Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23 липня 2008 року між нею і відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. З березня 2018 року сторони мешкають окремо. Відповідач не приймає участі в утриманні і вихованні дитини. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що останні два місяці вона отримувала аліменти в розмірі більше ніж 3000,00 грн. щомісячно, однак потребує додаткових витрат на дитину, тому просить стягнути саме 1/3 частину його заробітку. Сама позивач працює і щомісячно отримує заробітну плату. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини свого заробітку. Також зазначив, що у нього щомісячна заробітна плата складає приблизно 15000,00 грн., за місцем роботи він склав пись мову заяву, щоб у нього із заробітної плати щомісячно відраховували аліменти в розмірі ? частини його заробітку. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, звслухавши пояснення сторін і вивчивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 23 липня 2008 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб. З копії свідоцтва про народження вбачається факт родинних відносин між сторонами та їх сином [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Факт проживання дитини разом з позивачем сторонами не оспорювався, як не оспорювався і факт отримання позивачем аліментів в розмірі, що перевищує 3000,00 грн. щомісячно. Суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів 1/3 частина заробітку відповідача є завищеним. Так, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, враховуючи, що відповідач офіційно працює, отримує регулярний заробіток, інших утриманців не має, доказів щодо необхідності несення додаткових витрат на утримання дитини у звязку зі станом її здоровя позивач суду не надала, сама позивач є працездатною, працює, отримує щомісячний заробіток і також зобовязана приймати участь в матеріальному забезпеченні дитини, розмір отриманої нею допомоги від відповідача значно перевищує передбачений законом мінімум, тому з урахуванням вищенаведених обставин, суд вважає, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини і розмір цієї допомоги повинен складати ? частина усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial