Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить винести рішення, згідно якого розірвати шлюб з відповідачем, який було укладено 10.06.2011 року та зареєстровано відділом ДРАЦС Тростянецького РУЮ у Сумській області, зроблено актовий запис за № 53, посилаючись на те, що протягом останніх років між ними відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та поваги, вони мають різні погляди на сімейне життя та побут, протягом року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн, так як відповідач не заперечує проти її утримання, однак робить це не систематично та на власний розсуд, часто змінює місце роботи, напрямок своєї діяльності, офіційно не працевлаштований. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та розглядати справу в її відсутності (а.с.2). Від відповідача надійшла заява, відповідно до якої він позов визнав в повному обсязі, просив його задовольнити та проводити розгляд справи в його відсутності (а.с.25). Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 10.06.2011 року відділом ДРАЦС Тростянецького РУЮ у Сумській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис за № 53 (а.с.3). У шлюбі вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Спільне життя між позивачем та відповідачем в результаті відсутності взаєморозуміння, почуття любові та поваги, різних поглядів на сімейне життя та побут не склалося, протягом року шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть та мешкають окремо, у зв`язку з чим сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років - 2218 грн, суд визначає розмір аліментів у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, проти чого не заперечував сам відповідач, надавши відповідну заяву. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі визнання позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн та оплачено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. З огляду на те, що позивач при пред`явленні позову звільнена від сплати судового збору за пред`явлені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Згідно з ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved