Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі. За час браку у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, дитина за усною домовленістю із відповідачем залишився мешкати з нею. 04 жовтня 2016 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із відповідача призначено стягнення аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 02 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з серпня 2016 року відповідач проводив часткову сплату нарахованих аліментів. Станом на 01 липня 2017 року заборгованість по аліментам складає 3500 грн. Розрахунком головного державного виконавця заборгованість станом на 01 червня 2017 року складає 2800 грн. Відповідачем двічі здійснювалась сплата аліментів, перший раз 17 лютого 2017 року у сумі 2777,40 грн., другий 14 червня 2017 року у сумі 1400 грн. Таким чином, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 02 серпня 2016 року по 01 липня 2017 року складає 7460, 40 грн. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, надала на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідив матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії листа ПАТ КБ ПРИВАТБАНК (а.с.5) вбачається, що відповідач сплатив аліменти позивачу 14 червня 2017 року у сумі 1400 грн., та 17 лютого 2017 року у сумі 2777, 40 грн. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-КИ №365574 (а.с.6) [PERSON] 17 лютого 2017 року одружився зі [PERSON], після укладення шлюбу обом присвоєне прізвище «Кочетов» та «Кочетова». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НО № 377365 (а.с.7) [PERSON] народився 17 грудня 2010 року, та його батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. З копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2016 року вбачається, що стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Згідно копії рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року (а.с.9) шлюб між сторонами розірваний. З копії розрахунку заборгованості наданої головним державним виконавцем від 14 червня 2017 року (а.с.10) вбачається, що в провадженні державного виконавця знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, борг станом на 01 червня 2017 складає 2800 грн. Згідно зі ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.22 в своєї Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р № 3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п.22 зазначеної Постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. \~ Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). \~ Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом № 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи до пологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15 та в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-269цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів. Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не у повному обсязі сплачувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи суми щомісячної заборгованості та виходячи із розрахунку наданого позивачем (а.с.2), суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7460,40 грн., у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved