8 травня 2019 року також підтверджується потреба дитини - [PERSON] у домашньому догляді. Індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда № 40 від 24 квітня 2019 року, видана КНП «Міська дитяча лікарня» Рівненської міської ради, передбачає постійну соціальну та побутову реабілітацію, постійне навчання основним соціальним навичкам, постійну фізичну реабілітацію, оскільки малолітній [PERSON] має обмеження до самообслуговування (І ступеня), до пересування (ІІ ступеня), до орієнтації (І ступеня), до спілкування (ІІ ступеня), до контролю за своєю поведінкою (І ступеня). Відтак, суд вважає, що позивач має право на утримання відповідно до ч.1 ст.88 СК України, оскільки проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду. Можливість перебування дитини в реабілітаційному центрі, на що звертала увагу представник відповідача, не спростовує потребу дитини в сторонньому догляді. Наявність у позивача змоги працевлаштуватися під час перебування дитини на реабілітації в реабілітаційному центрі не впливає на право на утримання, оскільки воно не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина з інвалідністю. Відповідач є працездатною особою, аліментів на утримання інших осіб, крім сина [PERSON] , не сплачує, докази про його стан здоров`я чи наявність інших обставин, які перешкоджають йому працевлаштуватись та отримувати дохід, відсутні, що свідчить про можливість останнім надавати матеріальну допомогу матері дитини з інвалідністю, яка проживає з нею. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач періодично отримує дохід, виїздить за кордон в пошуках роботи та несе витрати на лікування матері, однак розміру доходу відповідача не вказала, що позбавляє суд можливості дійти висновку про неспроможність останнього сплачувати аліменти на утримання позивача. Покликання представника відповідача на витрати, які несе відповідач на допомогу своїй хворій матері, суд до уваги не приймає, оскільки відсутні докази понесення таких витрат саме відповідачем та їх розмір. Надані копії чеків на придбання ліків та проведення обстеження не підтверджують їх оплату відповідачем. Суд зазначає, що матір відповідача [PERSON] не має статусу особи з інвалідністю, працездатна та отримує регулярний дохід, про що свідчить довідка про заробітну плату від 1 жовтня 2020 року. Разом з тим, враховуючи, що потреба дитини у домашньому догляді встановлена довідкою № 69 від 8 травня 2019 року до 4 травня 2023 року, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення сином шести років, оскільки однією з умов, яка надає право на утримання на підставі ч.1 ст.88 СК України, є неможливість дитини обходитися без постійного стороннього догляду. Відповідно до ч.2 ст.88 СК України розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно з ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги встановлені у справі обставини, суд визначає аліменти на утримання позивача в розмірі 1000 грн щомісячно та вважає такий розмір аліментів достатнім для позивача з огляду на встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не обтяжливим для відповідача. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір з позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання матері дитини, від сплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: partial