Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою в якій просила визнати договір продажу автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] недійсним, а також стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 06.11.2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Зазначає, що у жовтні 2012 року [PERSON] за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Позивач посилається, що з жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо та не ведуть спільного господарства, проте шлюб між ними на теперішній час не розірвано. Також позивач зазначає, що вищезазначений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилися у розпорядженні [PERSON], а у грудні 2014 року останній без згоди [PERSON] здійснив відчуження (продаж) вказаного автомобіля своїй матері - [PERSON]. Позивач вважає, що оскільки при укладенні договору щодо відчуження спільного сумісного майна подружжя була відсутня її згода, як одного з подружжя, на продаж даного автомобіля, то договір має бути визнано недійсним. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, що в період відчуження автомобіля сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, між подружжям були хороші стосунки, а тому позивачу було відомо про відповідне відчуження. Крім того зазначає, що кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах сім'ї та навіть після того, як подружжя фактично припинило проживати разом. Також зазначила, що Солом'янським районним судом м. Києва розглядається справа про поділ майна подружжя, де в своїх позовних вимогах [PERSON] просить компенсувати половину вартості автомобіля, а не повернення його в натурі, тому питання щодо автомобіля має вирішуватися при поділі майна подружжя. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, підтримала заперечення представника відповідача-1 та просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.11.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 12.02.2016 року на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва. Вбачається, що перебуваючи з позивачем у шлюбі, відповідач-1 у жовтні 2012 року придбав автомобіль «MitsubishiPajeroWagon» номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (а.с.8). Також встановлено, що 13.12.2014 року [PERSON] здійснив відчуження вказаного автомобіля на ім'я [PERSON] на підставі довідки -рахунку від 13.12.2014 року. Здійснення відчуження даного автомобіля здійснено за 145 000,00 грн. (а.с.74-75). Тобто, з вищевикладеного вбачається, що відчуження автомобіля на користь відповідача-2 відбулося в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Позивач вважає, що оскільки продаж автомобіля відбувся без згоди [PERSON], як дружини, то відповідний договір має бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Так, згідно з «Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується, зокрема, документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, що встановлюють право власності на транспортний засіб. Отже, відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, обов'язковій державній реєстрації підлягають самі транспортні засоби, а не договори про їх відчуження. Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Відсутність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення чи державної реєстрації або судом встановлено, що сторони (сторона) в угоді діяли недобросовісно (у випадках, встановлених законом). Судом не встановлено, що під час купівлі-продажу спірного транспортного засобу були порушені права позивача, як подружжя. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що отриманні від реалізації спірного автомобіля кошти, були витрачені відповідачем-1 не в інтересах сім'ї. В свою чергу, з наданих відповідачем-1 копій квитанцій вбачається, що останній надавав грошові кошти позивачу. Доводи позивача про те, що вони з відповідачем не проживають разом не ведуть спільного господарства з жовтня 2014 року також не доведені належними та допустимими доказами у справі. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 08.04.2015 № 6-7цс15, який є обов'язковим для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України вбачається, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Згідно п.30 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що в провадженні Солом»янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа про поділ майна подружжя між [PERSON] та [PERSON], зокрема, спірного автомобіля, де [PERSON] просила компенсувати їй половину вартості даного автомобіля. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що відновлення порушених прав позивача, внаслідок продажу спірного автомобіля, може бути вирішено в порядку поділу спільного майна подружжя. З огляду на викладене вище, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] , як необґрунтованого.

Outcome: dismissed