Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,010117 га, у порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,010117 га, у порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,010117 га, у порядку спадкування за законом. Посилалися на те, що 29.07.2017 року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер 120310100:03:003:0582, яка знаходиться в м.Апостолове по вул.Вокзальній, 25, Дніпропетровської області. Вказану земельну ділянку [PERSON] отримав у порядку спадкування після смерті 17.11.2007 року його баби та діда. Звернувшись до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у його видачі якого постановою нотаріуса від 08.06.2018 року позивачу було відмовлено. В звязку з викладеним позивач в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на земельну ділянку як спадкове майно. [PERSON]\~просить визнати\~за нею\~та її\~дітьми право\~власностів порядку спадкування по 1/6 частині земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0607 га, кадастровий номер 120310100:03:003:0582, яка знаходиться в м.Апостолове по вул.Вокзальній, 25, Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 22.10.2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.12.2018 року за клопотанням представника позивача у приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 29.07.2017 року. Ухвалою суду від 18.01.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. 13.02.2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява відповідно до якої справу просить слухати за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява згідно якої просить провести судовий розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених\~ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №761037 виданого 01.08.2017 року Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] помер 29.07.2017 року (а.с.44). Із копії свідоцтва про шлюб встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.09.2011 року (а.с.10). Із копії свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Із копії свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 24.01.2018 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належало [PERSON] (а.с.39). Із постанови приватного нотаріуса Апостолівської приватної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] від 08.06.2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 29.07.2017 року, на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель, яка знаходиться в м.Апостолове по вул.Вокзальній, 25, Дніпропетровської області, на яку на підтвердження права власності [PERSON] надано Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК №376478, у звязку з неналежною реєстрацією Державного ату в компетентних органах (а.с.55). На підставі\~статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Стаття 41\~Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 березня 2012 року, встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 17.11.2007 року, успадкував 1/4 частку земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0607 га, в межах згідно з планом, що розташована в м.Апостолове, вул.Вокзальна, 25, Дніпропетровської області, переданої у власність на підставі рішення 26 сесії ХХІІІ скликання Апостолівської міської ради №677 від 25.01.2002 року, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №477812 (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 березня 2012 року, встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON], [INFO], який помер 16.12.2008 року, успадкував 1/2 частку 1/2 частини, а отже 1/4 частку земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0607 га, в межах згідно з планом, що розташована в м.Апостолове, вул.Вокзальна, 25, Дніпропетровської області, переданої у власність на підставі рішення 26 сесії ХХІІІ скликання Апостолівської міської ради №677 від 25.01.2002 року, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №477812 (а.с. 13). Таким чином судом достовірно встановлено, що спадкодавець дійсно був власником зазначеної вище земельної ділянки, а тому вона входить до складу спадщини, в той же час у зв'язку із тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку належним чином у компетентних органах не зареєстровано, позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на спадкування. Враховуючи, що позивач реалізувала своє право на прийняття спадщини звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими. Таким чином суд приходить до висновку, що за кожним із спадкоємців слід визнати право власності на вищезазначену земельну ділянку в 1/3 частці від 1/2 частки земельної ділянки, що належала спадкодавцю, та яка буде становити 1/6 частку від цілої земельної ділянки. Зі змісту ст.ст.\~15,16\~ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved