Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатись, мотивуючи тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами було розірвано про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зроблено запис за №109. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На даний час син навчається у на денній, бюджетній формі навчання у ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», професія: «Оператор комп'ютерного набору. Електромеханік з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин», термін навчання: з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року. Відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання своєї дитини, в той час, як позивач самостійно не має змоги у повному обсязі забезпечувати усім необхідним сина, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів сина та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Справу просила розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами було розірвано про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зроблено запис за №109 (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Батьком [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 6, 7). На даний час [PERSON] навчається у на денній, бюджетній формі навчання у ДПТНЗ «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», професія: «Оператор комп'ютерного набору. Електромеханік з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин», термін навчання: з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року (а.с. 3). Відповідач ухиляється від утримання своєї дитини, не надає матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи наведені обставини і розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», що утримання дитини є обов`язком обох її батьків, суд дійшов висновку, що частка в розмірі 1/4 від доходу відповідача, що буде стягуватись на утримання повнолітнього сина на період його навчання в учбовому закладі, але не більше ніж до 23-річного віку, буде обґрунтованою і законною. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved