Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19 січня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони разом не проживають і дитина знаходиться на утриманні позивача. Самостійно утримувати дитину позивач не взмозі, оскільки отримує лише пенсію по інвалідності та допомогу при народженні дитини, однак цих коштів не вистачає для належного утримання дитини. Сама позивач потребує матеріальної допомоги, однак відповідач добровільно її не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, а також аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін в сімейних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Згідно ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З копії свідоцтва про народження вбачається, що у сторін під час перебування сторін в сімейних правовідносинах народилася дитина [PERSON], [INFO], тому факт родинних відносин сторін з дитиною встановлений. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Отже, судом встановлено, що дитина проживає разом з матірю, про що свідчить довідка ЖЕК-1 від 27 квітня 2015 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач працює, але матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Батьківство відповідача та факт проживання позивачки разом з дитиною підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved