Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Першотравневий районний відділ УДМС України в Чернівецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що вона є власником житлової квартири №37, що по вул.Руській, 275 м.Чернівці. У вказаній квартирі крім неї зареєстровані: її син [PERSON] та відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюб між ними розірвано.. У 1998 році відповідач, забравши усі свої речі, виїхав з квартири, місце його фактичного проживання їй не відоме. Таким чином, [PERSON] з 1998 року за вказаною адресою не проживає, обовязки по обслуговуванню будинку перед житлово-будівельним кооперативом не виконує та має інше місце проживання. Будь-яких речей відповідача за вказаною адресою не має. З квартири відповідач виселився добровільно, перешкоди у користуванні житлом йому ніхто не чинив. Просила позов задовольнити, визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №37, що по вул. Руській, 275 м. Чернівці. Також просила зобовязати Першотравневий районний відділ УДМС України в Чернівецькій області зняти з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою. Позивач [PERSON] у судове засіданні не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Представником третьої особи Першотравневого районного відділу УДМС України в Чернівецькій області також було подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що квартира №37, що по вул. Руській, 275 м. Чернівці належить на праві власності [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 20.11.1997 року (а.с.9). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], про що свідчить довідка ЖБК №58 від 15.05.2015 року (а.с.7). Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З акту ЖБК №58 від 29.04.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] в даній квартирі дійсно зареєстрований, однак не проживає за вказаною адресою з 1998 року (а.с.6). Відповідно до ч.1, ч.4 ст.156 Житлового кодексу України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року, яка є обов'язковою для всіх судів. Відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації місця проживання неповнолітніх, які не мають батьків, та осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. За змістом ст.11 Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що суд не наділений повноваженнями приймати рішення про зняття фізичних осіб з реєстрації місця проживання. Отже, позовна вимога про зобовязання Першотравневого районного відділу УДМС України в Чернівецькій області зняти відповідача з реєстрації місця проживання є зайвою та передчасною, оскільки рішення суду про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з такої реєстрації. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial