Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, загальною площею 69,30кв.м., житловою площею 44,40кв.м., з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] а також про визнання права власності на 2/3 частини земельної ділянки, що розташована на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,2500га. та на 2/3 частини земельної ділянки, що розташована на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення якої: для ведення особистого селянського господарства площею 0,1650га., в порядку поділу спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 09 лютого 1991 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу позивач разом з відповідачем придбали житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки, що розташовані на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,2500га., та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1650га. В даний час виникла необхідність в поділу спільного майна подружжя, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с.34). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої не заперечує проти позову та просив справу розглядати за його відсутністю (а.с.35). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1991 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення суду (а.с.9). За період шлюбу сторонами було набуте майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки, що розташовані на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,2500га., та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1650га. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки, сторонами не було укладено шлюбних договорів та не було жодних домовленостей щодо майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, а також враховуючи той факт, що неповнолітня донька, [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу сторонами, повністю знаходиться на утриманні позивача, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги та не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв'язку з чим матеріальне становище позивача є вкрай скрутним. Враховуючи вищевикладене, суд при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя, оскільки вищезазначені обставини, мають істотне значення для вирішення справи, тому необхідно задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та визнати за нею на право власності на 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та на право власності на 2/3 частин земельної ділянки, що розташована на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,2500 га та на 2/3 частин земельної ділянки, що розташована на території Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення якої для ведення особистого селянського господарства площею 0,1650 га. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача, згідно її письмової заяви.

Outcome: approved