Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 01.03.2007 року на пропозицію [PERSON] вона оформила заяву позичальника № ZРХRRХ03270002 на отримання кредиту в ПАТ «Приватбанк» у сумі 5040 грн. Вказану суму вона отримала в банку і частину з якої віддала [PERSON] Вона почала погашати кредит, але кошти зараховувалися не на тій рахунок. Тому вважає, що вказаний договір суперечить положенням ст..11,15,18,19,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: їй не були повідомлені умови надання кредиту, будь які письмові документи, в тому числі договір, не вручені, умови договору є несправедливими. Тому просить визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позову наполягають, на підставах, викладених в ньому. Позивач також пояснила, що перед укладанням кредиту у неї дуже хворіла донька і їй були потрібні кошти. Договір вона не читала, а тільки підписала, де їй вказали. Суму кредиту, строк договору, суму щомісячного платежу менеджер банку їй роз'яснила і вона вказану суму сплачувала. Але повністю платити цю суму у неї виходило не завжди. Укладати договір її ніхто не примушував, їй також ніхто не заважав прочитати договір. Представник також пояснила, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки про порушення свого права та несправедливі умови договору вона дізналася в 2012 року при розгляді позову банку до позивача про стягнення заборгованості, яка значно перевищувала суму взятих в кредит коштів. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти позову, оскільки вважає, що дії банку були законними. В кредитному договорі зазначені всі важливі умови, з якими позивач була ознайомлена. Вона отримала кредитний договір та умови кредитування. Більш того, позивач пропустила строк позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, вважає що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № ZРХRRХ03270002 від 01.03.2007 року. Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] 21.06.2013 року одружилася та взяла прізвище [PERSON]. Відповідно до заяви позичальника, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 5040 грн. на строк 24 місяців з 01.03.2007 року по 01.03.2009 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 120,97 грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 840 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. [PERSON]., підписуючи цю заяву, погодилася, що вказана заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. У заяві позичальника зазначено, що клієнт ознайомлений та згодний з умовами кредитування, які були йому надані у письмовій формі. Своїм підписом він підтверджує факт надання йому інформації про умови кредитування у «ПриватБанк», а саме: мету, для якої кредит може бути використаний, форми його забезпечення, наявні форми кредиту з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі обов'язками позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку може бути наданий кредит, орієнтована сукупна вартість кредиту та вартість послуги за оформлення договору (перелік всіх розрахунків, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговування та поверненням, насамперед таких, як адміністративні розрахунки, розрахунки на страхування, юридичне оформлення і т.і.), строк, на який кредит може бути виданий, варіанти повернення кредиту, в тому числі кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового погашення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка являється необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим оплати відсотків та державні субсидії, на які позичальник має право, дані про те, від кого позичальник може отримати більш детальну інформацію, переваги та недоліки схем кредитування які надаються. Згідно з висновком о матеріалам службового розслідування ПАТ «Приватбанк» від 25.10.2008 року укладений [PERSON] договір є дійсним. Разом з тим їй було видано не активну карту. З листування позивача та відповідача вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до банку з проханням провести перерахунок боргу. Банк відповідав, що не може встановлювати їй більш сприятливі умови. В вересні 2009 року за № 28/121 банк повідомив [PERSON] про наявність заборгованості у розмірі 21604 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Відповідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними відповідно актів цивільного законодавства. При укладенні даного кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами та прийнятні ними як обов'язкові умови договору. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору підписавши кредитний договір особисто. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу необхідну інформацію відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захисту прав споживачів» та ознайомив в повному обсязі та у відповідності до чинного законодавства України, що підтверджується копією заяви позичальника. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. На момент підписання договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов. Відповідач надав грошові кошти позивачу у тимчасове користування, при цьому передбачив порядок та умови здійснення розрахунків за користування грошовими коштами. На час укладання договору обидві сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Прийнявши грошові кошти, позивач погодився з умовами даного договору та певний час здійснював платежі відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно вимог ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. Відповідач свої зобов'язання за спірним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кошти позивачу. Абз. 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розглядів інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2012 року з [PERSON], на користь ПАТ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором 19609,35 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31.01.2013 року це рішення змінено і з [PERSON], на користь ПАТ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором 33699,11 грн. Рішеннями суду першої та апеляційної інстанції було встановлено факт укладання кредитного договору між сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення її прав як споживача при укладанні кредитного договору. Твердження позивача, що їй не було надано її екземпляр кредитного договору та умов кредитування спростовується тим, що вказані документи вона додала до позову. Підтвердити те, що вказані документи вона отримала від банку тільки в 2011 році позивач не може. Більш того, 12.03.2010 року в Запорізькому РУ ПАТ «Приватбанк» зареєстрована заява [PERSON] про видачу детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, з зазначенням сум платежів, штрафних санкцій. Сам кредитний договір та умови кредитування позивач не просила їй надати. Та й в попередніх зверненнях до банку про це не зазначала. Тобто, за час розгляду справи позивачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що вона не мала вільного волевиявлення, як учасник правочину, та не розуміла і не усвідомлювала свої дії. Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed