Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з постійними сварками і різними поглядами на життя та сімейні цінності. Відповідач влаштовує скандали, піднімає руки на неї та дітей, внаслідок чого подальше сімейне життя та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам дітей. Шлюбні відносини фактично припинено з травня 2016 року. Вони перестали вести спільне господарство, відповідач проживає окремо. Матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча працює за наймом, отримує заробітну плату та має можливість надавати дітям матеріальну допомогу. Вважаючи збереження родини неможливим, просить шлюб розірвати, заходи щодо примирення подружжя не застосовувати, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивач надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився. Оскільки відповідач проживає в м.Одеса, в порядку ст.132 ЦПК України Березівському районному суду Одеської області направлено доручення про вручення [PERSON] копії позовної заяви та про допит його в якості відповідача. Однак, матеріали доручення були повернуті без виконання у зв'язку з неявкою відповідача до Березівського районного суду. З урахуванням положень статті 224 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони з 19 грудня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 363. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Діти знаходяться на утриманні матері. Дітей віком до одного року сторони не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що сім'ю [PERSON] зберегти неможливо, оскільки сторони припинили шлюбні відносини та разом не проживають з травня 2016 року, спільного господарства не ведуть, дітей до одного року не мають. Позивач примирятися не бажає. За таких умов суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в порядку ст.181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов'язання щодо утримання. Виходячи з того, що діти проживають разом із позивачкою, враховуючи вік дітей, спільний обов'язок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 22 березня 2017 року - дня звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави та на користь позивача. Враховуючи викладене, на підставі статей 104, 105, 112-114, 180, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial