Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що є власником земельної ділянки площею 0,0826 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у м. Суми по вул. Якіра, 33. [PERSON] є власником земельної ділянки у м. Суми по вул. Якіра, 31. Відповідач на своїй земельній ділянці здійснила будівництво споруди впритул до її будинку в порушення вимог ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудову міських і сільських поселень» та ДБН В.2.6.-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд». Факт порушення вищевказаних норм підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 83 від 31.07.2015 р. проведеного Сумським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора [PERSON]. Експертом проведено аналіз відповідності спірної двоповерхової господарської будівлі та її місця розташування за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 33 вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. При будівництві господарської будівлі були допущені порушення: ДБН 360-92** - п. 3.24* фактично двоповерхова господарська будівля виступила за лінію забудови на 150 мм. Гараж, розташований на 1 поверсі господарської будівлі не є зблокованим з житловим будинком, тому не може бути розташованим по лінії забудови та не відповідає вимогам Державних будівельних норм; п.3.25* - вимога не виконана, оскільки між побудованою господарською будівлею та житловим будинком фактична відстань становить 0,9 м. Також не організовано відвід води від водовідвідної труби, встановленої біля дворового кута будівлі; п. 3.25а* - вимога ДБН не виконана. Відстань між будинком і господарською будівлею повинна складати не менше 10 м, фактична відстань становить 0,9 м. ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд» п. 1.3 (том 1) вимога ДБН не виконана. Проекція карнизу покрівлі господарської будівлі нависає над покрівлею житлового будинку на 200 мм; п. 1.6 (том 1) - вимога ДБН не виконана, оскільки: розташування двох покрівель не виключає можливості скидання снігу з верхньої покрівлі на нижню, в той час як механічне навантаження на нижню азбоцементну покрівлю не допускається. Оскільки спірна господарська будівля не відповідає цілому ряду будівельних норм та грубо порушує право позивача на безпечне володіння своєю власністю, а тому відповідно до ч.1, 4,7 ст. 376 ЦК України підлягає знесенню за рахунок відповідача. Просила суд: зобовязати [PERSON] за власний рахунок демонтувати шляхом знесення двоповерхову господарську будівлю, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31 та стягнути судові витрати: 487,20 грн. судового збору та 2949,12 грн. витрат за висновок експертного будівельно-технічного дослідження. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримали і просили задовольнити, наполягали саме на зобовязанні відповідача за власний рахунок демонтувати шляхом знесення двоповерхову господарську будівлю гараж. Представник позивача [PERSON] суду пояснила, що відповідач та її представник є їх сусідами разом з [PERSON] Відповідач придбала сусідній будинок, а на місці старого будинку було побудовано двоповерховий гараж з лазнею. Вважає гараж самочинним будівництвом, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, оскільки під час його будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Відразу при здійсненні будівництва вони зверталися до різних органів інспекції Державного архітектурно- будівельного контролю в Сумській області, прокуратури, але безрезультатно. Право власності відповідача на гараж зареєстровано. Їх будинок старий, будівля гаражу нависає над їх хатою, криша перекриває їх кришу і всі атмосферні опади потрапляють на їх кришу, а потім під їх фундамент. При будівництві зменшено відстань між їх будинком та гаражем була 1,46 м, а зараз - 0,90 м, що не відповідає будівельним нормам. Відповідачем на місці бувшого житлового будинку збудовано гараж, тобто мова вже не може йти про реконструкцію, а виключно про нове будівництво з дотримання відповідних норм та правил, порушення яких зазначено експертом. Загальна відстань між будинками була 1,46 м (0,47 + 0,99), за даними висновку будівельно-технічного дослідження на теперішній час відстань від бувшого житлового будинку до межі становила 0,99 м, тобто відстань скоротилася приблизно на метр, що суперечить позиції відповідача стосовно: збереження існуючих відстаней між будівлями. На даний час за технічними паспортами відповідача (старий та новий): обрис бувшого житлового будинку не збігається з обрисом спірної будівлі - гаражу; розмір збудованого гаражу є більшим та будівлю зміщено до житлового будинку позивача; зроблено другий поверх або як зазначає відповідач мансарду. При будівництві гаражу відповідача вийшли за червону лінію. Відповідач з 2012 року порушує їх права, йому пропонували здійснити перебудову та знести 2 поверх, але він цього зробити не хоче, тому наполягають на знесенні гаражу. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що власником будинку та господарських будівель по вул. Якіра, 31 в м. Суми є його дружина. Вони придбали старий будинок і на його місці провівши реконструкцію побудували гараж з лазнею, яка не функціонує. Гараж одноповерхова споруда з мансардою, на даний час він пустий. 16.09.2011 р. було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № СМ 06111043311 від 16.09.2011 року до архітектурно - будівельної інспекції та зареєстровано встановленим порядком. 16.08.2013 р. було проведено інвентаризацію нерухомого майна, виготовлено технічний паспорт у якому зазначені і житловий будинок і гараж з лазнею. Штампи про самочинне будівництво у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) одноквартирний житловий будинок № 31 по вул. Якіра в м. Суми відсутні. Питання щодо будівництва гаражу з лазнею були узгоджені з позивачем та її чоловіком. Будівництво проведено на належній відповідачу земельні ділянці, право власності на гараж зареєстровано, тобто він не є самочинним будівництвом. Будинок 33 стоїть майже на межі між земельними ділянками. Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій від 19.10.2004 р. № 126 починаючи з моменту будівництва - і до його закінчення (початок 2013 - 16.08.2013 роки) не застосовуються до обєктів площею до 300 кв.м. Вказував, що позов може бути предявлений відповідним органом державної влади, а не позивачем. Заслухавши пояснення представників сторін, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] є власником житлового будинку № 33 з надвірними та побутовими будівлями, що знаходиться по вулиці Якіра в м. Суми та розташований на земельній ділянці площею 822 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 01.02.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.09.2009 р. [PERSON] є власником земельної ділянки, яка знаходиться по вул. Якіра, 33 в м. Суми площею 0,0826 га цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9). Відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], купила житловий будинок під номером 31, що знаходиться по вул. Якіра в м. Суми (а.с. 52 - 53). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купила земельну ділянку, загальною площею 0,0854 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910136600:19:025:0081, що знаходиться по вул. Якіра, 31 в м. Суми. Вказана земельна ділянка належить відповідачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 02.08.2011 р. (а.с. 54 55, 56-57). Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31, загальною площею 188,2 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 8916260 від 04.09.2013 р. (а.с. 102). Складовою частиною зазначеного обєкта нерухомого майна є і спірний гараж з лазнею Б-1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2013 р. та Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) одноквартирний житловий будинок № 31, вул. Якіра м. Суми від 16.08.2013 р. (а.с. 103). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) одноквартирний житловий будинок № 31 по вул. Якіра в м. Суми від 16.08.2013 р. вбачається, що житловий будинок А-ІІ та гараж з лазнею Б-1 побудовано у 2013 році (а.с. 58 - 66). Як на підставу позову позивач посилається на ч.ч. 1, 4 і 7 ст. 376 ЦК України та вказує, що під час будівництва гаража з лазнею було допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Згідно наданого позивачем [PERSON] експертного будівельно-технічного дослідження № 853 від 31.07.2015 р. проведеного експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора [PERSON] [PERSON] вбачається, що збудована двоповерхова господарська будівля та її місце розташування за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31, по відношенню до раніше існуючого будинку за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 33, не відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема: п.3.24*, п. 3.25*, 3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 1.3, п. 1.6 (том 1) ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд» (а.с. 11 - 19). Зазначеним дослідженням встановлено, що фактично двоповерхова господарська будівля виступила за лінію забудови на 150 мм. Гараж, розташований на 1 поверсі господарської будівлі не є зблокованим з житловим будинком, тому не може бути розташованим по лінії забудови та не відповідає вимогам Державних будівельних норм; між побудованою господарською будівлею та житловим будинком фактична відстань становить 0,9 м.; не організовано відвід води від водовідвідної труби, встановленої біля дворового кута будівлі; відстань між будинком і господарською будівлею повинна складати не менше 10 м, фактична відстань становить 0,9 м.; проекція карнизу покрівлі господарської будівлі нависає над покрівлею житлового будинку на 200 мм; розташування двох покрівель не виключає можливості скидання снігу з верхньої покрівлі на нижню, в той час як механічне навантаження на нижню азбоцементну покрівлю не допускається. Суд зауважує, що наведений висновок експертного будівельно-технічного дослідження не є висновком експерта у розумінні положень ч. 2 ст. 57, ст. 66, ст. 143 ЦПК України. У судовому засіданні [PERSON], який проводив вищевказане дослідження суду пояснив, що ним за зверненням [PERSON] проведено будівельно технічне дослідження і встановлено невідповідність збудованої двоповерхової господарської будівлі та її місце розташування за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31, по відношенню до раніше існуючого будинку за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 33, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва вказаним у висновку. Зазначив, що за вимогами вогностійкості відстань між будинком позивача і господарською будівлею повинна складати не менше 10 м, проте така забудова у м. Суми майже неможлива через невелику площу земельних ділянок. Другий поверх будівлі є мансардним. Вода з покрівлі по пластиковій трубі, встановленої біля дворового кута будівлі та водовідвідному коліну, яке майже доходить до центру на відстані між двома зовнішніми стінами з урахуванням уклону планування території може потрапляти як під фундамент самої господарської споруди так і під відмостку фундаменту житлового будинку позивача. Проекція карнизу покрівлі господарської будівлі нависає над покрівлею житлового будинку на 200 мм, та знаходиться вище на 2,04 - 2,22 м, що не виключає можливості скидання опадів з верхньої покрівлі на нижню, але механічне навантаження на нижню азбоцементну покрівлю не допускається. Відстань між будинком і гаражем повинна буди 2 метра. Для усунення цих недоліків необхідно розробити проект перебудови гаража. Крім того, представник позивача зазначала, що вони неодноразово зверталися до відповідних органів про притягнення відповідача до відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.03.2014 р. у справі № 2- а/592/67/14 за позовом [PERSON] до Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Сумській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасовано постанову інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області за № 4 від 09.01.2014 р. по справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ч. 5 ст. 96 КУпАП (а.с. 104 - 105). Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014 р. у справі № 818/783/14 за позовом [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису залишено без змін постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.04.2014 р., якою визнано протиправним та скасовано припис Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області № 1293 від 13.12.2013 року про усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (а.с. 106 -107). Зазначеними судовими рішеннями встановлено обставини, що 16.08.2013 р. було проведено інвентаризацію нерухомого майна за адресою: м. Суми, вул. Якіра 31 та виготовлено технічний паспорт у якому зазначені і житловий будинок і гараж з лазнею. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду від 24.05.2001 року № 127 виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або господарські будівлі підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах технічного паспорту і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразку. При цьому, вказані вище штампи у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) одноквартирний житловий будинок № 31 по вул. Якіра в м. Суми від 16.08.2013 р. відсутні, що свідчить про законність збудованих обєктів Декларацією про готовність обєкта до експлуатації від 12.08.2012 року будівництво житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31 1 категорії складності на замовлення [PERSON] вважати закінченим будівництвом обєкт готовим до експлуатації, без зазначення самочинних обєктів. Таким чином судом встановлено, що спірна двоповерхова господарська будівля - гараж з лазнею Б-1 є складовою частиною обєкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31, право власності на який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2013 р. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникненням, перехід і припиненням підлягають державній реєстрації. За наведених підстав слід дійти висновку, що гараж з лазнею Б-1 не є об'єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України, оскільки право власності на нього зареєстровано у встановленому законом порядку. А відтак доводи позивача, що господарська будівля є об'єктом самочинного будівництва не знайшли свого підтвердження. Позивач вказує, що спірна господарська будівля не відповідає цілому ряду будівельних норм та грубо порушує її право на безпечне володіння своєю власністю, тому підлягає знесенню за рахунок відповідача на підставі ст. 376 ЦК України. Суд зазначає, що знесення нерухомості, збудованої з істотним порушенням будівельних норм і правил можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відповідно до процесуальної позиції представників позивача, питання перебудови спірної господарської будівлі, зокрема для усунення невідповідності вимогам п.3.24*, п. 3.25*, 3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 1.3, п. 1.6 (том 1) ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд», про що вказано у [PERSON] експертного будівельно-технічного дослідження № 853 від 31.07.2015 р. проведеного експертом Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора [PERSON] не досліджувалось. Спеціаліст [PERSON] вказував на необхідність здійснення саме перебудови. Представники позивача наполягали виключено на обраному нею способі захисту прав. З огляду на викладене, вирішуючи позов в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, відсутні правові підстави для захисту прав позивача в обраний нею спосіб зобовязання відповідача за власний рахунок демонтувати шляхом знесення двоповерхову господарську будівлю, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Якіра, 31. Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed