Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей. В позові зазначає, що 04.08.2006р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2015р. Рішення набрало чинності 21.07.2015р. Під час шлюбу народилося двоє синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. За рішенням суду з відповідача на її користь на утримання дітей стягуються аліменти. Діти, які мешкають разом з нею, часто хворіють на хронічні захворювання, перебувають на диспансерному обліку, їм необхідно проходити курс лікування, що потребує постійних витрат. Вона витратила на лікування синів, одяг, їх культурне дозвілля, розвиток здібностей 62812,89 грн. Відповідач участі в додаткових витратах, повязаних з лікуванням синів не приймає. Просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання синів 31406,45 грн. У ході судового слухання справи, позивач надала уточнену позовну заяву (т.2 а.с.1-21). Відповідно до уточненої позовної заяви від 09.02.2018р. просить стягнути з відповідача кошти на додаткові витрати, повязані із лікуванням синів - 10721,45 грн., з оздоровленням 1200 грн., придбання іграшок 620,15 грн., придбання одягу та взуття 4317,68 грн., придбання дитячої коляски 596,00 грн., придбання підгузників 6402,61 грн., придбання канцтоварів для школи 1285,00 грн., придбання дитячих книжок та журналів 442,61 грн грн., придбання дитячих засобів гігієни 1395,77 грн., витрати, повязані з розвитком дітей 2808 грн., витрати на святкування днів народження 1504,62 грн., придбання тортів на дні народження 274,10 грн., а всього 31568,02 грн. У судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені, як в позовній заяві, так і в уточненій позовній заяві, просять задовольнити позовні вимоги, визначені в уточненій позовній заяві, в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов та відзив на уточнюючу позовну заяву (т.1 а.с.137-138, т. 2 а.с.149-151), в судовому засіданні пояснив, що з позивачем перебували у шлюбі з 04 серпня 2006р. 01.09.2008р. у них народився син [PERSON]. 09.06.2014р. народився син [PERSON]. З вересня 2014р. він сплачує аліменти на утримання дітей. В 2014р. він уклав договір добровільного медичного страхування, оплатив страховку із своєї заробітної плати, і в період дії договору, з 01.05.2014р. по 01.05.2015р., ліки, якими лікувалися діти придбавались за рахунок страховки. Позивач чинить перепони у спілкуванні з дітьми, в звязку з чим, він неодноразово звертався до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дітей. Розпорядженням голови райадміністрації та рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя визначено час та способи спілкування і виховання дітей. Та не зважаючи на це, позивач не виконує зазначені розпорядження та рішення, продовжує не давати йому дітей для спілкуванням та прийняття участі у їх вихованні. Він не заперечує приймати участь у додаткових витратах на дітей, але при тому що він також повинен приймати участь у відвідані лікарів разом з синами. Позивач з ним ніколи не радиться щодо лікування дітей, стосовно утримання дітей. Все вирішує самостійно без його згоди та навіть не ставить його до відома. Зазначив також, що він утримує свого самотнього батька, сплачує на його утримання аліменти у розмірі 10%. На теперішній час він особисто потребує негайного лікування. Просить відмовити у позові в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, суд встановив, що позивач та відповідач мають неповнолітній синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У свідоцтвах про народження яких, батьками записано позивача та відповідача у справі ( т.1 а.с.6,7). Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою, що сторонами не оспорюється. За рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336\\5427\\14-ц, пр. 2\\336\\2520\\2014 від 03.09.2014р. (т.1 а.с.10-12,), яке було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2014р. (т.1 а.с.13-16), з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], 09.06.2014р.н., у розмірі по 1\\5 частки на кожного зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2014р. до досягнення ними повноліття. Відповідно п.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.ч. 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 150 СК України передбачено обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в частості зобовязаня батьків піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачує аліменти на користь позивача за рішенням Шевченківського районного суду від 03.09.2014 р. та постановами ВП № 45915322, ВП № 45915502, ВП № 45915189, виданих за виконавчим документом 336\\5427\\14-ц від 16.12.2014 р. Згідно до Звітів про здійснення відрахування та виплати, наданих ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. акад. [PERSON]» у 2015 р. відповідачем сплачено на користь позивача на утримання дітей та позивача - 22023,15 грн., у 2016р. 54216,61 грн., у 2017р. 58902,62 грн. ( т.1 а.с.163, 164, 237). Відповідно до листа старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 27.09.2017р. № 45915189\\4 відповідач сплатив заборгованість по аліментам за ВП№ 45915322, ВП № 45915502, ВП № 45915189, що підтверджується квітанцією від 26.09.2017р. на суму 11132,25 грн ( т.1 а.с. 161,162). Відповідно до ст..185 ч.1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Суд вважає, що стягненню підлягають витрати, понесені позивачем самостійно на лікування дітей. Необхідність лікування, відповідно до встановлених в медичних закладах діагнозів та призначень, підтверджується витягами з амбулаторних медичних карток дітей, виписними епікризами, консультативними виписками спеціалістів (т.1 а.с.49-50, 52-55, 57-58, 61-64, 89-91, 93-94, 96-98, 116-136, т.2 а.с.28-92, 117-127). Розмір затрачених грошових коштів, повязаних з лікування неповнолітніх синів позивача та відповідача, підтверджується наданими копіями квитанцій за період з квітня 2014 р. по червень 2017 р. включно. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає як належний доказ, та не враховує до суми додаткових витрат, надані позивачем копії чеків, в яких перелік ліків та суми не можуть бути чітко прочитанні, або сума на яких виведена олівцем (т.1 а.с.18-на 34,55 грн., а.с.19-на 121,70 грн., а.с.26, т.2 а.с.99-на 29,76 грн., 149,79 грн., а.с.27-на 150,11 грн., а.с.49-на 130,00 грн., а.с.50-на 40 грн., а.с52-на 70 грн., а.с.53-на 200,00 грн., 226,71 грн., а.с.54-на 92,81грн., а.с.57-на 132,71 грн., 241,52 грн.,) на загальну суму 1619,66 грн. Суд також не враховує вартість препаратів,профілактичних засобів, що купувалися позивачем, відповідно до уточнюючої позовної заяви, без призначення лікарів , а саме свічки,креми,мазі,термометр,спирт тощо (т.1а.с.26-на 22,05 грн., а.с.27- на 59,29 грн., а.с. 47-на 95,90 грн., а.с.78-на 258,39 грн., 29,90 грн., 85,97 грн., 181,35 грн.,112,57 грн., а.с.79- на 318,34 грн., 82,80 грн., а.с.80-на 106,20 грн., а.с.81 на 124,45 грн., ) на загальну суму 1477,21грн. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що відповідачем було укладено договір добровільного медичного страхування «Сімя» № 14510411077001 від 02.05.2014р. Строк дії договору з 02.05.2014р. до 30.04.2015р. Застрахованими особами та вигодонабувачами за даним договором крім самого відповідача, його батька є позивач та син - [PERSON]. Страхові платежі за зазначеним договором здійснював відповідач. (т.1 а.с.141). Даний договір укладено до звернення позивача до суду про стягнення аліментів на утримання її та дітей, тобто при відсутності спору між подружжям, доказів в протилежному в матеріалах справи не міститься. Згідно листа ТДВ « СК «Мотор-Гарант» від 29.01.2018р. № 61 (т.1 а.с.228-229) , позивачу були здійснені виплати страхового відшкодування у 2014-2015 р.р. Отже, відповідно до укладеного договору медичного страхування, позивач мала право на отримання відшкодування за лікування сина [PERSON] за період з 02.05.2014 р. по 01.05.2015 р. та частково скористалася своїм правом. В звязку з цим, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення додаткових коштів на лікування сина [PERSON] у період дії договору страхування необґрунтованими ( т. 1 а.с. 54- квит. від 7.08.2014 р. на 110 грн., від 31.07.2014 р. на 110 грн., а.с.56 квит. від 02.08.2014 р. на 554 грн., а.с.58 квит. від 24.10.2014 р. на 120 грн., квит. від 27.10.2014 р. на 70 грн., а.с.59 квит. від 18.02.2015 р. на 561,50 грн., а.с. 61 квит. від 18.04.2015 р. на 267,85 грн., а.с.81 квит. від 18.11.2014 р. на 89 грн., квит. від 21.10.2014 р. на 19,95 грн., квит. від 24.03.2015 р. на 313,02 грн., квитанції від 14,15,16 квітня 2015 року на суму 218,00 грн., а.с.92 квит. від 06.12.2014 р. на 100 грн.) Загальна сума за переліченими квитанціями склала 2533,32 грн. Рішенням Шевченківського районного суду від 03.09.2014р. по справі № 336\\5427\\14-ц присуджено стягнення аліментів на утримання дітей з моменту звернення позивача до суду, а саме з 15 липня 2014р. В звязку з тим, що позивач звернулася до суду про стягнення аліментів на утримання дітей 15.07.2014р., до того часу у сторін спору щодо утримання дітей не існувало, судом також не враховуються придбані ліки у період до 15 липня 2014р.(т. 1 а.с. 51 квіт. від 07.05.2014р. на 590 грн., а.с. 57 квіт. від 30.04.2014р. на 28.01 грн.) Загальна сума 618,01 грн. Заперечення відповідача, що ряд лікарських засобів не призначались лікарями,або були придбані в період коли діти не хворіли та ходили до школи, або протипоказані дітям віком до 12-ти років, судом до уваги не приймається, оскільки ряд призначень рекомендовано лікарями вживати на протязі певного часу, щодо протипоказань ліків дітям відповідач не надав суду належних доказів чи висновків спеціалістів в області медицини. Лікування дитини є батьківським обовязком, а тому батьки в рівній мірі повинні приймати участь у лікуванні хворої дитини, піклуватися її здоровям. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, повязаних з лікування дітей за минулий час у розмірі 7597,35 грн. ( 21442,91 -1619,66 1477,21 2533,32 618,01 \\ 2), є таким, що не порушує права дітей та платника аліментів. Враховуючі вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на лікування дітей підлягають частковому задоволенню у розмірі 7597,35 грн. Відповідно позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат повязаних з відпочинком дітей, суд погоджується с запереченнями відповідача в цій частині. Відповідно до наданих копій ( т.1 а.с.99-100) сину сторін [PERSON], 01.09.2008р.н. в профсоюзному комітету ПАО «Мотор Січ» надано путівку № 725 для відпочинку з 03.07.2016р. по 20.07.2016р. в Дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Маяк», вартість путівки складає 3300 грн. Квітанції про сплату по зазначеній в путівці вартості, позивачем суду не надано. Згідно до квітанції № 2678 від 21.06.2016р. сплачено 2400 грн. (2 х 1200) за путівку в ОК «Маяк», а не в «Детское учреждение оздоровления и отдыха «Маяк». Відповідно до путівки № 0256 до ОК «Маяк» з терміном відпочинку з 04.07.2016р. по 16.07.2016р., не вбачається кому саме вона видана, а мололітній, дворічний на той час [PERSON], зазначений як член сімї. Вартість путівки складає 2160,00 грн., квітанції про сплату саме такої суми позивачем також суду не надано. Відривні талони до путівок не використані, доказів оздоровлення дітей в зазначених закладах, як і належних доказів про сплату, суду не надано. Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Суд погоджується із запереченнями відповідача, щодо стягнення додаткових коштів, повязаних з придбанням одягу, іграшок, коляски, підгузників, канцтоварів, засобів гігієни, журналів, з святкуванням днів народження, покупкою тортів, з відвідуванням театрів, кінотеатрів, цирку тощо. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, суд вважає, що витрати понесені позивачкою по придбання одягу, взуття, іграшок, коляски, підгузників, канцтоварів, засобів гігієни, журналів, святкуванням днів народження, покупкою тортів, з відвідуванням театрів, кінотеатрів, цирку є не додатковими витратами та особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Зазначені витрати охоплюються поняттям - утримання дитини - та регулюються розміром стягнутих з відповідача аліментів. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до розгляду районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району звернення відповідача про проведення перевірки щодо цільового витрачання позивачем аліментів, які стягуються на її користь для утримання дітей, позивачем в розрахунок витрачаннях аліментів надані витрати, які є предметом розгляду в даній справі про стягнення додаткових витрат, у тому числі і витрати на придбання одягу, взуття, іграшок, коляски, підгузників, канцтоварів, засобів гігієни, журналів, святкуванням днів народження, покупкою тортів, з відвідуванням театрів, кінотеатрів, цирку тощо ( т. 2 а.с.165-167,169, т.3 а.с.1-50, 56, 65-66, 70 зв.-72). Відповідно до вимог ст. 182 СК України, повинно враховуватись матеріальне становище платника аліментів, наявність інших дітей та непрацездатних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має на утримані свого непрацездатного батька, якому сплачує аліменти у розмірі 10% заробітку ( т.1 а.с. 235). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336\\5427\\14-ц, пр. 2\\336\\2520\\2014 від 03.09.2014р. , яке було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2014р. , відповідач сплачував на користь позивача аліменти на дітей та утримання позивача 15 липня 2014р. по 09.06.2017р. 60 % заробітної плати, а з 10.06.2017р. сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 40 % заробітної плати ( т.1 а.с. 10-12, 163,164,237). Відповідачем перераховано аліментів на утримання дітей та на утримання позивача (до 09.06.2017р.) у 2015 р. - 22023,15 грн., у 2016р. 54216,61 грн., у 2017р. 58902,62 грн., 11132,25 грн. Відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2018рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень; відповідно до ЗУ « Про державний бюджет на 2017р.» було встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Розмір аліментів на утримання дітей, які перераховував відповідач значно перевищували встановлений законодавством прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Суд вважає, що батьки зобовязані займатися розвитком дітей, забезпеченням їх матеріальних потреб, розваг, але при цьому необхідно враховувати також матеріальні можливості батьків та врегульовувати додаткові витрати за домовленістю між батьками. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та у зв'язку з задоволенням позову з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір в розмірі 680,00 грн.

Outcome: partial