Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить (після уточнень) стягнути з відповідача на користь повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 26.05.2001 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний момент навчається у ДВНЗ «Дніпропетровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» на денній формі навчання на бюджетній основі. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, а вона самостійно не взмозі утримувати сина у зв`язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов`язання відсутні. Вона зверталася до відповідача з вимогою добровільної сплати відповідної суми коштів на утримання дитини, але останній на них ніяк не реагує по цей час. У підготовче засідання позивач не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 42). Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с. 43). Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності\~та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення уточнених вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому засіданні, за наслідками чого винести рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що з 26.05.2001 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки Олександрівської селищної ради від 19.12.2019 № 6598, [PERSON] знаходиться на утриманні позивача (а.с. 13). \~\~\~\~ Відповідно до довідки, виданої ДВНЗ «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» за № 512 від 17.12.2019, [PERSON] є студентом 3-го курсу даного коледжу (денна форма навчання, бюджет), на повному державному забезпеченні не знаходиться, термін закінчення навчання - 30.06.2021 (а.с. 14). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.\~199\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У ч. 1 ст.\~182\~СК України визначено перелік обставин, які суд враховує при визначенні розміру аліментів. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов?язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов?язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу. При визначенні суми матеріальної допомоги мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Стаття 182 СК України, яка передбачає мінімальний розмір аліментів, в зазначеному переліку відсутня. Судом враховано, що син позивача [PERSON] на даний час навчається у ДВНЗ «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» на денній формі навчання, бюджет, на повному\~державному забезпеченні\~не знаходиться, працювати не має можливості, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Тому суд вважає, що [PERSON] може і зобов?язаний надавати матеріальну допомогу своєму синові під час його навчання, який потребує такої допомоги.\~\~ Окрім того, позивач просить стягнути аліменти з відповідача до досягнення сином [PERSON] 23-ох років за умови продовження навчання, проте суду не надано доказів за яких умов дитина буде навчатися саме до 23-ох років. Відтак, аліменти необхідно стягнути з відповідача до закінчення навчання, а саме до 30.06.2021. Крім того, позивач у позовних вимогах просить стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Тобто, Закон передбачає альтернативу щодо визначення виду аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, але в той же час зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати положення ст. 182 СК України. Положення статті 200 СК України не містять приписів щодо обов`язкового встановлення мінімального розміру аліментів, а отже, не визначають його мінімальної межі з посиланням на розмір прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини для особи яка вже є повнолітньою. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial