Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання трьох малолітніх дітей, дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого продовжити стягнення за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 08 квітня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, потребують гармонійного розвитку, повноцінного та належного забезпечення, харчування, на що регулярно необхідні чималі кошти, які вона самостійно заробити не має можливості. З відповідачем спільної мови щодо надання ним у добровільному порядку щомісячної матеріальної допомоги на утримання дітей, не знайшли, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Вказала, що відповідач є працездатною особою, платником аліментів на користь інших осіб не являється. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд справу розглянути у її відсутність, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб сторони 08 квітня 2011 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам`янка Знам`янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, за актовим записом №18. Від спільного життя сторони мають трьох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких у свідоцтві про їх народження записаний відповідач. З довідки про склад сім`ї №20 від 28 січня 2020 року, виданої квартальним комітетом №10 м.Знам`янка Кіровоградської області, вбачається, що позивач проживає по [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утриманні. Доказів про доходи сторін суду не надано. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року ). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Верховний Суд України 16 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а не в будь-який інший спосіб на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхніх трьох спільних дітей, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку (доходу) батька в межах заявлених позовних вимог - у частці, що становитиме 1/2. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved