Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08 квітня 2010 року у справі №2-1084-2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто аліменти з [PERSON], проживаючого за адресою: [INFO], тимчасово не працюючого, аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO], 300 грн., 00 коп. та [PERSON] [INFO] в розмірі 300 грн., 00 коп. щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 22 лютого 2010 року Відповідно до виконавчого листа № 2-1084/2010 виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 06 квітня 2012 року на підставі рішення суду, Замостянським відділом державної виконавчої служби міста Вінниця була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 33506074. Внаслідок невиконання [PERSON] рішення суду за ним утворилась заборгованість із виплати аліментів. Станом на 01 лютого 2018 року заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 33506074 складає 39750,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 08 лютого 2018 року за вих. № 4581/15.24-25. Розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня виникнення заборгованості сплати аліментів здійснений відповідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 33506074 складає: - на утримання [PERSON], 399513,00 грн. та на утримання [PERSON] 258669,00 грн. Таким чином, як зазначила позивач, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 658182,00 грн. Однак, з метою дотримання вимог ч. 1 ст. 196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) не більше 100 відсотків заборгованості, а тому позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 39750,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та не заперечили щодо стягнення пені в розмірі 31351,85 грн., що не перевищує суми заборгованості відповідно до довідки-розрахунку від 27.04.2018 року, виданої Замостянським ВДВС м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області, яка була видана з врахуванням всіх проведених відповідачем виплат по аліментам та які не були враховані державним виконавцем при виготовлені розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.09.2017 року по 01.02.2018 року по ВП №33506074. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08 квітня 2010 року у справі №2-1084-2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто аліменти з [PERSON], проживаючого за адресою: [INFO], тимчасово не працюючого, аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO], 300 грн., 00 коп. та [PERSON] [INFO] в розмірі 300 грн., 00 коп. щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 22 лютого 2010 року (а.с. 4). Відповідно до виконавчого листа № 2-1084/2010 виданого Замостянським районним судом м. Вінниці 06 квітня 2012 року на підставі рішення суду, Замостянським відділом державної виконавчої служби міста Вінниця була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 33506074. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що внаслідок невиконання [PERSON] рішення суду за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Станом на 01 лютого 2018 року заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 33506074 складає 39750,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 08 лютого 2018 року за вих. № 4581/15.24-25 (а.с. 7). Проте, вказаний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів суд не бере до уваги, оскільки він був виготовлений державним виконавцем 08.02.2018 року, яким не було враховано проведені відповідачем виплати по аліментах. Позивач в судовому засіданні підтвердила ті обставини, що відповідач іноді виплачував грошові кошти на виконання рішення суду про стягнення аліментів. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який був виданий 27.04.2018 року вбачається, що відповідачем за період з 22.03.2010 року по 27.04.2018 року були сплочені кошти згідно квитанцій на загальну суму 8898,15 грн. і його заборгованість по аліментах становить 31351,85 грн. (а.с. 32-33). За правилами ч.1-2, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів; при цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались; тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності його вини щодо несплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладених розрахунків та враховуючи винну поведінку боржника [PERSON], суд дійшов висновку, що розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача становить 31351,85 грн., оскільки вона не перевищує основну суму заборгованості та відповідачем [PERSON], позов в цій частині було визнано. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст. 141 ЦПК України, має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial