Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщення - будинок [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 25 вересня 2012 року [PERSON] та свідоцтва про право власності на Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте подружжям за час шлюбу, є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Крім неї у будинку зареєстрований її син, відповідач по справі, який з 3 вересня 1989 року в будинку не проживає, свої речі не зберігає. Відповідач не приймає участі в утримання будинку. В зв`язку з реєстрацією відповідача вона не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, позивач подала заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також позивач зазначила, що відмовляється від допиту свідків у судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу від 25 вересня 2012 року та витягу про державну реєстрацію прав № 35787574 [PERSON] є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №932, [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Це також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 35787608 від 09.10.2012 р. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №931, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1 гектарів, кадастровий номер: 3510300000:16:668:0003. Це також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31785739 від 25.09.2012 року. Таким чином, [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 12.11.2019 року №735 видної головою квартального № 26 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , власник, [PERSON] , [INFO] , син, та [PERSON] , [INFO] , син, який за вказаною адресою не проживає. Згідно акту про не проживання, підписаного головою квартального комітету № 26 в присутності сусідів, встановлено, що [PERSON] за даною адресою не проживає, цей факт засвідчують сусіди. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи надані позивачем докази, виходячи зі змісту наведених норм права і з урахуванням вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, а також те, що відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що він не проживає у зазначеному будинку або відсутній у ньому з поважних причин, або за ним відповідно до закону зберігається право користування жилим приміщенням, суд вважає доведеним те, що відповідач втратив право користування спірним будинком. Тому позовна вимога [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою суд зазначає наступне. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в України визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року ( далі- Закон) . Відповідно до ст. 3 Закону реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання відповідним органом виконавчої влади з питань реєстрації, а тому в даному випадку вирішення цього питання взагалі не потребує судового втручання. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial