Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить: Виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, належних [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , 11/20 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з приміщень житлового будинку, позначеного в експлікації внутрішніх площ до плану будинку, як приміщення квартири №1 , загальною площею 35,8 м2, які на плані будови будинку вказані, як: коридор ( 1-1) площею 6,0 м2; комора ( 1-2 ) площею 3,4 м2; комора ( 1-3) площею 3,4 м2; житлова кімната ( 1-4) площею 5,9 м2; житлова кімната ( 1-5) площею 9,2 м2; кухня (1-6) площею 7,9 м2. Виділити в натурі із спільної часткової власності в окрему земельну ділянку, належні [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , 11/20 частин земельної ділянки розміром 690 м2, кадастровий номер 2311000000:01:018:0178, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка на плані зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю від 22.05.2000 року, серія ЗП 000029-391 позначена як №1. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує наступним. Позивач є власником 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] та 11/20 частин земельної ділянки загальним розміром 0,1254 га, кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником 9/20 частин житлового будинку та 9/20 частин земельної ділянки є [PERSON] . Однак позивач без згоди відповідача не може вільно користуватися земельною ділянкою, зокрема здійснювати будь-які будівництва, вона особисто декілька разів зверталася до відповідача з пропозицією поділу в натурі частин будинку та земельної ділянки шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, але остання відмовляється у його укладанні, посилаючись на похилий вік та небажання відвідування нотаріуса, оскільки вона не бажає там інфікуватися вірусом Covid-19. З моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну діяльну, між нами існує певний порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, а саме: відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану будинку, у користуванні позивача перебувають приміщення квартири 1 , загальною площею 35,8 м2, які на плані будови будинку вказані, як: 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; 1-6, а у користуванні відповідача перебувають приміщення квартири 2 , загальною площею 27,5 м2 , які на плані будови будинку вказані, як: 2-1; 2-2; 2-3; 2-4. Самостійний вихід з частини будинку (квартири) позивача знаходиться у коридорі, який позначено на плані 1-1, а вихід з частини будинку ( квартири 2) відповідача знаходиться у коридорі, який позначено на плані 2-1. Також між ними існує певний порядок користування земельною ділянкою, а саме, позивач користуюся частиною земельної ділянки розміром 690 м2, яка на плані зовнішніх меж земельної ділянки позначена як №1 та становить 11/20 частин земельної ділянки загальним розміром 0,1254 га, кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, вихід з земельної ділянки облаштований зі сторони провулку, а в користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка розміром 564 м2, яка на плані зовнішніх меж земельної ділянки позначена як №2 та становить 9/20 частин земельної ділянки загальним розміром 0,1254 га, кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, вихід з земельної ділянки облаштований зі сторони [ADDRESS] . Отже, частки домоволодіння кожного із них є фактично окремими об`єктами нерухомого майна. На сьогоднішній день фактично є дві окремі квартири, що мають окремі входи та окремі комунікації і кожна із частин може бути виділена та функціонувати як окремий об`єкт нерухомого майна, який розташований на окремій земельній ділянці. Оскільки відповідач відмовляється в позасудовому порядку виділити в натурі частин будинку та земельної ділянки шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, позивач змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала у повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 11/20 частин житлового будинку [ADDRESS] та 11/20 частин земельної ділянки кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, загальним розміром 0,1254 га, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником 9/20 частин житлового будинку та 9/20 частин земельної ділянки є [PERSON] , що підтверджується договорами купівлі-продажу від 23.10.2012 року, серії ВТА №543367, серії ВТА №543366, витягами з Державного реєстру правочинів від 23.10.2012 року №120123041, №12011993, технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36064128 від 31.10.2012 року, № 247405936 від 09.03.2021 року, державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП №000029-391 від 22.05.2000 року. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою та ч.2 ст. 358 ЦК України передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Частиною 3 ст. 88 ЗК України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з п.п. е) п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Відповідно до роз`яснень у п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. З моменту набуття нами права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну діяльну, між стронами існує певний порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, що відповідачем під час рогляду даної справи не заперечувалося, а саме: відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану будинку, у моєму користуванні перебувають приміщення квартири 1 , загальною площею 35,8 м2, які на плані будови будинку вказані, як: 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; 1-6, а у користуванні відповідача перебувають приміщення квартири 2 , загальною площею 27,5 м2 , які на плані будови будинку вказані, як: 2-1; 2-2; 2-3; 2-4. Самостійний вихід з частини будинку (квартири 1) позивача знаходиться у коридорі, який позначено на плані 1-1, а вихід з частини будинку ( квартири 2) відповідача знаходиться у коридорі, який позначено на плані 2-1. Також між нами існує певний порядок користування земельною ділянкою, а саме, позивач користуюся частиною земельної ділянки розміром 690 м2, яка на плані зовнішніх меж земельної ділянки позначена як №1 та становить 11/20 частин земельної ділянки загальним розміром 0,1254 га, кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, вихід з земельної ділянки облаштований зі сторони провулку, а в користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка розміром 564 м2, яка на плані зовнішніх меж земельної ділянки позначена як №2 та становить 9/20 частин земельної ділянки загальним розміром 0,1254 га, кадастровий номер: 2311000000:01:018:0178, вихід з земельної ділянки облаштований зі сторони [ADDRESS] . Отже, частки домоволодіння кожного із сторін є фактично окремими об`єктами нерухомого майна. На сьогоднішній день фактично є дві окремі квартири, що мають окремі входи та окремі комунікації і кожна із частин може бути виділена та функціонувати як окремий об`єкт нерухомого майна, який розташований на окремій земельній ділянці. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України необхідно дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. В судовому засіданні встановлено, що сторони дійшли згоди про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності згідно зі ст. 364 ЦК України, ст. 88 ЗК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В силу положень статей 21,24,41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскільки іншого шляху реалізувати своє право на виділення в натурі частки в спільній власності у позивача немає, обставин, які б вказували, що припинення спільної часткової власності будь-яким чином порушує права чи інтереси відповідача, в суді не встановлено, а тому вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved