Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просив зменшити розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються на утримання сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні, що відбулося 20 червня 2018 року, позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме просив зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 04 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що 06 листопада 2015 року позивача було звільнено із займаної посади водія-міліціонера Дніпровського РУ ГУМВС України, офіційно влаштувався останній лише у травні 2017 року, за період з 06 листопада 2015 року по грудень 2017 року аліменти з нього не утримувались, а через скрутне матеріальне становище сплачувати їх добровільно він не міг. Враховуючи, що наразі на утриманні позивача перебуває дитина від другого шлюбу [PERSON], [INFO], а також [PERSON] безробітний, останній звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з урахуванням уточнень. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а також стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 04 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно трудової книжки [PERSON] 06 листопада 2015 року він звільнений із посади водія-міліціонера Дніпровського РУ ГУМВС України, 03 травня 2017 року прийнятий на посаду охоронця в ДП «Спортивний комплекс «Атлет» та звільнений із займаної посади 23 листопада 2017 року. У відповідності до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 серпня 2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] У останніх [INFO] народилася донька - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26 жовтня 2016 року. За умовами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За умовами ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз'яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв'язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Так, враховуючи, що позивач наразі є офіційно не працевлаштованим, крім того, має на утриманні дитину від другого шлюбу, тобто у [PERSON] змінився матеріальний та сімейний стан, при цьому визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, а відтак позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved