Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що її дід [PERSON] , який помер [INFO] , за життя уклав заповіт на її користь та користь відповідача, який також є онуком останнього. Спадкодавець за життя визначив яке саме майно повинно перейти до неї та яке до відповідача. Зокрема, їй у спадок дід залишив житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки загальною площею 1,0460га, а відповідачу - житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки загальною площею 0.7551га. Ще за життя діда вони почали користуватися даним майном та користуються після його смерті. Звернувшись до нотаріуса, було встановлено помилку в заповіті, яка полягає в тому, що від імені діда відповідачу визначено у спадок усі земельні ділянки, що не відповідає волі спадкодавця. Оскільки на час складання заповіту дід був похилого віку, це впливало на сприйняття ним фактів та обставин, а тому він не зрозумів даної помилки та підписав заповіт. Позивач подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглядати справу у його її відсутності. Відповідач також подав заяву, в якій позов визнав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З державного акта від 13.10.2005р. встановлено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 1,0460га, розташовані на території Тартаківської сільської ради Львівської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із заповіту від 04.03.2006р. встановлено, що [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] заповів онуці - позивачці [PERSON] , а житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , земельні ділянки загальною площею 0,7551га, земельні ділянки загальною площею 1.0460га - заповів онуку - відповідачу [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , та на день його смерті з ним були зареєстровані та проживали онука - позивачка [PERSON] та правнук [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть та довідкою №318 від 20.08.2020р. З витягу від 06.10.2020р. встанволено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа. Аналіз статей 204 та 215 ЦК України свідчить, що законодавцем обраний підхід, при якому оспорюваність договору конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність договору має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого договору як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Тобто, існують причини для спору з приводу дійсності правочину, який оспорюється. Вони можуть бути досить різноманітні: помилка (ст. 229 ЦК України), обман (ст. 230 ЦК), насильство (ст. 231 ЦК) та інші дефекти. У ЦК окремо регулюються певні підстави для оспорювання правочинів (статті 222, 223, 225, 227, 229-233, 234, 235), але вичерпний перелік підстав не міститься. Це означає, що будь-який правочин можна оспорити, якщо він не відповідає загальним вимогам чинності правочину (ст. 203 ЦК України). Згідно ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що розпорядження щодо земельної ділянки загальною площею 1,0460га, не відповідало дійсній волі спадкодавця [PERSON] , оскільки такою останній ще за життя розпорядився на користь позивачки [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач має право на спадкування вказаної земельної ділянки, та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved