Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 29.10.2019 року мотивуючи тим, що їй, [PERSON] та її доньці, [PERSON] , на праві власності належить квартира [ADDRESS] , по 1/2 частині кожній, в якій, крім них, зареєстрований [PERSON] . Відповідач не проживає в квартирі більше року, не знявся з реєстраційного обліку в добровільному порядку, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, в зв`язку з чим не має можливості оформити субсидію та розпорядитись житлом на власний розсуд. Таким чином, відповідач порушує її права, як власника квартири, щодо утримання та розпорядження майном. Мирним шляхом вирішити спір не можливо, оскільки невідомо фактичне місце проживання відповідача, тому просила в судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . 18.11.2019 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, судові витрати залишити за нею. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Так, з матеріалів справи (а.с. 6-8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є власниками квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 13.11.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2- 3839 та зареєстрованого у Білоцерківському МБТІ 25.11.2004 року за реєстраційним № 8065842, номер запису 11168 в книзі 101. Згідно із довідкою про місце проживання та склад сім`ї від 09.10.2019 року за № 4697, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ( а.с. 9), у вказаному житловому приміщенні зареєстровані: з 27.11.2004 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та з 02.12.2004 року [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про фактично проживаючих осіб від 18.10.2019 року (а.с.10), у квартирі [ADDRESS] постійно проживає [PERSON] , а відсутні за вказаною адресою: [PERSON] , оскільки проживає з 2014 року в [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого з 2004 року невідоме, що узгоджується з показами свідків. Так, допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , сусіди позивача, ствердили факт відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання більше року, відсутність у квартирі його особистих речей та факт невиконання ним зобов`язання щодо утримання житла. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] , син позивача, був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , як член сім`ї власників квартири. Також, встановлено, що між власниками квартири та відповідачем відсутній договір найму жилого приміщення, останній більше року не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин, його особистих речей у приміщенні немає, участі в утриманні житла та у зобов`язаннях перед третіми особами він не приймає, належних та безспірних доказів того, що йому чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням до суду не надано. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач відзив із запереченнями проти позову та спростуванням доводів позивача з належними та допустимими доказами до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1) та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved