Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 03 березня 1995 року вона у Будеївській сільській раді, Кодимського району, Одеської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені зсерпня 2012 року, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, у сімейних стосунках застосовує фізичне насильство, ніякої участі у примноженні сімейних статків не приймає. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про визнання позову і розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 березня 1995 року у Будеївській сільській раді, Кодимського району, Одеської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, оскільки подружжя має різні погляди на життя, різні вподобання, відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує фізичне насильство в сім»ї, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Вони не живуть однією сім»єю з серпня 2012 року . Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об»єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов»язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2 СК України,

Outcome: approved