Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, на протязі останніх місяців взаємовідносини між ними почали погіршуватися, виникали непорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки по веденню домашнього господарства та виховання дітей. . Протягом кількох місяців проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільно господарства не ведуть. Позивач відновлювати подружні стосунки не бажає, вважає, що їх сім'я фактично розпалася, подальше спільне життя неможливе . Тому просить шлюб розірвати, дочок [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з нею та на її утриманні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив відносно розірвання шлюбу та залишення проживання дочки [PERSON] з позивачем. Однак, просить старшу дочку [PERSON] залишити проживати з ним, оскільки у дочки склалася особиста прихильність до нього . Він являється приватним підприємцем, отримує дохід, а тому має можливість її утримувати і бажає про нею піклуватися як батько. Позивач в ході розгляду справи уточнила свої позовні вимоги, просить шлюб розірвати , меншу дочку [PERSON] залишити проживати з нею та на її утриманні. Не заперечила відносно того, щоб старшу дочку [PERSON] залишити проживати з відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, думку неповнолітньої [PERSON] відносно того, що бажає залишитися проживати з батьком [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 жовтня 1997 року в Старолішнянській сільській раді Іваничівського району Волинської області, актовий запис № 8 , що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] ( а.с. 4). Від спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON], а [INFO] - дочка [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх кількох місяців спільно не проживають, господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, їх відновлення не бажають, тобто шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі як подружжя, та вказує на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Таким чином, шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відносно питання про визначення місця проживання дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні дитини, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини , яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд, оглянувши матеріали справи, враховуючи характеризуючі дані про позивача та відповідача, зокрема, що кожен з них працює, має задовільні умови проживання, думку неповнолітньої [PERSON], яка виявила бажання проживати з батьком , приходить до висновку, що дитину [PERSON], [INFO], слід залишити проживати та на утриманні відповідача [PERSON], а дитину [PERSON], [INFO] , - позивача [PERSON], оскільки батьки досягли спільної згоди відносно її місця проживання і це не суперечить бажанню дітей.

Outcome: approved