Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 20 вересня 2001 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння один одного, шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються, останнім часом постійні сварки, суперечки та насильство збоку відповідача створили умови за яких шлюб фактично розпався. Спору про розподіл сумісного майна не має. В звязку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі. Позивач в судове засідання не зявилася, але раніше на адресу суду надавала свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що на даний час він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з позивачем по справі. Від даного шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. З лютого 2015 року з позивачем по справі проживають окремо, оскільки позивач забрав дитину пішла з дому, а причиною розпаду сімї на його думку стала нова посада позивача. Щодо посилань позивача про застосування фізичного насильства по відношенню до неї та її доньки пояснив, що він з 2013 року по 31.12.2014 року спиртні напої не вживав, а тому ніякої фізичної розправи до дружини та її доньки не застосував. З лютого 2015 року та по теперішній час вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, син проживає разом з матірю, а він сплачує на його утримання аліменти за рішенням суду. Вказав, що в подальшому буде вирішувати місце проживання дитини в судовому засіданні. Спір про розподіл спільного сумісного майна в подальшому буде вирішуватися в суді, оскільки домовленості між сторонами щодо вирішення даного спору мирним шляхом не має. Вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам дитини, але бажає зберегти родину. Також зазначив, що судом надавався строк для примирення, але примиритися не вдалося, оскільки позивач не бажає з ним спілкуватися, а також не дає можливості спілкуватися з дитиною. Тому не згодний на розірвання шлюбу, бажає помиритися з дружиною та виховувати сина в повноцінній родині. Вважає, що слід ще раз надати строк для примирення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~\~свобода договору;\~4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~\~справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Матеріали справи свідчать, підтверджено наявними у справі доказами, і не заперечується сторонами, що сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 2001 року в Панютинській селищній раді Лозівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 134295, виданим виконавчим комітетом Панютинської селищної ради Лозівського району Харківської області 20.09.2001 року. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 010473, виданим виконавчим комітетом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області 30 травня 2005 року. З даного свідоцтва вбачається, що сторони по справі є батьками дитини. В теперішній час любов та повага між сторонами відсутні. Останнім часом відсутність взаєморозуміння і довіри, конфлікти з приводу вихання дитини створили умови за яких шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. 26 лютого 2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області надавався подружжю строк для примирення терміном три місяці, але протягом даного строку сторони не примирилися. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Надані відповідачем в судовому засіданні заперечення проти позову не найшли свого підтвердження при розгляді справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що сімя сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, суд після розірвання шлюбу залишає позивачу [PERSON] прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, суд вважає необхідним позовні вимоги щодо розірвання шлюбу задовольнити.

Outcome: approved