Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визнати незаконним переведення її на іншу роботу, поновити на роботі на посаді начальника бюро техніко-економічного планування та звітності планово-економічного відділу Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара», допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі. Позивач та її представник просили про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримали. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] з 09.09.2015 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара», обіймаючи посаду\~\~начальника бюро техніко-економічного планування та звітності планово-економічного відділу. Відповідно до наказу генерального директора ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» №25-к від 27.01.2016 року [PERSON] переведено на посаду провідного інженера планово-економічного відділу з 28.01.2016 року на цьому підприємстві. Наказом генерального директора від 01.03.2016 року №46-к [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі п. 4\~ст. 40 КЗпП України\~за прогули без поважної причини. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на ч. 1 ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності дост. 2 КЗпП України працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Зважаючи на ч. 1ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За правилами ст. 31 КЗпП України\~власник підприємства або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. У відповідності до ч. 1ст. 32 КЗпП України\~переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених устатті 33 цього Кодексута в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6\~статті 36 цього Кодексу. Із системного аналізу ст. ст.\~32,\~36 КЗпП України\~слідує, що зміна істотних умов праці при згоді роботодавця та працівника не порушує угоди сторін, досягнутої при укладенні трудового договору, адже угодою сторін визначаються місце роботи і трудова функція працівника. Це найважливіші умови трудового договору. Тому змінити їх без згоди сторін не можна. З огляду на рекомендації, викладені у п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.992 року № 9, відповідно дост. 32 КЗпП\~переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.\~\~А отже, за наслідками аналізу вище викладених обставини, норм закону та позиції Верховного Суду України суд приходить до висновку, що переведення на іншу посаду передбачає зміну істотних умов трудового договору, а тому з огляду на ч. 1ст. 32 КЗпП України\~вимагає обов*язкової згоди працівника. Заборона власнику або уповноваженому ним органу в односторонньому порядку змінювати укладений з працівником трудовий договір є одним із способів забезпечення права громадян на вільний вибір діяльності, що унеможливлює примусову працю, заборонену ст. 43 Конституції України. Згідно із\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що позивач надавала своєї згоди на переведення на іншу роботу, за такого наказ про переведення не можна визнати законним та обґрунтованим. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та слід визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» №25к від 27.01.2016 року про переведення [PERSON] на посаду провідного інженера планово-економічного відділу. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved