Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в якій зазначає, що 08.08.2017 року їй виповнилося 18 років та вона продовжує навчання у Новомосковському коледжі Дніпровського державного аграрно-економічного університету з 01.09.2016 року по 01.07.2019 рік, на денній формі навчання, на 3 курсі, ветеринарного відділення. Внаслідок навчання вона не має можливості заробляти собі на життя та забезпечувати себе самостійно, оскільки розмір отримуваної нею стипендії складає 920,00 грн., якої не вистачає навіть на придбання одягу. У звязку із навчанням вона потребує матеріальної допомоги від батьків. Її батько надає їй допомогу в добровільному порядку: надає допомогу в придбанні одягу, продуктів харчування та несе інші, повязані з навчанням витрати, а саме - сплачує проживання у гуртожитку. З приводу матері, вона змушена звернутися до суду. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Позивач зазначає, що відповідач має можливість надавати їй допомогу, оскільки працює на шахті «Західно-Донбаська» ШУ «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та отримує заробітну плату в середньому 6000,00 грн. на місяць. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на весь час її навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи з моменту подання позовної заяви. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, крім того зазначила, що відповідач не сплачує їй аліменти добровільно. В 2017 році їй виповнилось 18 років і відповідач жодного разу матеріально їй не допомагала (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме просить стягнути з неї 1/12 частки її доходу у звязку з тим, що вона вже сплачує за рішенням суду від 16.05.2017 року аліменти на утримання малолітньої дитини на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини (а.с. 20-21). Перевіривши матеріали справи, встановлено, що відповідач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 045124, виданого 12.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 6). [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 236, що підтверджується штампом в паспорті серії АО № 300601, виданого 07.10.2015 року Тернівським МС ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 4-5) та заявою позивача про розгляд справи без її участі (а.с. 19). Згідно з довідкою за № 255 від 02.07.2018 року, виданою Новомосковським коледжом Дніпровського державного аграрно-економічного університету, [PERSON] дійсно навчається в Новомосковському коледжі Дніпровського державного аграрно-економічного університету на 3 курсі ветеринарного відділення, денної форми навчання, на бюджеті, з 01.09.2016 року по 01.07.2019 року (а.с. 7). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З позовної заяви видно, що батько позивача надає їй допомогу в добровільному порядку: надає допомогу в придбанні одягу, продуктів харчування та несе інші, повязані з навчанням витрати, а саме - сплачує проживання у гуртожитку. Вказані обставини сторонами не заперечувалися. Згідно з ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання, хоча має можливість надавати таку матеріальну допомогу, оскільки з позовної заяви видно, що [PERSON] працює на шахті «Західно-Донбаська» ШУ «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Крім того, з письмової заяви відповідача, наданої до суду, вона визнає позовні вимоги щодо стягнення з неї аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання, частково у розмірі 1/12 частки заробітку, посилаючись на те, що вже сплачує аліменти за рішенням суду від 16.05.2017 року на утримання малолітньої дитини на користь [PERSON] (а.с. 20-21). Так, на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 року з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2017 року і до повноліття дитини (а.с. 21). Суд при визначенні розміру аліментів на дочку, яка продовжує навчання, не бере до уваги доводи відповідача про те, що з неї необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/12 частки, оскільки вже з неї стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], так як відповідно до ст. 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Окрім того, відповідач не надала будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, які враховуються судом при визначені розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, при цьому суд враховує, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З правових позицій, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», видно, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та те, що позивач дійсно навчається, мешкає в гуртожитку за місцем навчання, потребує матеріальної допомоги з боку матері, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім цього, відповідач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну розміру стягнутих аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Розмір аліментів суд визначає у відповідності із ст.ст. 182, 200 Сімейного кодексу України. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved