Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем знаходяться у шлюбі, який зареєстровано 28 серпня 2010 року. Від спільного життя мають дитину [PERSON] , [INFO] . Але на початку 2018 року між ними розпочалися конфлікти та суперечки, спільне життя стало неможливим, тож вони почали жити окремо та перестали вести спільний побут. За вказаних обставин шлюб існує формально і його збереження вже не можливе та буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй набуте в шлюбі прізвище - [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином. Надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, не заперечуючи проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши заяви сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, встановив, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 28 серпня 2010 року у виконавчому комітеті Лихівської селищної ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, за актовим записом №5. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] . Від спільного життя мають дочку [PERSON] , [INFO] . Але, подружні стосунки між ними припинені, примирення вони не бажають. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право надалі іменуватися цим прізвищем. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Таким чином 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved