Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.11.1978 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2013 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу з [PERSON], була виділена земельна ділянка площею 0,3454 га для ведення особистого селянського господарства в с. Боголюби Луцького району і яка прилягає до земельної ділянки площею 0,12 га по вул. Лесі України с. Боголюби Луцького району Волинської області, на якій розташований їхній будинок та господарські будівлі і споруди, які на даний час знаходяться у спільній з [PERSON] власності. В період шлюбу та після фактичного припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства з [PERSON], до березня 2016 року, нею особисто оброблялася земельна ділянка площею 0,3454 га. У березні 2016 року її син відповідач [PERSON], заборонив їй користуватися вказаною земельною ділянкою та повідомив, що дану земельну ділянку [PERSON] подарував йому на підставі договору дарування від 13.10.2015 року без її згоди. Вважає, що уклавши без її згоди договір дарування земельної ділянки відповідач [PERSON] грубо порушив ст.ст. 60, 65 СК України, оскільки вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON] Такий договір суперечить вимогам ст.ст. 228, 369 ЦК України. Просить суд визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування від 13.10.2015 року земельної ділянки 0,3454 га для особистого селянського господарства в с. Боголюби Луцького району Волинської області у приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим»як Ж.В., укладений між [PERSON] та [PERSON]; вилучити записи з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,3454 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722881000:01:001:3548, згідно Договору дарування земельної ділянки від 13.10.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності від 13.10.2015 року р. № 748629400728. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що дійсно під час шлюбу з позивачкою, відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0, 3454 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, ця земельна ділянка є особистого власністю [PERSON], оскільки право власності на неї набуте в порядку приватизації. Таким чином, відповідач [PERSON] мав право укладати правочини щодо даної земельної ділянки без згоди позивачки. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 04.11.1978 року по 20.06.2013 року (а.с. 8-10). На підставі рішення Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області від 12.09.2008 року № 29/4 відповідачу [PERSON] у приватну власність була виділена земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3454 га, яка розташована в с. Боголюби Луцького району (а.с. 40). На підставі вищевказаного рішення Боголюбської сільської ради [PERSON] було видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЙ № 284250 (а.с. 52). У відповідності до\~ст. 60 Сімейного кодексу\~(далі\~СК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набути нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користування, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержав із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~відповідно до положень статей\~81,\~116 ЗК\~окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Зі змісту рішення Боголюбської сільської ради від 12.09.2008 року № 29/4 вбачається, що земельна ділянка відповідачу [PERSON] передана у приватну власність на підставі ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, тобто в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки громадянином. З огляду на наведене суд вважає, що земельна ділянка передана у приватну власність відповідача [PERSON] на підставі рішення Боголюбської сільської ради від 12.09.2008 року № 29/4 є його особистою приватною власністю. На підставі договору дарування земельної ділянки від 13.10.2015 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,3454 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Боголюби Луцького району Волинської області (а.с. 36-39). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим»як Ж.В., реєстровий номер 1204. На підставі ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчиненим одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Оскільки спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], як така, що була отримана ним в порядку безоплатної приватизації, то відповідач [PERSON] мав право розпорядитися даною земельною ділянкою на власний розсуд без отримання на це письмової згоди позивачки [PERSON] За таких обставин суд вважає, що передбачених законом підстав для визнання договору дарування земельної ділянки недійсним та виключення з Державного реєстру речових прав відомостей про право власності, вчинених на підставі вказаного договору дарування, немає, а тому у задоволення позову [PERSON] слід відмовити за необгрунтованністю. На підставі ст.ст. 203\~215, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 89, 116, 118, 121 ЗК України,

Outcome: dismissed