Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, до відповідача в просить суд стягнути борг за розпискою від 27.03.2013 року в сумі 8 000 грн., 3 % річних від суми боргу в сумі 59,18 грн., судовий збір в сумі 243,60 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.03.2013 року відповідачка взяла в неї в борг 8 000 грн. зі строком повернення 01.04.2014 року. Борг не повернуто. Прострочення боргу становить 90 днів, тому вважає необхідно стягнути також 3% річних за ці дні, що становить 59,18 грн. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обгрунтування позову та просили задовольнити її вимоги. Відповідач позов в судовому засіданні не визнала. Вважає, що 8 000 грн. повернуті за розпискою іншої особи - сина відповідача від 27.03.2013 року, як складова суми за придбаний сином у позивача будинок. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав: За розпискою від 27.03.2013 року відповідач у позивача взяла в борг в сумі 8 000 грн. зі строком повернення 01.04.2014 року (а.с. 6). Написання розписки відповідач не оспорює. Борг станом на 03.10.2014 року за вказаною розпискою не повернуто, що не оспорюється сторонами. Суд, ухвалюючи дане рішення, враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену ним при розгляді справи № 6-63цс13 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Зокрема, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Обов'язковість врахування висновків Верховного Суду України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, передбачено ч. 2 ст. 214 ЦПК України. Отже, на підставі наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано факту отримання грошової суми по вищевказаній розписці та укладення договору позики. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Прострочка сплати боргу з 02.04.2014 року по 30.06.2014 року складає 90 днів, розмір 3 % річних від яких складає 59,18 грн. (3% річних від 8000 грн. - 240 грн.; 240 грн. : 365 днів х 90 днів). Доводи відповідача про те, що вона фактично не отримувала грошові кошти за розпискою спростовується змістом розписки. Посилання відповідача на договір купівлі-продажу від 27.03.2013 року, який укладено між позивачем та [PERSON] (сином відповідача), та на розписку про повний розрахунок за вказаним договором (а.с. 35-39) не спростовують доводів позивача щодо неповернення боргу, оскільки в розписці про отримання 8000 грн. відповідачем не конкретизовано на які цілі вони отримані останньою. В розписці сина позивача також відсутнє посилання про повернення боргу позивачеві за розпискою відповідача в сумі 8000 грн. і зазначено, що кошти сплачено за угодою, де відповідач не є стороною чи представником покупця. Крім того, відповідач в судовому засіданні повідомила суду, що не була в установленому законом порядку (на підставі довіреності) уповноважена сином на отримання коштів у позивача для розрахунку за придбання ним будинку у позивача. Згідно ж розрахунку № 018-YI/2014 від 01.07.2014 року, розрахунковим квитанціям (а.с. 8, 9, 10) витрати на правову допомогу, понесені позивачем у зв'язку зі зверненням з позовом в даній справі, складають 3 000 грн., сума яких і розрахунок відповідачем не оспорювалися. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При зверненні до суду в даній справі позивачем було сплачено судовий збір, який вона просить стягнути в сумі 243,60 грн. на її користь з відповідача (а.с. 1). Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved