Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2003 року. Від даного шлюбу у них народилося дві доньки [PERSON], [INFO] та Анжела, [INFO], які на даний час неповнолітні. В зареєстрованому шлюбі вони перебувають одинадцять років, однак подружнє життя в них не склалося. Між ними часто виникали сварки, непорузуміння, чоловік постійно ображав і принижував її, неодноразово наносив побої . Такі дії відповідача призвели до розпаду сімї, яка існує лише формально . А тому, вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що після реєстрації шлюбу вона проживала в сімї відповідача, в с. Іванівка, Підволочиського району. Так як між ними часто виникали сварки, бійки (відповідач часто розпускав руки, погрожував їй, що підтверджується листом начальника Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області), вона в червні цього року залишила спільне місце проживання і переїхала проживати в [INFO], оскільки побоювалася за своє життя. Наполягає на розірванні шлюбу, так як переконана, що стосунки з відповідачем повністю зіпсовані, зберегти сімю, яка існує лише формально, неможливо. Відповідач [PERSON]А, позовні вимоги визнав і пояснив, що в період спільного проживання в них дійсно були проблеми, між ними часто виникали сварки, не заперечив що було декілька випадків що він шарпав позивачку, яка неналежно себе поводила. Ще до його поверенння з за кордаону, в червні чи липні цього року [PERSON] залишила спільне місце проживання і їх спільних дітей, переїхала проживати в [INFO], де й проживає в даний час. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про одруження серії І-ИД №083246, виданого Іванівською сільською радою народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області 24 листопада 2003 року, вбачається, що цього числа зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Борохвіна». Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №151307, виданим 10.06.2004 року Іванівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №045972, виданим 05.06.2007 року Іванівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають в різних населених пунктах. Позивач наполягає на розірванні шлюбу так як переконана що сімя їх розпалася і не може бути бути збережена. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved