Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. Надалі позивач подала заяву, відповідно до якої вона просить розглядати позовні вимоги лише в частині розірвання шлюбу, оскільки по всім іншим вимогам вони з відповідачем дійшли згоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04.06.2011 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Станом на теперішній час проживання однією сім'єю між сторонами фактично припинено, подальше сумісне життя з відповідачем неможливе. Як причину розпаду сім'ї позивач вказує на той факт, що у сторін різні погляди на подружнє життя та сім'ю. Позивач приймала участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач також приймав участь у судовому засіданні, позов не визнав та заперечував проти розірванні шлюбу. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.2011 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної РАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис за №28, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Так, відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, сторонам було надано строк для примирення на протязі чотирьох місяців. Однак, після завершення строку для примирення встановлено, що сімейні відносини припинені остаточно. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини, та збереження сім'ї стали неможливими, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню, що підтвердила у судовому засіданні представник позивача. Крім цього, суд враховує той факт, що вказана справа перебуває в провадженні з 05.07.2017 року, а тому у сторін була можливість вирішити між собою питання стосовно збереження шлюбу та сім'ї в цілому. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Таким чином, судом використані всі засоби щодо примирення подружжя. Крім того, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони вирішили після розірвання шлюбу прізвища залишити без змін. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого нею судового розбору розміром 640 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивач суму судового збору у розмірі 640 грн. Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на позивача.

Outcome: approved