Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 03 січня 2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема, житловий\~ будинок під номером 16, розташований в селі Карапиші Миронівського району Київської області по вулиці Поштова. Вона, будучи\~ спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняла. Оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова\~[PERSON] просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.\~ За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у\~ статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця\~ з моменту державної реєстрації цього майна. У судовому засіданні встановлено, що 03 січня 2015 року померла [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 327669, виданим 05 січня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим\~ [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області 08 лютого 1995 року, зареєстрованим в реєстрі за номером 8.\~ Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39959749 від 24 березня 2015 року, який\~ приєднано до матеріалів спадкової справи, даний заповіт є чинним. 24 березня 2015 року, тобто у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.\~ 23 жовтня 2015 року позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну померлій [PERSON] земельну ділянку. Спадковим майном є також житловий будинок під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 13 травня 2017 року\~ № 530/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області є відсутність документів, що підтверджують право власності на 1/2 частину житлового будинку та помилка при здійсненні державної реєстрації прав на іншу частину будинку. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 76/2015. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з таких підстав. Будинок має виготовлений 13 лютого 2012 року КП КОР Білоцерківське «МБТІ» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, та зареєстрований в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно відомостей технічного паспорту приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: веранда, ганок, сарай-літня кухня, літня кухня, погріб з шийкою, убиральня, сарай, хвіртка, ворота, огорожа, колодязь питний. Будинок має загальну площу 68,7 кв.м., жилу площу 42,2 кв.м., допоміжну площу 17,5 кв.м. та площу літніх приміщень 9,0 кв.м. Встановлено, що будинок під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області був побудований у 1975 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказані обставини підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 881196, виданим 13 квітня 2010 року [PERSON] сільською радою, зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094901069. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але\~\~не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР\~від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Відповідно до записів погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області з 1972 року житловий будинок під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області відносився до категорії колгоспного двору. Членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON]. Головою двору до дня смерті 13 червня 1994 року був [PERSON], після його смерті [PERSON] Вказані обставини підтверджені даними довідок [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області № 458 від 16 травня 2017 року та № 673 від 05 червня 2017 року. 25 грудня 1989 року на будинок [PERSON] сільською радою було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, за змістом якого будинок належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] Після смерті [PERSON] 27 січня 1995 року його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, належну померлому. При здійсненні державної реєстрації прав Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації було допущено помилку та за [PERSON] зареєстровано не 1/2 частину будинку, а будинок в цілому. Вказані обставини підтверджені даними свідоцтва про право на спадщину за законом, довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 751 від 18 квітня 2017 року. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області здійснена з порушенням. Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 89610166 від 15 червня 2017 року підтверджена відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям та членами колгоспного двору. До майна колгоспного двору відносився спадковий будинок. Встановлено, що 27 січня 1995 року у поданій нотаріусу заяві [PERSON] вказувала, що будинок є власністю колишнього колгоспного двору, тому їй та померлому [PERSON]Х належало по 1/2 частині данного майна. [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину у спільному майні на житловий будинок під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області не отримала. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ позовні вимоги є доведеними. Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлої [PERSON], має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує її право власності на 1/2 частину житлового будинку під номером 16 по вулиці Поштова села Карапиші Миронівського району Київської області, та допущеною помилкою при здійсненні державної реєстрації іншої 1/2 частини будинку, її порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст. 16,\~ 328, 1216 - 1218, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»,

Outcome: approved