Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 лютого 2014 року померла її мати - [PERSON], яка була зареєстрована та постійно мешкала на день смерті у будинку №169, вул.Маяковського, смт.Сад Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. 19 лютого 2014 року позивач звернулася до Другої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті моєї матері [PERSON]. Після перевірки нотаріусом реєстру заповітів заяву було переписано на заяву про прийняття спадщини за законом, оскільки у реєстрі заповітів дані про заповіт її матері були відсутні. Відповідач по справі є рідним сином померлої [PERSON] У встановлений законом шестимісячний термін, після смерті матері, відповідач прийняв спадщину за законом, про що подав заяву до Другої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Після смертіматері залишилась спадщина, яка складається з жилого будинку №169, смт. Сад Синельниківського району Дніпропетровської області по вул. Маяковського, що розташований на земельній ділянці площею 897 кв.м селищної ради на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.02.2010р. Другою синельниківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого 15.04.2010р. Комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за №29566945. На зазначеній земельній ділянці розташовано: А-1 - жилий будинок, житловою площею 21,6 кв.м, загальною площею 44,4 кв.м; Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г-1 - гараж; Д-1- вбиральня; Ж-1 - сарай; П-1 -погріб; К-1 - колодязь; №1,2 - огорожа. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості жилого будинку у складі: жилого будинку А-1; літньої кухні Б-1, сараїв В-1, Ж-1, гаража Г-1, вбиральні Д-1, погребу П-1, колодязя К-1, огорож №1,2, загальною площею 44,4 кв.м., вартість будинку складає 89700 грн. 08 серпня 2014 року в Іларіоновській селищній раді Синельниківського району Дніпропетровської області позивач отримала Довідку за №1549, в якій зазначено, що [PERSON] в селищній раді заповіту не складала. Однак їй достеменно було відомо про те, що покійна мати [PERSON] складала на ім'я позивача заповіт саме у Іларіонівській селищній раді Синельниківського району Дніпропетровської області. На час смерті матері спадкоємців, які б мали право на обов язкову частку у спадщині, у неї не було. На чисельні письмові звернення до Іларіонівської селищної ради про надання відомостей про заповіт від імені покійної матері [PERSON], 26.08.2014 року позивачу було надано лист (вих. №398), де зазначено, що заповіт від 17.11.1997р. за реєстровим номером 110 складений від імені [PERSON], який 14.07.2008 року скасовано заявою за №290 без зазначення від імені кого. На підставі того, що було виявлено розбіжність в імені матері у Свідоцтві про смерть ([PERSON]) та заповіті (Єлена), в Іларіонівській селищній раді Синельниківського району Дніпропетровської області позивачу було відмовлено в ознайомленні із заповітом та заявою про його скасування. У зв'язку з неможливістю ознайомлення з матеріалами справи, саме реєстром реєстрації заповітів, заповітом та заявою про скасування заповіту, позивач звернулася до Центру історії та розвитку української мови при Дніпропетровському національному університеті ім. О. Гончара і 02 вересня 2014 року довідкою за №87-225-036 з Центру історії та розвитку української мови, встановлено: жіночі імена Єлена і [PERSON] є ідентичними на підставі Словника українських імен - К., 2005 с.265 за авт. Трайняк 1.1. Після відкриття спадщини, при наявності Довідки з Центру історії та розвитку української мови від 02.09.2014р. №87-225-036 та інших документів, наданих позивачем, посадова особа Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області вдруге відмовила їй в ознайомленні з матеріалами, пов'язаними з реєстрацією заповіту, самим заповітом, заявою про його скасування, і вчинила дію сугубо формально. Відмова з формальної причини третьою особою в ознайомленні із запрошуваними матеріалами, спонукали позивача звернутися до суду з цією позовною заявою. Згідно Домової книги про реєстрацію (прописку) мешканців: *за паспортом ХЗЄ №620047, виданим 10 відділом міліції м. Дніпропетровська 24.09.1955р. терміном на 10 років на ім'я [PERSON] (паспорт заповнений російською мовою), покійна мати позивача була зареєстрована у [INFO]; *вищезазначений [NUMBER] був обміняний Синельниківським районним відділом внутрішніх справ на паспорт ІУ-КИ №622192 і 04.09.1997р. [PERSON] була зареєстрована у [INFO] (у паспорті прізвище, ім'я по батькові були заповнені українською та російською мовами); *25.09.2002р, у зв'язку з обміном паспорту ІУ-КИ №622192, Синельниківським районним відділом внутрішніх справ покійній матері [PERSON] був виданий новий [NUMBER] і вона була зареєстрована 23.10.2002р. у будинку №169 по вул. Маяковського; *25.02.2013р., у зв'язку з втратою паспорту АН №086231, Синельниківським районним відділом внутрішніх справ, покійній матері [PERSON] був виданий новий [NUMBER] і вона була зареєстрована у [INFO]. На підставі цього паспорту АО №091356 було зареєстровано актовий запис про смерть [PERSON] і видано Свідоцтво про її смерть. Отже, з дати реєстрації заповіту 17.11.1997р. до 14.07.2008р. - дати реєстрації заяви про скасування заповіту, покійна мати мала паспорт, що був заповнений російською мовою, та паспорт, що був заповнений двома мовами - українською та російською. Після смерті у 1995 році чоловіка позивача, мати сповістила її про складання нею заповіту у листопаді 1997р. на ім'я позивача. Після смерті у 2009 році батька позивача і смерті її сина у 2011 році, мати жодним словом не обмовилась про те, що писала заяву про скасування заповіту. Знав про складання заповіту рідний брат позивача - відповідач по справі. Така воля матері відповідачу не сподобалась, а тому він залишив матір під час хвороби батька (рік був лежачим хворим) і після смерті батька напризволяще. Позивач, мешкаючи в Російській Федерації, вимушена була часто їздити до батьків, доглядати за ними під час хвороби, фізично і матеріально підтримувати їх. Коли мати залишилася одна, позивач щорічно забирала її до себе в Москву на 2-3 місяці, просила подруг допомагати їй. В цей же час відповідач, будучи у задовільному стані здоров'я, проживаючи в 3-ох км. Від матері, будучи людиною не бідною, але корисливою, ухилявся від допомоги батькам і особливо матері, коли вона залишилась без батька. Встановлення факту належності заповіту саме спадкодавцю [PERSON] необхідно для оформлення спадщини та одержання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач просить суд встановити, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений 17.11.1997р. Іларіонівською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області за реєстровим номером 110 на ім'я [PERSON], належить [PERSON]; заяву від 14.07.2008 року за реєстровим номером 290 про скасування заповіту від імені [PERSON], посвідчену Іларіонівською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області, визнати недійсною; визнати за [PERSON] право власності на спадщину за заповітом після померлої 07.02.2014 року [PERSON] на домоволодіння, яке складається з: А-1 - жилого будинку, житловою площею 21,6 кв.м, загальною площею 44,4 кв.м; Б-1 літньої кухні; В-1 - сараю; Г-1 - гаражу; Д-1- вбиральні; Ж-1 - сараю; П-1 - погрібу; К-1 - колодязя; №1,2 - огорожа і знаходиться в смт. Сад Синельниківського району Дніпропетровської області по вул. Маяковського,169, судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, доручивши представництво своїх інтересів в суді представнику. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також зазначила, що насправді заяву про скасування заповіту мати позивача до Іларіонівської селищної ради не подавала, про що свідчить висновок почеркознавчої експертизи від 09 червня 2016 року. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що визнає позовні вимоги лише за умови, якщо позивач відшкодує йому витрати, понесені на похорони матері в розмірі 20000,00 грн. Також вважає, що підпис на 26-му аркуші в стовпці «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області виконаний особисто заповідачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою і давно знала мати позивача та відповідача. Оскільки за життя матері саме позивач надавала їй значну допомогу, мати залишила на імя позивача заповіт. Жодних розмов з приводу того, що вона його скасувала не було. Після смерті матері відповідач вимагав від позивача гроші за гроб, однак позивач також понесла витрати на похорон матері. Свідок [PERSON] у судовому засівданні пояснила, що вона давно знає позивача [PERSON], яка була у неї на одруженні. Вона часто приїзджала із Російської Федерації та надавала своїм батькам допомогу. Свідок разом з нею їздила по лікарням, магазинам на власному автомобілі. Всі знали, що житловий будинок після смерті матері позивача повинен був належати останній. Про смерть матері відповідач дізнався від позивача і свідок його бачила лише на похоронах. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 1985 року знав [PERSON], оскільки проживав по сусідству з його батьками. Відповідач [PERSON] часто приїздив до матері, надавав їй допомогу, провіва газопостачання, зробив дах. Коли до матері з Російської Федерації приїзджала позивач [PERSON], то було чути лише сварки, з матірю вона ніколи не ночувала, залишалася ночувати у подруги. Зі слів йому відомо, що начебто позивач винна була матері гроші. Похоронами матері займався відповідач. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, які аналогічні показанням свідка [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що раніше вона дійсно працювала в Іларіонівській селищній раді і на неї були покладені обовязки щодо вчинення нотаріальних дій. З приводу посвідчення письмової заяви [PERSON] про скасування заповіту нічого не памятає. У звязку з чим в журналі для реєстрації нотаріальних дій підпис від імені [PERSON] виконаний не нею, а іншою особою, пояснити не може. Під час сужового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; довідка про склад сімї від 08 серпня 2014 року; кеопія домової книги; копія технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок; копія свідоцтва про право на спадщину за законом; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія спадкової справи після смерті [PERSON]; висновок судової почеркознавчої експертизи від 09 червня 2016 року; інші докази. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт родинних відносин між позивачем та її матірю підтверджується копією свідоцтва про її народження. Копією заповіту від 17 листопада 1997 року доводиться факт того, що за життя [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. При цьому у даному заповіті імя заповідача зазначене «Єлена», тоді як згідно копії свідоцтва про смерть заповідача так копій правовстановлюючих документів на майно, дійсне імя заповідача «Олена». Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 07 лютого 2014 року. В матеріалах спадкової справи мається письмова заява позивача про прийняття спадщини після смерті матері. У відповідності до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імєя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, у звязку з невірним зазначенням імені заповідача в заповіті, позивач позбавлена можливості оформити спадщину за заповітом після смерті матері, у звязку з чим позовні вимоги в частині встановлення факту належності заповіту заповідачу підлягають задоволенню. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 квітня 2010 року, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт.Сад, вул.Маяковського,169. Як зазначено у ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а вже у разі їх відсутності, визнання заповіту недійсним, неприйняття або відмови у прийнятті спадкоємцями за заповітом спадщини чи неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування мають спадкоємці за законом. У даному випадку на імя позивача складено заповіт, спадщину вона прийняла у встановленому законом порядку, інших спадкоємців за заповітом не існує, відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини не мав право на обовязкову частку у спадщини, оскільки станом на 07 лютого 2014 року не досяг шестидесятирічного віку, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо визнання заяви про скасування заповіту недійсною суд вважає такими, що також підлягають задоволенню. Так, згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У ст.203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої третьої, пятої та шостої статті 203 цього Кодексу. Факт складання письмової заяви про скасування заповіту саме [PERSON] в суді не оспорювався. В той же час згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №28-16 від 09 червня 2016 року, підпис від імені [PERSON], що розміщений на 26-му аркуші в стовпці «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її справжньому підпису. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка в той період часу займалася посвідченням даної заяви, пояснити причини невиконання даного підпису саме [PERSON] не змогла. Отже, у даному випадку суд приходить до висновку, що вказана письмова заява про скасування заповіту від 14 липня 2008 року до виконкому Іларіонівської селищної ради особисто [PERSON] не надавалася. У відповідності до ч.1 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Згідно ч.6 ст.1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. У ч.7 ст.1254 ЦК України зазначено, що скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту. Порядок посвідчення заповіту визначений у ст.1247 ЦК України, зокрема, згідно ч.3 даної статті заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу. Отже, заява про скасування заповіту повинна бути передана особисто заповідачем належній посадовій особі, яка має право на посвідчення такої заяви, а у даному випадку факт передачі заяви про скасування заповіту до виконкому Іларіонівської селищної ради особисто заповідачем [PERSON] не доведений, у звязку з чим така заява повинна бути визнана недійсною. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1140,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved