Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Лозова, Харківської області та [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Лозова, Харківської області, разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженкою м.Лозова, Харківської області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу була вимушена залишити будинок колишнього чоловіка, але дітей на постійне місце проживання з нею [PERSON] не віддає з невідомих їй причин. Спору щодо місця проживання дітей на час розірвання шлюбу, не було. Як на її думку вона має всі належні умови, щоб діти проживали саме з нею, а не з відповідачем по справі, який не надає їй дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, зазначила, що дійсно рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №1048 від 26.10.2021, визначено місце проживання їх дітей з батьком, [PERSON] . Вона створила всі належні умови для того, щоб діти постійно проживали саме з нею, а не з відповідачем по справі. Вона дійсно є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює, проживає у двокімнатній квартирі, яка облаштована всім необхідним, з цивільним чоловіком [PERSON] , який працює водієм. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та, надав відзив на позов, згідно якого з 27.05.2016 по 13.07.2021 з позивачем по справі перебували у шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні, оскільки відносини між ними перервались у 2021 році і 01 червня 2021 року [PERSON] взагалі залишила дітей на нього і не цікавилась ними до листопада 2021 року. Ствердження [PERSON] про те, що вона повністю опікується інтересами та потребами дітей не відповідають дійсності, оскільки з 01.06.2021 і до цього часу позивачка не надавала йому допомоги по утриманню дітей, за 6 місяців 2021 року вона тільки 3 рази приходила побачитись з дітьми та жодного доказу на підтвердження своїх слів позивачка до суду не надала. Згідно рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 26 жовтня 2021 року №1048 встановлено, що мати дітей, « [PERSON] є інвалідом 3-ї групи, перебуває під наглядом лікаря психіатра та отримує лікування», що, як на його думку, теж є підставою для визначення місця проживання дітей саме з ним, їх батьком і виконком вирішив прийняти рішення про визначення місця проживання дітей саме з ним. Вважає, що визначення місця проживання дітей з матір`ю фактично приведе до зміни місця проживання дітей та не буде мати більш позитивний вплив на них. За таких обставин необхідно правильно врахувати інтереси дітей, які на даний час проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни місця їхнього проживання вагомі підстави відсутні. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати, і він ніколи не заперечував та не буде в подальшому заперечувати проти спілкування матері та дітей. Обидві дитини народилися і виросли у соціальному середовищі, де мешкає він, їхній батько, який створив для них належні умови для життя, виховання. Більше того, вважає, що проживаючи з батьком, діти залишилися проживати у звичному для них середовищі, вони продовжують відвідувати свій дитячий садочок, спілкуватися зі своїми друзями. Він, як батько, піклуєтьсь про їх фізичне та духовне виховання, займаєтьсь їх оздоровленням. На час розгляду справи він створив належні умови для проживання дітей, має бажання займатися вихованням дітей, піклуватися про їх фізичний та духовний розвиток, дбати про їх матеріальне забезпечення, має бажання можливості забезпечувати дітей необхідним харчуванням та медичним доглядом і лікуванням. А також надав письмові заяви з поясненнями свідків на підтвердження викладених фактів у відзиві. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що діти на підставі рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №1048 від 26.10.2021 проживають разом з батьком, вагомих підстав для зміни місця проживання неповнолітніх дітей, на їх думку, не має. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Матеріалами справи встановлено, що з 27.05.2016 по 13.07.2021 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду від 13.07.2021 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №1048 від 26.10.2021 про визначення місця проживання дітей [PERSON] і [PERSON]. , визначено місце проживання дітей: [PERSON] [INFO] і [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Зі змісту вказаного рішення вбачається, що з червня 2021 [PERSON] , мати дітей, з ними не проживає. Діти проживають з батьком. Батько [PERSON] зареєстрований та проживає у будинку, працює водієм у ФОП [PERSON] , має постійний дохід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, належним чином виконує батьківські обов`язки, створює необхідні умови для проживання та виховання дітей. Мати [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі, перебуває під наглядом лікаря-психіатра та отримує лікування, визнана інвалідом ІІІ групи, за місцем її проживання матері створені задовільні умови для проживання дітей. Мати спілкується з дітьми, матеріально не утримує. Згідно довідок КЗ «Лозівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №6 «Посмішка» Лозівської міської ради Харківської області №01-33/76 від 08.09.2021, 01-33/93 від 01.11.2021, діти [PERSON] і [PERSON] є вихованцями садка та відвідують його: [PERSON] з 01.05.2015 по теперішній час, [PERSON] з 01.09.2021 по теперішній час. Мати [PERSON] з вересня 2021 по теперішній час не проживає з чоловіком та дітьми, але цікавиться життєдіяльністю дітей в дитячому садочку, приходить забирає дівчат та чекає тата, потім разом покидають заклад. Мати кожного разу приносить фрукти або цукерки. Діти мають гарні стосунки з матір`ю, завжди радіють її приходу. Як вбачаться з акту про обстеження умов проживання від 17.09.2021, складений головними спеціалістами сектору з питань попередження правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей служби у справах дітей Лозівської міської ради [PERSON] , [PERSON] , фахівцем із соціальної роботи Лозівського МЦСССДМ [PERSON] , на підставі заяви з метою перевірки, проведено обстеження умов проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка є інвалідом ІІІ групи дитинства, мешкає з цивільним чоловіком [PERSON] , який працює водієм в ТОВ «Інтерфорд», для дитини облаштована окрема кімната, шафа для речей, диван, санітарний стан приміщення добрий, обладнана мережою електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, наявні речі, меблі, предмети побуду, побутова техніка, запас продуктів харчування. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.157 СК України). Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 160 СК України, визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] не одружена, проживає у цивільному шлюбі, є особою з інвалідністю ІІІ групи, перебуває на обліку у лікаря-психіатра і отримує лікування, не працевлаштована, стабільного доходу не має, з червня 2021 року з дітьми не проживає, діти проживають з відповідачем по справі та знаходяться на його утриманні, відомостей щодо матеріального забезпечення дітей позивачем, не має, остання відвідує дітей у дитячому садку куди приносить солодощі або фрукти, забезпечена придатним для нормального виховання та проживання дітей житлом та має бажання визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію органів опіки та піклування, відповідача, враховуючи ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, виходячи з балансу інтересів дітей, та з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, суд проходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки таке рішення буде максимально відповідати інтересам неповнолітніх дітей, які проживають з відповідачем. З наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей не підлягають задоволенню. При цьому суд звертає увагу позивача, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дітей з матір`ю, а про підстави для зміни та визначення нового місця проживання дітей. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed