Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 46148,51 грн. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 11482,51 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів у зв'язку з чим виникла заборгованість по їх сплаті за 2009 - 2013 рік. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити з наведених підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на недійсність розрахунку заборгованості. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2004 року по справі №2-2019 2004 року постановлено стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.01.2004 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Однак [PERSON] належним чином не виконує вищезазначене рішення суду, в результаті чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. На підставі розрахунку заборгованості по аліментам від 15 березня 2013 року виданого державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Семеновою К.О., затвердженого начальником першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеської міського управління юстиції Галата Д.В., розмір заборгованості відповідача, [PERSON], по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], Приморським районним судом м. Одеси було ухвало заочне рішення про повне задоволення позовних вимог позивача, проте в подальшому воно було скасовано. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 15 березня 2013 року виданого державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Семеновою К.О., затвердженого начальником першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеської міського управління юстиції Галата Д.В., розмір заборгованості відповідача, [PERSON], по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], становить 46148,51 грн. Даний розрахунок був наданий позивачем при зверненні до суду. Проте у своїх письмових запереченнях відповідач вважає розрахунок наданий позивачем недійсним та надав новий розрахунок заборгованості по аліментах від 20.09.2013 року з якого вбачається розбіжність заявленої суми вимоги та дійсної заборгованості відповідача. Так відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 20.09.2013 року складеного державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Вернигорою В.А. який був наданий відповідачем з письмовим заперечення, його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.09.2013 становила 23705,74 грн., що є загальною сумою із розрахунку загальної суми за кожен рік (2009 р. - 1988,36 грн.; 2010 р. - 2906,30 грн.; 2011 р. - 3615,36 грн.; 2012 р. - 4277,16 грн.; 2013 р. - 2504,00 грн.) Разом з тим, був проведений розрахунок пені за формулою (1% від 1/3 усіх доходів відповідача х загальну кількість днів у місяці). Заборгованість по пені за 2009 р. склала 1763,63 грн., за 2010 р. - 2435,80 грн., за 2011 р. - 965.97 грн., за 2012 р. - 1304,47 грн., за 2013 р. - 780,45 грн. на загальну сумі 7250,32 грн. з урахуванням здійснених платежів відповідача від 20.01.2010 р. на суму 200 грн., 19.01.2011 р. на суму 200 грн., від 11.02.2011 р. на суму 200 грн., від 04.03.2011 р. на суму 200 грн. та 07.02.2013 р. на суму 400 грн. Проведений розрахунок заборгованості по аліментах від 20.09.2013 року було складено державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Вернигорою В.А., на підставі повідомлень про його місце роботи та отримання заробітної плати у ТОВ «Госптовари». На запит суду до Міністерства доходів і зборів України, заступником начальника Приймак Н.І. була надана вичерпна інформація про те, що згідно з відомостями центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України відповідач [PERSON] не отримував доходи у ТОВ «Госптовари» та ФОП [PERSON]. Таким чином суд не бере до уваги розрахунок, який наданий суду, як доказ на підтвердження доводів відповідача, у зв'язку з тим, що інформація викладена в ньому не підтверджена іншими офіційними документами. В свою чергу суд бере до уваги первісний розрахунок, вважаючи, що насамперед суд повинен належним чином оцінювати всі надані докази сторін виходячи з їх законності та достовірності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Отже суд, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені вище обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги виходячи з дійсного розрахунку заборгованості, наданого першим Приморським відділом державної виконавчої служби від 15.03.2013 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved