Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 01 жовтня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1395. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначила, що з 01 жовтня 2010 року вона перебуває у шлюбу з відповідачем у справі. Її дошлюбне та шлюбне прізвище «[PERSON]». Від сумісного подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею зараз та буде проживати після розірвання шлюбу. На даний час вони з відповідачем фактично припинили подружні відносини з причин психологічного характеру, відсутності взаєморозуміння між ними, що призвело до розпаду їх родини. Вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Вважає, що подальше збереження їхньої родини є неможливим. Позивач у підготовче засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що наявні законні підстави ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні, оскільки відповідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, від сумісного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб актовий запис № 1395 (а.с. 11), паспортами сторін (а.с. 7-10, 14-15), копією свідоцтва про народження, актовий запис № 655 (а.с. 12). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові. На теперішній час сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просив, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримала позов, а відповідач позовні вимоги визнав, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved