Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09 лютого 2013 року [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Синельниківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 29.08.2005 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , що мешкає за адресою, [ADDRESS] (далі - Відповідач) під розписку позичив у громадянина України [PERSON] (далі - Позивач) гроші у розмірі 7500 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути дану суму. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою власноруч написаною Відповідачем в момент передачі йому суми позики. Вказаною розпискою Відповідач підтвердив факт отримання від Позивача грошових коштів та зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів. 16 травня 2016 року Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 191/3900/15-ц, було стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму боргу в розмірі 7 500 грн. 00 коп. Вказаним Рішенням було встановлено як факт отримання грошових коштів так і обов`язок по поверненню коштів Відповідачем, а відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте з моменту винесення рішення його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено. Порушення Відповідачем прав Позивача триває весь цей час. Невиконання Рішень суду в примусовому порядку підтверджується Постановою Синельниківського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.12.2019 року та Постановою Синельниківського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.12.2018 року, в яких зазначено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Позивач не має можливості користуватися своїми коштами і отримувати економічну вигоду. Більш того, сума, яка підлягала стягненню, поступово зменшується через знецінення грошової одиниці. Позивач, як Позикодавець, має право на новий позов, про стягнення з Відповідача 3 % річних та інфляційної складової боргу за період з моменту винесення Рішення по справі №191/3900/15-ц, з 16.05.2016 року і до теперішнього часу. У їх випадку судом був застосований спосіб захисту цивільних прав та інтересів Позикодавця у вигляді примусового виконання обов`язків Позичальника в натурі (сплата заборгованості за договором), передбачений пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК. Зміна і припинення правовідношення також є способами захисту цивільних прав та інтересів. Проте в їх ситуації суд їх не застосовував, оскільки позовні вимоги Позикодавця (Позивача) стосувалися стягнення заборгованості за договором, а не його припинення та/або зміни. Верховний Суд України в ухвалі від 04 липня 2007року по справі за касаційною скаргою на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 9 жовтня 2006року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2006 року зазначив, що грошове зобов`язання відповідача перед позивачем, що виникло з договірних правовідносин, незважаючи на звернення виконавчого напису за договором до примусового виконання, не можна вважати таким, що припинив своє існування, оскільки ЦК такого правової підстави припинення зобов`язань не передбачає. Крім того,. Вищий господарський суд України в інформаційному листі від 18 березня 2008 року № 01-8/685 зазначив, що чинне законодавство не заперечує можливості звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовими зобов`язаннями збільшена в порядку індексації, а також відсотків річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. В Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року «Про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних» зазначено наступне: Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є необгрунтованим. Отже, договірні відносини між Позивачем і Відповідачем у період з моменту набрання чинності рішення суду до теперішнього часу продовжують існувати. Крім того, згідно з частиною 1 статті 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, застосування частини 2 статті 625 ЦК не передбачає наявності вини боржника, що підтверджує і Верховний Суд України у постанові від 10 червня 2003 року. Таким чином, викладений вище правовий аналіз норм чинного законодавства України дозволяє дійти висновку, що з моменту винесення судом рішення про примусове виконання боржником грошового зобов`язання до його фактичного виконання договірні відносини між сторонами не припиняються. Позикодавець має право на стягнення з Позичальника додаткових санкцій за весь цей період. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття провадження по його примусовому виконанню, а стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є цілком правомірним і обґрунтованим. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає право Позикодавця на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми. Розрахунок 3% річних з 16.05.2016 року (з моменту винесення рішення суду) до 08.04.2019 року, розраховується за формулою: сума санкції = С х З х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: (7 500:365x3x1058:100 = 652 грн. 19 коп.) Згідно до норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х ...( І І 2:100), де 111 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 112 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, ... І І 2 - індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким: (1,001 X 0,998 X 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 1,011 х 1,010 х 1,018 х 1,009 X 1,013 X 1,016 X 1,002 х 0,999 х 1,020 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 X 1,000 X 1,000 X 0,993 х 1,000 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 1,010 х 1,005 = 1,356). Таким чином, індекс інфляції становить - (1,356), що в цифровому значенні є таким: (7 500 грн. X 1,356 - 7 500 = 2 670 грн. 00 коп.). У зв`язку з тим, що Відповідач не повернув Позивачу кошти вчасно, він зобов`язаний сплати, 652 грн. 19 коп. - розмір 3% відсотків річних від суми позики та 2 670 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот сімдесят гривень 00 коп.) - проценти індексу інфляції. Усього 3322 грн. 19 коп. (три тисячі триста двадцять дві гривні 19 коп.). Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 652 грн. 19 коп. (шістсот п`ятдесят дві гривні 19 коп.) - розмір 3% відсотків річних від суми позики та 2670 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот сімдесят гривень 00 коп.) - проценти індексу інфляції. Усього 3322 грн. 19 коп. (три тисячі триста двадцять дві гривні 19 коп.); Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. Позивача до початку відкритого судового засідання надала заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , який проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] суму боргу в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили 27 травня 2016 року. Постановою про повернення виконаного документа стягувану від 19 грудня 2018 року ВП №57792871, виконавчий лист № 191/3900/15-ц, виданий 13 червня 2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості в розмірі 7500,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] повернено стягувану у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості, у зв`язку з непогашенням заборгованості, відповідач має заборгованість в у вигляді 3% річних та інфляційних витрат за період з 16 травня 2016 року (моменту винесення рішення суду) до 08 квітня 2019 року загальною сумою 3322 грн. 19 коп., яка складається з наступного: 652 грн. 19 коп. - 3% річних від суми заборгованості; 2670 грн. 00 коп. - заборгованість з індексу інфляції. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 768,40 грн., адже відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved