Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 26.06.1993 року [PERSON] подарувала їй, на той час малолітній дочці, [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. 12.08.1993 року Лозівське бюро технічної інвентаризації здійснило реєстрацію вказаної квартири на її матір [PERSON] На даний час вона вирішила продати вказану квартиру, але постановою від 30.10.2015 року їй було відмовлено в звязку з тим, що право власності зареєстровано ні на неї, а на її матір. 10.11.2015 року вона звернулася із заявою про державну реєстрацію свого права на спірну квартиру до Лозівського міськрайонного управління юстиції, однак рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12.11.2015 року їй було відмовлено у звязку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, згідно договору дарування квартири. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд визнати право власності на квартиру та усунути порушення прав власності шляхом скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Лозівського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з договору дарування від 26.06.1993 року [PERSON] подарувала [PERSON] для її неповнолітньої доньки [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до запису на договорі від 12.08.1993 року, право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] Згідно технічного паспорту на квартиру № 13 в житловому будинку № 8 по вул. Комінтерна в м. Лозова Харківської області, її житлова площа складає 19,5 кв.м, загальна площа квартири складає 33,7 кв.м (а.с. 10-11). 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 279/02-31, якою відмовлено [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Комінтерну, б. 8, кв. 13. У постанові зазначається, що право власності було помилково зареєстровано за [PERSON], у звязку із чим, на даний час відсутні документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON]. Згідно зі ст. 9 ЦК України 1963 року правоздатність громадян, тобто здатність мати цивільні права і обов'язки, виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. До змісту правоздатності громадян, відповідно до ст. 10 ЦК України 1963 року, входить здатність відповідно до закону мати майно в особистій власності. Статтею 14 ЦК України 1963 року за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Відповідно ст. 243 ЦК України 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Частина 2 ст. 244 ЦК України 1963 року передбачає, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Згідно ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Наведені норми вказують на те, що [PERSON] здійснила своє волевиявлення щодо дарування спірної квартири саме на користь позивача. [PERSON] на момент здійснення правочину була малолітньою, але була правоздатною особою і мала право мати у своїй власності квартиру, яка відчужена на її користь згідно договору дарування. Суд визнає, що право власності було помилково зареєстроване за її матірю [PERSON], у звязку із чим, виходячи зі змісту п. 5 договору дарування, позивач набула право власності на квартиру з моменту нотаріального посвідчення договору дарування, а саме з 26 червня 1993 року. Оскільки право власності позивача оспорюється у момент чинності ЦК України 2003 року, судом застосовуються норми саме цього Кодексу в частині захисту права власності. Відповідно ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд приходить до висновку, що оскільки саме позивач була обдарованою особою за договором дарування від 26.06.1993 року, а на даний час оспорюється її право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], суд вважає можливим захистити її право шляхом визнання за нею права власності на вказану квартиру. Поряд із цим, суд залишає без задоволення позовні вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказану квартиру, оскільки державна реєстрація права власності на квартиру здійснюється органами державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але позовні вимоги до органів державної реєстрації прав не висунуті, у звязку із чим дані вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 16, 227, 243, 244, 321, 392 ЦК України,

Outcome: partial