Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 2010 року вона розірвала з відповідачем шлюб, від якого 17.04.2005 року у них народилася дочка [PERSON]. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.09.2012 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 400 грн. щомісячно, до досягнення повноліття. Оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів, допустив значну заборгованість, позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 31.07.2012 року по 01.06.2016 р. у сумі 4620,13 грн. а також індексацію по аліментах за період з 01.03.2014 р. до 01.06.2016 р. у розмірі 2377,60 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Посилався на те, що заборгованість з аліментів виникла внаслідок скрутного матеріального становища. Він є приватним підприємцем та має незначний дохід від своєї діяльності, що підтверджується щорічними податковими деклараціями про його доходи. Крім дитини позивача, він має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, з яких на одну дитину він сплачує аліменти, що стягнуто на користь колишньої дружини за іншим рішенням суду. На теперішній час він проживає без реєстрації шлюбу з жінкою, яка також народила від нього дитину, але батьківство у встановленому порядку не зареєстроване. Посилався також на позовну давність нарахування пені та індексації, просив суд застосувати положення ч. 2 ст. 196 СК України щодо зменшення судом розміру пені. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є сторони по справі, що сторонами не заперечується та підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.7/. Згідно виконавчого листа №0616/3846/12 від 27.09.2012 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом, [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно до повноліття дитини. З наданої відповідачем копії виконавчого листа№2-233406 від 19.12.2006 року вбачається, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.11.2006 року з [PERSON]А на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 180 грн. щомісячно. Розпискою [PERSON] від 18.02.2015 року підтверджується сплата аліментів у сумі 2100 грн. Наданими копіями податкових декларацій [PERSON] підтверджується, що він здійснює підприємницьку діяльність, від якої за 2015 рік отримав дохід в сумі 17150 грн. Станом на 01.06.2016 року відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8812 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою про нарахування аліментів № 1202 Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 16.06.2016 року /а.с. 9/. З розрахунку обчисленої державним виконавцем заборгованості за аліментами, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню за період з 01.03.2014 по 01.06.2016 року, та складає 4620 грн. 13 коп. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ст. 549, 550 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи заяву відповідача у судовому засіданні про позовну давність, а також положення ч. 2 ст. 196 СК України щодо зменшення пені з урахуванням майнового стану платника аліментів, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період в межах одного року до звернення з позовом до суду. Оскільки позов подано 11.08.2016 року, а розрахунок пені позивачем подано по травень 2016 року, підлягає стягненню пеня за період з серпня 2015 року по травень 2016 року. Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок є некоректним, оскільки не мітить наростаючого підсумку щодо кожного окремого простроченого платежу. Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Враховуючі, що згідно наданого позивачем розрахунку пеня за серпень 2015 року не нарахована у звязку з частковою сплатою заборгованості, суд задовольняє вимоги про стягнення пені частково, в межах наданого розрахунку, за період з вересня 2015 року по травень 2016 року в сумі 972 грн. Щодо вимоги про стягнення індексації, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі є обєктом індексації. Згідно ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Позивачем надано розрахунок індексації в сумі 2377,60 грн., до якого необґрунтовано включено нарахування за місяці, в які індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації в 103%. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення індексації частково (за квітень, травень 2014 року, січень-квітень 2015 року, квітень 2016 року) в сумі 1018 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру частини задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial