Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. У тексті позову позивач вказала, що з 06.06.2015 року по 21.01.2021 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі між собою. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . 01.01.2021 року відповідач забрав без узгодження з позивачем їхню спільну дитину [PERSON] з місця його постійного проживання, у зв`язку з чим, позивач звернулася до поліції. Позивач вважає, що місце проживання малолітньої дитини [PERSON] має бути визначене саме з нею, оскільки вона працевлаштована та отримує стабільний дохід, може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Натомість відповідач не має постійного місця роботи та не утримує дитину. У зв`язку з викладеним, позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Позов надійшов до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 29.03.2021 року. Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.05.2021 року справа передана для розгляду до Баштанського районного суду Миколаївської області. 03.06.2021 року вказана справа надійшла до Баштанського районного суду Миколаївської області. 08.06.2021 року ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.06.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 10.00 годин 30.07.2021 року. 21.09.2021 року підготовче провадження по справі закрите та справа призначена до судового розгляду на 22.10.2021 року на 13.00 год. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача та підтримання позову. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився до суду та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Від третьої особи - Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради до суду надійшов висновок щодо розв`язання спору у справі. Від третьої особи - Служби у справах дітей Баштанської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та підтримання позовних вимог з врахуванням висновку Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради. Дослідивши наявні у справі матеріали (довідку про склад сім`ї та реєстрацію від 10.03.2021 року; копію свідоцтва про народження від 11.08.2015 року; копію рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.01.2021 року; повідомлення №131/71-2021 від 13.01.2021 року; рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 283 від 18.08.2021 року; висновок органу опіки та піклування від 18.08.2021 року; копію акту обстеження умов проживання від 11.08.2021 року) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 06.06.2015 року, який був розірваний рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.01.2021 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає зі своєю матір`ю - позивачем [PERSON] , по [ADDRESS] . Органом опіки та піклування Южноукраїнської міської ради наданий висновок від 18.08.2021 року, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з позивачем. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.08.2021 року позивач проживає у квартирі разом з вдома дітьми, в квартирі створені всі необхідні умови для проживання дитини - [PERSON] , який проживає в окремій кімнаті, має окреме спальне місце, має місце для занять, одяг та взуття, які відповідають сезону. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із частини 4 статті 29 ЦК України слідує, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створювати реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Європейський суд з прав людини у свої практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України», від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю, яка піклується про неї, забезпечує їй всі необхідні умови для виховання, розвитку і навчання, враховуючи вік малолітнього [PERSON] , який на момент ухвалення рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved