Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 09.06.2012 року перебуває з відповідачем в шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. На даний момент ведення спільного господарства з відповідачем припинено, та нею подано позов про розірвання шлюбу. Проте, відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає. На сьогоднішній день вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки піти працювати вона не може, а соціальної допомоги не вистачає на утримання дітей. Враховуючи викладене просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів на кожну дитину. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, та з проханням задовольнити її позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09.06.2012 року, мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матір'ю, находяться на її утриманні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи матеріали справи та вимоги законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в примусовому порядку. З приводу розміру аліментів суд дійшов наступного. В суді встановлено, що відповідач кошти на утримання дітей позивачу не надає. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача на кожну дитину, з даним розміром аліментів відповідач погоджується. Однак, на думку суду даний розмір не є справедливим та обґрунтованим. Враховуючи вимоги законодавства, суд вважає, що аліменти мають бути визначені в розмірі 1/3 частини доходів відповідача на обох дітей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши надані сторонами по справі докази та враховуючи вимоги законодавства, суд вважає, що позов має бути задоволено в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 640,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial