Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, при цьому зазначивши, що з 04.03.1961 року вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Міським відділом ЗАЦСу м. Вельськ Саратовської області за актовим записом № 200. Від шлюбу з відповідачем мають спільних дітей, однак на даний час дочка померла, а про місцеперебування сина позивачу нічого невідомо. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому сторони близько тридцяти років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалася, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Майнових спорів між сторонам немає. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмове клопотання, в якому просить суд розглянути справу за її відсутності, заявлений позов підтримує та просить задовольнити повністю. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі з 04 березня 1961 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Міським відділом ЗАЦС м. Вельськ Саратовської області за актовим записом № 200, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5, 6) Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачем виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сім'ї є неможливим, і у зв'язку з чим сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.110,112 СК України з яких слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у поданій до суду заяві запевнила суд про те, що її рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає її волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved