Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 11.01.2008 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала житловий будинок в [ADDRESS], зареєструвала право власності на будинок у визначеному законом порядку, після оформлення договору купівлі-продажу відповідачі забрали всі свої речі і виїхали з с. Глибочка, з того часу вони не робили спроб повернутися в будинок, не проживають за вказаною адресою майже 6 років, але з реєстрації не знялися, реєстрація відповідачів у даному будинку створює перешкоди для позивача в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. А тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідачі до суду не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою реєстрації їхнього місця проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідачів до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.01.2008 року, який укладено між [PERSON] /продавець/ та позивачем [PERSON] /покупець/, остання є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] Білоцерківського району Київської області загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 30,5 кв.м, що стверджується копією зазначеного договору, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 167, копією витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 20.04.2010 року. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, вищевказаний житловий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Пилипчанської сільської ради 26.03.2007 року, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ за № 206, книга № 1, та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 18285640. В судовому засіданні також встановлено, що в будинку по [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стверджується довідкою Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району від 22.01.2015 року № 2. З пояснень позивача слідує, що відповідачі за вказаною вище адресою не проживають тривалий час з 2008 року, жодної участі в утриманні будинку не приймають, їхня реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON] в суді показали, що відповідачі в будинку [ADDRESS] не проживають з 2008 року, після укладення договору купівлі-продажу вони забрали всі свої речі і виїхали з села. Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки вони є послідовними, не суперечать іншим доказам по справі. Наведені обставини підтверджуються також довідкою Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району від 22.01.2015 року № 217, з якої слідує, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS] не проживають з 2008 року. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, власником вказаного вище будинку була [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за вказаною вище адресою та набули права на користування цим житлом як члени сім'ї власника житлового приміщення. Крім того, право членів сім'ї власника житла на користування ним є похідним від прав самого власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому при переході права власності на майно до іншої особи втрачається і право членів сім'ї бувшого власника цього майна на користування ним, якщо між ними та новим власником не досягнуто іншої угоди. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідачі не проживають у будинку [ADDRESS] тривалий час з 2008 року, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймають, будинок залишили добровільно. Проаналізувавши всі надані докази по справі суд дійшов висновку, що відповідачі дійсно втратили право на користування вказаним будинком. А тому вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Враховуючи наведене та

Outcome: approved