Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договори дарування будинку ВМІ № 969160 та земельної ділянки ВМІ № 969161 укладені 10 серпня 2009 року між нею та [PERSON], що посвідчені приватним нотаріусом канівського міського нотаріального округу [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 10 серпня 2009 року вона уклала договір дарування ВМІ № 969160, за яким житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] вона подарувала своєму онуку [PERSON]. Того ж дня, 10 серпня 2009 року, нею був укладений договір дарування ВМІ № 969161, за яким вона подарувала онуку [PERSON] земельну ділянку площею 768 кв.м, розташовану по [ADDRESS], яка належала їй на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ЯЖ № 882457, виданого Канівською міською радою 28.11.2001 року. Однак онук [PERSON] після укладання договорів не доглядає за будинком, не оплачує комунальні послуги, земельну ділянку не обробляє, не працює, зловживає спиртними напоями, чим створює загрозу безповоротної втрати подарованого майна, які мають для неї велику цінність, оскільки в даному будинку по [ADDRESS] проживали ще її батьки, після смерті яких вона успадкувала право на нього. Поскільки відповідач заперечує проти розірвання вказаних договорів в добровільному порядку, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши докази та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Позивач [PERSON], отримала у спадок житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Канівською міською державною нотаріальною конторою 23.04.1996 року за реєстром № 1-775 та зареєстрованим МП « Обрій» Канівського відділку Черкаського БТІ 17.05.1996 року за реєстром № 2056 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ССК № 723611 від 17.03.2009 ( а.с. 16). 10 серпня 2009 року сторони уклали договір дарування ВМІ № 969160, за яким житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] позивач [PERSON] подарувала своєму онуку [PERSON] ( а.с. 12) . 10 серпня 2009 року сторони уклали договір дарування ВМІ № 969161, за яким позивач [PERSON] подарувала онуку [PERSON] земельну ділянку площею 768 кв.м., розташовану в [ADDRESS], яка належала їй на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ЯЖ № 882457, виданого Канівською міською радою 28.11.2001 року ( а.с. 11,13). Згідно ст.ст.626,631 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір набирає чинності з моменту його укладення, а у разі якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини першої ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як зазначено у частині другій ст.719 цього Кодексу, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Крім волевиявлення дарувальника, для здійснення договору дарування необхідна також згода обдаровуваного, яку законодавець розцінює як акт прийняття дарунка. Порядок і правові наслідки прийняття дарунка врегульовано ст.722 ЦК України, за якою право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, тобто з того часу, коли обдаровуваний будь-якими діями підтвердить свою згоду на прийняття дарунка. Із змісту вказаних договорів передбачено, що у відповідності до ст.210 ЦК України ці договори підлягають державній реєстрації, але судом встановлено, що обдаровуваний [PERSON] не зареєстрував договори дарування у встановленому законом порядку, а тому не набув права на нерухоме майно. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з часу укладення вказаних договорів дарування не доглядає за будинком, не оплачує комунальні послуги, земельну ділянку не обробляє, зловживає спиртними напоями, у зв'язку з чим створюється загроза безповоротної втрати будинку та земельної ділянки, які мають для позивача велику цінність, оскільки в даному будинку по [ADDRESS] проживали ще її батьки, після смерті яких вона успадкувала право на нього. Статтею 727 ЦК України встановлено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Проте, за загальним правилом, згідно з частиною першою статті 651 Кодексу, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає за можливе розірвати укладені між сторонами договори дарування будинку та земельної ділянки від 10 серпня 2009 року. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову і задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved