Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, вимоги за яким уточнила заявою від 05.03.2020, та просить суд скасувати державну реєстрацію права власності та припинити речові права Львівської міської ради на: нежитлові приміщення інд. № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], загальною площею 137, 3 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлові приміщення другого поверху буд. Літ. «А-2», під інд. [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], загальною площею 98 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлові приміщення другого поверху під інд. [ADDRESS] , загальною площею [NUMBER], 3 кв.м., по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що являється власником ј частини нежитлових приміщень другого поверху, загальною площею 406,2 м.кв., за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 19.09.2019 вона довідалася про проведення на сайті оператора електронного майданчика «Prozorro» електронного аукціону об`єкта малої приватизації - нежитлових приміщень другого поверху загальною площею 274,6 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , який виставлений організатором аукціону - Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. Однак, ознайомившись через Інтернет ресурси з детальною інформацією про лот, виявила, що під виглядом майна комунальної власності продається нерухоме майно, яке належить їй на праві власності. Зокрема, шляхом співставлення та аналізу технічної документації на нежитлові приміщення, що перебувають у її співвласності та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частині, по [ADDRESS] , та приміщень Львівської міської ради по [ADDRESS] , вона дійшла висновку, нежитлові приміщення по [ADDRESS] майже повністю включають в себе її нежитлові приміщення по [ADDRESS] . Так, копія технічного паспорта на нежитлові приміщення площею 98,0 м.кв. по [ADDRESS] містить план частини другого поверху, де зазначені нежитлові приміщення: санвузол, площею 2,8 м.кв., комора, площею 1,2 м.кв., основне приміщення, площею 23,7 м.кв., склад, площею 49,; м.кв., склад, площею 5,9 м.кв., комора, площею 1,6 м.кв, основне приміщення, площею 13,4 м.кв., які є ідентичними за площею, геометричним виглядом та місцем розташування до приміщень, які позначені у її технічному паспорті на нежитлові приміщення по [ADDRESS] під індексами 11-7, 11-8, 11-9, 11-10, 11-20, 11-22, 11-23. Також, копія технічного паспорта на нежитлові приміщення площею 137,3 м.кв. по [ADDRESS] містить план частини другого поверху, де зазначені чотири нежитлові основні приміщення та коридор є ідентичними за площею, геометричним виглядом та місцем розташування до приміщень, які позначені у її технічному паспорті на нежитлові приміщення по [ADDRESS] під індексами 11-16, 11-17, 11-18, 11-19, 11-20. Крім цього, копія технічного паспорта на нежитлові приміщення площею [NUMBER],3 м.кв. по [ADDRESS] містить план частини другого поверху, де зазначене основне приміщення, площею 38,0 м.кв. та коридор, площею 1,3 м.кв., які за площею, геометричним виглядом та місцем розташування є ідентичними до приміщень, які позначені у її технічному паспорті на нежитлові приміщення по [ADDRESS] під індексами 11-12, 11-14. Вказані обставини підтверджуються і висновком експертизи, який виготовлений на її замовлення. За таких обставин вважає, що на даний час має місце подвійна реєстрація права власності щодо одного і того ж самого нерухомого майна, що в свою чергу призводить до порушення її права власності, а у випадку відчуження відповідачем через аукціон третім особам, призведе до позбавлення її законного права власності на належне їй майно. З врахуванням поданої заяви про зміну підстав позову від 23.07.2020, позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради не можуть бути підставою для здійснення реєстрації права комунальної власності за органом місцевого самоврядування, так як на той час ці приміщення уже перебували у приватній власності, щодо вилучення такого майна із її власності, своєї згоди вона не давала, а тому просить позов задовольнити та захистити її порушене право у заявлений спосіб. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. 27.01.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечує з мотивів його безпідставності. Зазначає, що будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, як і усі його приміщення, що не були відчужені/приватизовані у встановленому законом порядку. У свою чергу жодні нежитлові приміщення Львівською міською радою не відчужувалися позивачу, третім особам, а тому у них не могло виникнути жодних прав щодо володіння, користування, розпоряджання таким майном. Щодо обставин перебування у власності позивачів, третіх осіб нежитлових приміщень в цьому будинку, загальною площею 406,2 м.кв., то таке право міською радою оспорюється в судовому порядку. В той же час, вважає, що ними, як розпорядником комунального майна від імені територіальної громади, на законних підставах було виставлено на аукціон нежитлові приміщення в будинку по [ADDRESS] , які перебувають у комунальній власності та не мають жодного відношення, до нежитлових приміщень по [ADDRESS] , з приводу яких між сторонами існує судовий спір в іншій справі. У свою чергу, позивач належними та допустимими доказами не довела перед судом, що нежитлові приміщення по [ADDRESS] та по [ADDRESS] накладаються один на одного. А представлений нею висновок експертизи не може братися судом до уваги, оскільки не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також про те, що експертиза проводилася для подальшого подання у суд. 25.02.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому зазначено про необґрунтованість позиції відповідача в частині наявності факту подвійної реєстрації права власності щодо одних і тих же нежитлових приміщень, оскільки жодним чином не спростовується протилежне, щодо доводів про дані технічних паспортів та будівельно-технічного дослідження про відсутність відмінності між спірним приміщеннями по [ADDRESS] та по [ADDRESS] . Крім цього, зазначив, що до подачі позову в суд позивачем було замовлено будівельно-технічне дослідження, а не проведення судової будівельно-технічної експертизи, а тому вказаний документ не може, і не повинен відповідати вимогам щодо висновку судової експертизи. Також вказав, що стороні позивача на даний час не відомо правової підстави виникнення у відповідача права комунальної власності на спірні приміщення, оскільки таке право не виникає автоматично, як і не може виникати внаслідок прийняття відповідних рішень Львівською міською радою. Такі рішення не можуть бути юридичною підставою для державної реєстрації права комунальної власності за органом місцевого самоврядування, а відтак і не можуть бути предметом оскарження в суді. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог, просив задовольнити позов. Представник відповідача, треті особи в судове засідання не з`явилися повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Передбачено ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. З представленої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.10.2019 вбачається, що за позивачем, на підставі протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «РОСТА ТРЕЦЙД» від 06.10.2016, було зареєстровано право власності на ј частину на нежитлові приміщення, загальною площею 406,2 м.кв., за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками по ј частині цих приміщень зазначено: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Площа, геометричні розміри та цільове призначення цих приміщень зазначені у технічному паспорті від 13.03.2006. В той же час, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.01.2020 вбачається, що державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права власності за Львівською міською радою на нерухоме майно, а саме: 09.08.2019 на нежитлові приміщення інд.[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], загальною площею 137, 3 кв.м., по [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.08.2019, листа регіонального відділення фонду державного майна від 05.12.2018; [NUMBER].10.2018 на нежитлові приміщення другого поверху буд. Літ. «А-2», під інд. 39а, [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], загальною площею 98 кв.м., по [ADDRESS] на підставі листа регіонального відділення фонду державного майна від 07.09.2018, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.10.2018; 12.09.2018 на нежитлові другого поверху під інд.44, 45, загальною площею [NUMBER], 3 кв.м., по [ADDRESS] на підставі листа регіонального відділення фонду державного майна від [NUMBER].05.2018, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.09.2018. Площа, геометричні розміри та цільове призначення цих приміщень зазначені у технічних паспортах від 18.07.2018 та 24.09.2018. Позивач вважає, що відповідачем незаконно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] , оскільки в їх об`єм в протиправний спосіб включено частину приміщень, що перебувають у її власності за адресою: [ADDRESS] . В підтвердження своїх вимог позивачем надано суду висновок експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз та права за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 20.09.2019 №400/19 згідно з яким встановлено, що площа нежитлових приміщень, що розташована по [ADDRESS] , загальною площею 406,2 м.кв. відповідно до технічного паспорта на нежитлові приміщення, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», інвентарний номер 849, станом на 13.03.2006, включається до площі нежитлових приміщень, що розташовані по [ADDRESS] , де відповідно до технічних паспортів виготовлених ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» з інвентарним номером 1276 від 18.07.2018, з інвентарним номером 1277 від 18.07.2018, з інвентарним номером 1400 від 24.09.2018, розташовані нежитлові приміщення загальною площею 274,6 м.кв. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, рішенням Львівського апеляційного суду від [NUMBER] серпня 2020 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом Львівської міської ради до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної Уляни Вікторівни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб: управління комунальної власності Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Роста Трейд» про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна, задоволено апеляційну скаргу Львівської міської ради, рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 лютого 2019 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою позов Львівської міської ради задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] (1/4 частини), [PERSON] (1/4 частини), [PERSON] (1/4 частини), [PERSON] (1/4 частини) на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлові приміщення, загальною площею 406,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1042104846101, за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язано відповідачів повернути вказане майно. Також скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31801228 від 11.10.2016 року щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за [PERSON] , індексний номер: 31801177 від 11.10.2016 року, щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за [PERSON] , індексний номер: 31801134 від 11.10.2016 року, щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за [PERSON] , індексний номер: 31801297 від 11.10.2016 року, щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за [PERSON] . Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що підставою для витребування нерухомого майна від позивача та інших співвласників та скасування державної реєстрації права власності на це майно, було встановлення судом фактів належності цього майна територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності, вибуття від власника майна поза його волею, та у подальшому не схвалення такого вибуття. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, оскільки сторони, треті особи були учасниками розгляду цивільної справи щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, тому у суду відсутні підстави вважати позивача на даний час власником ј частин нежитлових приміщень другого поверху, загальною площею 406,2 м.кв. по [ADDRESS] . А відтак, оскільки позивач не являється власником зазначених приміщень, тому жодні її права, законні інтереси не могли бути порушені відповідачем внаслідок здійснення державної реєстрації права власності на спірні приміщення по [ADDRESS] не зважаючи на наявність чи відсутність факту накладення цих приміщень на нежитлові приміщення будинку [ADDRESS] . З врахуванням наведеного, оскільки позивач не являючись співвласником нежитлових приміщень по [ADDRESS] , перед судом не довела належними та допустимими доказами факту порушення своїх прав чи законних інтересів внаслідок здійснення державної реєстрації відповідачем права власності на нежитлові приміщення, суд не вбачає підстав для задоволення її позову.

Outcome: dismissed