Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини (з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.11.2017 року). Свої вимоги мотивує тим, що у серпні 2014 року у позивача народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріально не забезпечує. Наразі позивач перебуває у шлюбі з громадянином Мексики -[PERSON], має мексиканську візу на тимчасове проживання у країні. Позивач має намір на деякий час з сином поїхати до місця проживання її чоловіка у Мексиці, оздоровити дитину за кордоном та надати їй можливість відпочити і побачити світ. Отримати у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон у позасудовому порядку позивач не має змоги, оскільки відповідач ухиляється від спілкування з нею. Їй також не відомо місце його фактичного постійного проживання. Посилаючись на наведене, просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Мексиканських Сполучених Штатів, без згоди відповідача та без його супроводу, сина [PERSON], [INFO], в період з 15.01.2018 року по 31.05.2018 року. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник третьої особи - органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району у судове засідання не з'явився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, в інтересах дитини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування РА ЗМР по Заводському району в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 404 від 21.08.2014 року (а.с. 8) Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок. За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Матеріалами справи та показаннями свідка [PERSON] підтверджено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] Дитина проживає разом з матір'ю. Позивач не має можливості отримати згоду відповідача на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, оскільки останній місце свого фактичного постійного проживання позивачу не повідомляє, та ухиляється від спілкування з останньою. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved