Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19.03.2008 року. Від спільного проживання народився син - [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони припинили шлюбні відносини, оскільки мають різні погляди на життя. Поновлювати шлюбні відносини позивач не бажає, на примирення не згодна. У зв'язку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб; після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище : «[PERSON]»; сина - [PERSON], [INFO] року року народження залишити на її вихованні. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя та наявність неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи : копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], згідно якого 19.03.2008 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу : «[PERSON]»; копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], з якого вбачається, що його батьками є сторони по справі; копією паспорта [PERSON], серія [NUMBER]. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про пред'явлення до нього даного позову, але про причини неявки не повідомив та не з'явився в судове засідання, то суд приходить до висновку, що він не бажає зберегти сім'ю та згоден на розірвання шлюбу. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному обсязі, як обгрунтовані та підтверджені документально. Що стосується позовних вимог про залишення дитини на вихованні матері, то суд дійшов до наступного висновку. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно частин 1,2,3 ст.157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків ( ч.1 ст.160 Сімейного Кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу України я кщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач перешкоджає їй в вихованні дитини, в спілкуванні з сином, що між сторонами не досягнуто згоди про те, з ким із них буде проживати неповнолітня дитина, а також в позові взагалі не наведено доводів щодо наявності спрору про місце проживання дитини, тому на даний час відсутні правові підстави залишити неповнолітню дитину на вихованні матері, тому суд вважає необхідним в задоволенні даної частини позовних вимог відмовити. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст.110-112,113, 141, 157, 160,161 Сімейного Кодексу України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial