Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, який нею був уточнений, та в обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суду м.Полтави з [PERSON] на користь [PERSON], яка є її матір'ю, стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, на підставі якого було видано виконавчий лист № А-78/98 від 03.08.2009 року. Виконавчий лист перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції. Боржник [PERSON] ухиляється від батьківських обов'язків, аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам у сумі 36042,55 грн. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 жовтня 2013 року задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність державного виконавця та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця , яка полягає у тому, що ВДВС не було вжито всіх передбачених законом, заходів примусового виконання судового рішення, наслідком чого є порушення прав стягувача на відшкодування завданої шкоди. За весь період невиконання рішення суд посадовими особами ВДВС Полтавського РУЮ з 2010 року по 2015 рік вона - студентка, яка навчається на стаціонарній формі навчання в Полтавському національному технічному університеті імені Юрія Кондратюка, не має можливості забезпечувати себе самостійно та потребує лікування та утримання. Та посадові особи ВДВС позбавили її права отримувати аліменти, призначені судовим рішенням. Тому діями посадових осіб ВДВС їй завдана моральна шкода, яка полягає в моральних та душевних стражданнях щодо неможливості отримання нею аліментів та неможливості повноцінного лікування та харчування. Крім того, вона вимушена звернутися до фахівці за наданням правової допомоги, відвідувати ВДВС, витрачаючи на це свій час. Позивач просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби моральну шкоду у сумі 20000 грн., судові витрати у сумі 600 грн. та витрати на юридичні послуги у сумі 5000 грн. У судовому засіданні представник позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник ВДВС Полтавського районного управління юстиції з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що державним виконавцем у виконавчому провадженні здійснюються всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою належного виконання рішення суду та не погоджуються з тим, що моральна шкода є наслідком бездіяльності ВДВС. Крім того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2014 року було відмовлено у задоволенні аналогічного позову. Представники Державної казначейської служби України та Управління Державної казначейської служби України в Полтавському районі з позовом не погодилися та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди та її розмір, рішення суду перебуває на виконанні та відсутні підстави для списання коштів з Державного бюджету України. Представники Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з позовом не погодилися, посилаючись на те, що Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області у правовідносинах з позивачем не перебувало та, як наслідок, не порушувало прав та законних інтересів позивача. Крім того, позивач не є стороною виконавчого провадження, а тому наявність лише судового рішення про визнання неправомірною бездіяльності не є належним доказом щодо спричинення позивачу моральної шкоди. Прокурор просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог та недоведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачу та її розміру. Заслухавши пояснення сторін, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач навчається на денній формі навчання фінансового-економічного факультету Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, що підтверджується довідкою учбового закладу ( а.с.4 т.1). Згідно з довідкою - розрахунком заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01 жовтня 2010 року складала 15829,05 грн. ( а.с.5-6). Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, інших негативних наслідків, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення позову. Згідно з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 листопада 2013 року ( а.с.7-10) було залишено без змін ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 07 жовтня 2013 року у справі за скаргою [PERSON] про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управляння юстиції, якою визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов'язано останнього усунути порушення з приводу виконавчих дій та зазначено, що мала місце необґрунтовано тривала затримка виконання рішення суду, що дає підстави для висновку про бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення, яка порушує право стягувача на своєчасне виконання рішення суду, у період з липня 2010 року по липень 2013 року . Як вбачається зі змісту ухвали суду, [PERSON] посилалася на бездіяльність державного виконавця з неналежного виконання виконавчого листа №А-79/98, виданого Київським районним судом м.Полтави 03 серпня 2009 року, про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], 1996 року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, яким з 2009 року не вчинено жодних виконавчих дій. Згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2014 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, третя особа - відділення державного казначейства України в Полтавському районі про стягнення моральної шкоди, позивачу було відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що між бездіяльністю ВДВС Полтавського районного управління юстиції, встановленою ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 07 жовтня 2013 року, та шкодою, яка полягає у хворобі дитини позивача, відсутній причинний зв'язок, та на момент подачі позову - 17 вересня 2014 року [PERSON] виповнилося 18 років ( а.с.97 т.2). Зазначене рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2014 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року, в якій зазначено, що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю державного виконавця і наслідками у виді реального невиконання рішення суду про стягнення аліментів на користь позивачки. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В позовній заяві позивач посилається на бездіяльність державного виконавця, що спричинила їй моральну шкоду , яка мала місце у період з 2010 року по 2015 рік. Беручи до уваги, що зазначеними вище рішеннями судів була встановлена відсутність заподіяння моральної шкоди державним виконавцем у період з липня 2010 року по липень 2013 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо бездіяльності державного виконавця у період з 2013 року по 2015 рік та спричиненням нею моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для цивільно-правової відповідальності за спричинення шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як: завдану шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005р. у справі №32/421. Відповідне судове рішення позивач [PERSON] до суду не надала, протиправну бездільяність державного виконавця, як складовий елемент правопорушення, у передбачений законом спосіб, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не довела. Крім того, суд бере до уваги, що позивач стороною виконавчого провадження не була та належними і допустимими доказами не довела, що внаслідок дій державного виконавця їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в її захворюванні, неможливості повноцінного лікування та харчування. Враховуючи викладене, суд вважає відмовити у задоволенні позову. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed