Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом, та просить постановити рішення яким визнати за нею право власності на 1/3 частину\~ житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому як за членом колишнього колгоспного двору. Свої вимоги мотивує тим, що вона\~ є власником 1/3 частки будинку, розташованого за адресою: вул. Толстого, № 61, с. Кубей, Болградський район Одеська область. Вищевказаний будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 14 квітня 1991 року в даному будинку проживали та були зареєстровані вона, позивачка (дошлюбне прізвище [PERSON]), та її батьки - [PERSON], померлий 17.10.2006 року і [PERSON], померла 22.11.2013 року, та кожному з них належало по 1/3 частині будинку. Спадщину після їх смерті позивач прийняла у встановленому законом порядку, що підтверджується рішенням суду від 09.10.2015 року. Надалі, вона, позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою зареєструвати своє право власності, але їй було відмовлено у звязку з тим, що у неї відсутні документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на 1/3 частину будинку, що унеможливлює проведення процедури державної реєстрації права власності. Позивач в судове засідання не прибула, повідомлена згідно вимог чинного законодавства (а.с.17), в позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.4), а також подала до суду окрему заяву (а.с.18). Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.17). До суду подали заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.21). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Толстого, № 61, с. Кубей, Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON], який помер 17 жовтня 2006 року. До складу двору також входили: його дружина [PERSON], яка померла 22 листопада 2013 року, та їх донька [PERSON] (а.с.19), позивач по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частині вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 1359 від 06.06.2017 року, виданою [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області (відповідно до запису в погосподарській книзі за № 806) (а.с.6), технічним паспортом (а.с.7-9). Рішення про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Толстого, 61, с. Червоноармійське, Болградський район Одеська область, [PERSON] (колишня назва Червоноармійська) сільською радою Болградського району Одеської області не приймалося протягом 1991 2017 років. Позивач 25.12.2001 року уклала шлюб в Болградському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з гр. [PERSON], та змінила прізвище з «Гетьман» на «Лазарєва» (а.с.20). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачці належить 1/3 частка житлового будинку за адресою: вул. Толстого, 61, с. Кубей, Болградський район, Одеська область, як члену колишнього колгоспного двору. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 09.10.2015 року, справа № 497/2149/15-ц за позивачем [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO] визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Толстого, № 61, с. Червоноармійське, Болградського району, Одеської області як за спадкоємицею за законом першої черги після смерті батьків (а.с.12). Рішення виконано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72426827 (а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що позивачка мали намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням № 32142321 від 01.11.2016 року відмовила позивачці у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок за названою адресою (а.с.13). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачка будучи власником частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Толстого, 61, с. Кубей, Болградський район Одеська область, не може зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються її права як власника. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved