Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом,обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником ј частини квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартири є відповідач та двоє їх спільних дітей. Шлюб між сторонами розірвано 02.10.1991, проте до 2006 року позивач проживала у вказаній квартирі та з 15.05.2016 знялась з реєстрації. [PERSON] і надалі продовжує проживати у квартирі та перешкоджає їй доступу до зазначеного житла, змінив ключі від вхідних дверей до квартири, чим порушує її право щодо користуванню квартирою. Такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду в сумі 25000 грн. За вказаних обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом зобов`язання відповідача надати ключі від вхідних дверей зазначеної квартири, а також стягнути з останнього моральну шкоду в сумі 25 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, пояснила, що з 2006 року вона у квартирі не проживає. 15.05.2015 з метою отримання субсидії вона у добровільному порядку знялася з реєстрації у вищевказаній квартирі. До 2016 року їй було відомо про місцезнаходження ключів від квартири та вона могла безперешкожно до неї потрапити. Однак потім відповідач перестав надавати їй ключі, оскільки почав проживати з іншою жінкою, що її дуже обурило та вона не може з цим змиритися. Пояснила, що має намір проживати у квартирі, незважаючи на проживання там співмешканки відповідача. На даний час має власне житло, яке успадкувала після смерті матері та у якому наразі проживає. На запитання представника відповідача щодо моральної шкоди пояснила, що вона полягає у понесенні витрат на сплату судового збору, порушенні нормального сну, відсутності апетиту до їжі, призначенням їй лікування внаслідок порушення її прав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач суду пояснив, що позивач не проживає у квартирі з 2003 року, має інше житло, шлюб між ними розірвано. З 2016 року він дійсно не допускає колишню дружину до квартири, не надає їй ключі від вхідних дверей з тих причин, що мали місце крадіжки його майна з квартири, а саме інструменту, посуду, у яких він підозрює саме позивача. До органів поліції з цього приводу не звертався. Крім того, з 2017 року він проживає у квартирі разом зі своєю співмешканкою та саме задля уникнення конфлікту між жінками він вирішив не надавати позивачу ключі від вхідних дверей. До того часу, поки він не почав мешкати з іншою жінкою позивач до квартири взагалі не ходила. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.03.1996 та довідки Знам`янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №674 від 24.09.2018 позивач є власником ј частини квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками є відповідач, [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано 02.10.1991, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.2009. Актами від 05.12.2018 №1, 17.01.2019 №2, 26.01.2019 №3, складеними комісією у складі голови та депутатів Богданівської сільської ради Знам`янського району підтверджується те, що відповідач не допускає свою колишню дружину [PERSON] до користування її частиною квартири до часу вирішення судом питання про розподіл майна. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Факт перешкоджання позивачу у користуванні квартирою шляхом не надання ключів від вхідних дверей в судовому засіданні сторонами не оспорювався, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Крім того, такий факт підтверджується дослідженими в судовому засіданні актами Богданівської сільської ради Знам`янського району про чинення перешкод позивачу з боку відповідача у праві користування квартирою. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є співвласником квартири на підставі свідоцтва про право власності, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом позбавлення вільного доступу до житла, що є спільною власністю, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати позивачу ключі від вхідних дверей квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач обгрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що вона понесла витрати на сплату судового збору, внаслідок неправомірних дій відповідача відбулося порушення нормального сну, зник апетит до їжі, вона була вимушена лікуватися, однак на підтвердження зазначеного жодних доказів позивачем не надано, не обґрунтовано, з яких міркувань виходила позивач, визначаючи моральну шкоду в сумі 25000 грн., яких фізичних та душевних страждань зазнала, чи є причинний зв`язок між діями відповідача та такими стражданнями, відтак вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд також враховує, що позивач на праві приватної власності володіє іншим житлом, у якому з 15.05.2015 зареєстрована та проживає близько 15 років, у спірній квартирі вирішила проживати лише після того, як відповідач почав співмешкати з іншою жінкою, тобто фактично конфлікт щодо користування квартирою виник між сторонами на грунті ревнощів з боку позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial