Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач являється батьком [PERSON]. В даний час вона є студенткою ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та потребує матеріальної допомоги батька. Просила стягнути з відповідача матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на період навчання їх дитини. До початку розгляду справи позивач подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила прийняти рішення про стягнення з відповідача матеріальної допомоги на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, в поясненнях послалася на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Матеріальну допомогу в твердій грошовій сумі обгрунтувала тими обставинами, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте має достатній дохід. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно частини 2 зазначеної статті право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно приписів частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 24 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівської РДА Київської області. Дитина досягла повноліття та є студенткою другого курсу денної форми навчання ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», термін її навчання закінчується 30 червня 2018 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 1230, виданою проректором ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» 15 жовтня 2015 року. Згідно частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За даними довідки комунального підприємства «Миронівка-житло» № 140 від 03 лютого 2016 року [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], тому позивач є особою, яка має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. [PERSON] у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки власного доходу не має. Допомогу на навчання дитини надає мати, яка має постійний заробіток та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Матеріальне становище повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання (комп'ютера, спеціальних інструментів тощо), навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Витрати на навчання є для матері непосильними, її допомога є недостатньою для утримання дочки в період її навчання, оскільки навчання є контрактним. Згідно договору про навчання від 12 серпня 2015 року вартість навчання за один семестр навчального року становить 9000 гривень. З наданих позивачем квитанцій від 31.08.2015 та 15.01.2016 вбачається, що за перші два семестри навчання дочки нею внесено кошти в сумі 18000 гривень. Дитині бракує коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності, оскільки крім витрат на навчання, їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, придбання одягу, приладь, продуктів харчування. Наявні юридичні факти, що зобов'язують відповідача до сплати матеріальної допомоги на навчання: досягнення дочкою віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Відповідачем факт неспроможності сплати аліментів не доводився. Ним не подано заперечень на позов, не повідомлено суд про наявність обставин, передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України, які мають братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину, зокрема щодо його незадовільного стану здоров я, наявності інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує будь-яку відсутність у його дитини можливості свого матеріального забезпечення та одержання належного матеріального утримання. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу на навчання у вказаному нею розмірі. За правилом частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved