Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначила, що 11.10.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, з червня 2008 року проживають окремо. Вважає, що примирення та збереження сім'ї неможливе, тому просить шлюб розірвати, стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач - визнає. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Прізвище дружини після укладення шлюбу «[PERSON]». Як вбачається з копії свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є сторони по справі. Однак внаслідок непорозумінь сім'я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім'єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд роз'яснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, які суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. З відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved