Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з грудня 2000 року знаходилася в фактично-шлюбних відносинах з відповідачем по справі. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість, інвалідом не є, інших утриманців не має. Вона на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому окрім соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, допомоги одиноким матерям та допомоги при народженні дитини, інших доходів не має, а тому не має можливості забезпечити сина всім необхідним. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. 22 лютого 2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача по справі на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту її звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що вона з грудня 2000 року по вересень 2006 року знаходилася в фактично-шлюбних відносинах з відповідачем по справі. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], який народився хворобливим з діагнозом пренатальне гіпоксично-ішемічне ураження центральної нервової системи (середньої тяжкості) в гострому періоді, тремером та гіпертонусом мязів верхніх та нижніх кінцівок, тому весь перший рік життя він перебував під наглядом дитячого невролога та двічі на рік проходив стаціонарне лікування. На даний час дитина перебуває на диспансерному обліку сімейного лікаря з наступними діагнозами: диспластична кардіопатія, аномальна хорда лівого шлуночку серця, хронічний субкомпонований тонзиліт, рециливуючий фарінготрахеіт, порушення осанки, а тому потребує особливого догляду, дієтичного харчування та регулярного санаторно-курортного лікування. Відповідач на протязі всього часу участі у грошовому забезпеченні, вихованні, та виконанні своїх батьківських обовязків щодо свого сина не брав, весь тягар утримання сина був покладений лише на неї, які вона сумлінно виконувала. На даний час вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому окрім соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, допомоги одиноким матерям та допомоги при народженні дитини, інших доходів не має, а тому не має можливості забезпечити сина всім необхідним. Крім цього зазначила, що у травні 2006 року сама була прооперована та з цього часу потребує регулярного лікування, яке є дуже вартісним, а тому була змушена звернутися до суду з даним позовом. Також зазначила, що посилання відповідача, про те, що в нього батьки похилого віку та він надає на їх утримання допомогу не можливо приймати до уваги, так як відповідно до чинного законодавства діти повинні утримувати своїх батьків похилого віку, у неї також є батьки, які потребують допомоги з її боку, і вона їм намагається допомагати в міру своїх можливостей. 11 травня 2016 року позивач в судовому засіданні знов уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача по справі на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту її звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття, зазначивши, що вона на протязі десяти років самотужки виховувала та утримувала сина, а відповідач весь цей час ухилявся від утримання дитини та спілкування з ним. Також зазначила, що вона на протязі шести років не проходить своє профілактичне лікування, так як мінімалізує витрати, щоб розвивати сина та утримувати його на належному рівні, тому вважає, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача будуть достатніми для задоволення потреб дитини. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні її уточнених позовних вимог та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС повідомлення про вручення судової повістки про слухання справи, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визначала частково, а саме не заперечувала проти стягнення з відповідача по справі на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), в іншій частині позовних вимог заперечувала та просила винести рішення, враховуючи обставини, викладені нею в письмових поясненнях. Також в судовому засіданні зазначила, що її син [PERSON] інвалідом не є, офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей не має, тяжкими хронічними захворюваннями не страждає, утримання по виконавчим листам з нього не проводяться, відповідач матеріальної допомоги їй та її чоловіку щомісячно не надає, але інколи надає кошти на придбання ліків чи вітамінів, в її сина інша сімя, його дружина працює, інвалідом не є. Син отримує заробітну плату, зараз бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. На даний час перебуває у госпіталі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що сторони з грудня 2000 року по вересень 2006 року перебували у фактично-шлюбних відносинах. Від даного шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії 1-ВЛ № 038822, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 07.02.2006 року. З даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини. В теперішній час відповідач добровільно постійної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі на даний час не працює, оскільки має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім соціальної допомоги соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, допомоги одиноким матерям та допомоги при народженні дитини, інших доходів не має, а тому не має можливості забезпечити сина всім необхідним. Відповідно до копії довідки КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Лозова» від 20 лютого 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO] потребує особливого догляду, дієтичного харчування та регулярного санітарно-курортному лікування. Відповідач в свою чергу зареєстрований за адресою: [INFO], б. 8, кв. 5, але фактично мешкає за адресою: м. Харків, вул. Ощепкова, б. 14/1, кв. 46, має батьків, [PERSON], 1398 року народження та матір, [PERSON], які хворіють та обоє є пенсіонерами. На даний час він бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, інвалідом не є, офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей не має, тяжкими хронічними захворюваннями не страждає, утримання по виконавчим листам з нього не проводяться, відповідач постійної матеріальної допомоги батькам щомісячно не надає, працює, отримує стабільний доход, що підтверджується довідкою про розмір заробітної плати з ТОВ «Баварія Моторс» від 16.02.2016 року № 61. Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що неповнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а в силу ст. 180 СК України відповідач, як його батько, може і зобов'язаний утримувати свою дитину шляхом сплати щомісячно аліментів на користь матері дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує і ту обставину, що [PERSON] має двох непрацездатних батьків, яких він відповідно до ст. 202 СК України зобов'язаний утримувати. Проте, наявність у нього старшого рідного брата, вказує на можливість одержання його батьками утримання не лише від відповідача. Щодо посилань представника відповідача [PERSON] про те, що відповідачем була придбана трикімнатна квартира, де на даний час проживають позивач разом з дитиною, а також те, що на протязі всіх років, він постійно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, що підтверджується квитанціями про пересилання коштів, суд вважає дані посилання такими, що не підлягають розгляду, так як позивач по справі не просить стягнути аліменти за минулий час, а тому ці докази не мають значення для розгляду справи по суті.\~\~ Так, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 25 грудня 2015 року, що підтверджується відміткою на 1 примірнику позову. Відповідач є працездатним, інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страждає, інших утриманців не має, працює. Також відповідач зі своєї сторони належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на свого неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), суду не надав. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має можливість надавати утримання дитині. Враховуючи, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законодавчо, а також стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про стягнення аліментів з\~\~відповідача у розмірі - 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам ч. 2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, суд вважає уточнений позов таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачем належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: approved