Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.08.2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 1363. За час перебування в шлюбі мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Вона та відповідач прожили у спільному шлюбі 5 років, проте подальше їх спільне життя не склалося, постійні суперечки та приниження один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувалися в присутності їх дитини. Вони не одноразово намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. Просить суд шлюб розірвати та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2017 року подружжю [PERSON] та [PERSON] був наданий строк для примирення терміном три місяці, однак сторони не примирилися і позивач наполягає на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду телефонограму про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити в повному обсязі. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Мостовенко». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд вирішив наступне. Відповідно до п.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами укладено 07.08.2011 року та зареєстровано відповідно до свідоцтва про шлюб 1-БК № 164762 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, про що складено відповідний актовий запис № 1363 (а.с.5). Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, а також те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб, він носить формальний характер і відновити подружні стосунки неможливо, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти сплату судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 640,00 грн. на користь позивача.

Outcome: approved