Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області відповідно до якого просила виділити в натурі об`єкт нерухомого майна домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) належних на праві спільної часткової власності 3/10 часток домоволодіння визнавши її власником житлового будинку літ. «Б,Б1,Б2,б4»: приміщення загальною площею 49,5м2 , яке складається з коридору «1-1» площею 5,1 м2 , убиральні «1-2» площею 1,7 м2 , ванної «1-3» площею 2,3 м2, кімнати «1-4» площею 17,3 м2 , кімнати «1-5» площею 11,7 м2 , кухні «1-6» площею 11,4 м2; по надвірним господарським будівлям та спорудам: погріб під частиною будівлі літ. «б4п» гараж літ. М, сарай літ. Н, колонку питну літ К1 огорожу № 2, № 6 та встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] згідно варіанту в Додатку № 3 до висновку судового експерта [PERSON] № 10/5-20, виділивши [PERSON] в натурі в користування земельну ділянку площею 299 кв.м. із розташованими на ній господарськими будівлями і спорудами, що позначена зеленим кольором в додатку № 3 до висновку експерта №10/5-20. Межу земельних ділянок виділити в індивідуальне користування окремо та прокласти наступним чином: від кр. А, яка поділяє межу по червоній лінії на відрізки розміром 13,38 м(4,57+0,93+2,99+4,89) та 20,29м (2,15+4,3+6,65+4,3+2,89) по прямій до кр. Б відрізок довжиною 23,09 м: від кр. Б до кр. В під кутом 90 градусів відрізок довжиною 4,27м ; від кр. В до кр. Г по прямій відрізок довжиною 1,55 м.; від кр. Г до кр. Д по прямій відрізок довжиною 7,38 м.; від кр. Д до кр. Е по прямій відрізок довжиною 0,15 м., поділивши тильну межу на відрізки 22,99 м (0,47+5,76+1,15+9,14+6,47) та 8,82 м. Також, позивач просила припинити право спільної часткової власності на таке виділене їй в натурі в окремий об`єкт нерухомості нерухоме майно. В обґрунтуванні позову вказала, що 29 жовтня 1997 року згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Дорошенко Н.А. успадкувала разом зі своїм рідним братом [PERSON] в рівних частках кожному 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку літ. «Аа-аб», житловою площею 71,4 кв.м, сараїв літ. «Дд», «Ее», «Ж», льохів літ. «К,Л,М», вбиралень літ. «О», «П», огорожі № І-3, колодязів літ. «КІ,К 2», розташованих на землі державного фонду. Наразі вона є власником 3/10 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Право власності на решту частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами мають наступні громадяни: [PERSON] на підставі договору дарування від 10.02.1994 року, власник 8/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями, [PERSON] , на підставі договору дарування від 23.02.2001, власник 2/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.11.2018 (після померлого [PERSON] ), власник 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Вказала, що вона маючи намір виділити частки в натурі між співвласниками будинку та приватизувати земельну ділянку відповідно до порядку їх фактичного користування, що склалося між ними на теперішній час звернулася з даним питанням письмово до відповідачів, однак її листи залишились без відповідей, що в свою чергу, позбавляє її реалізувати своє конституційне право. Вважає, що відповідно до статті 364 ЦК України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та відповідно до ст. 88 ЗК України, як учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в її володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної їй частки. На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду копію технічного паспорту від 02.10.2012 року виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» та копію висновку судового експерта №10/5-20 від 20.11.2020 року [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №10/5-20 від 20.11.2020 року [PERSON] , за результатами проведеного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження та додатках №1, №2 встановлено, що з технічної точки зору можливо провести поділ в натурі об`єкту нерухомого майна - домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) належних гр. [PERSON] на праві спільної часткової власності 3/10 часток домоволодіння та представляється можливим запропонувати варіант порядку користування земельною ділянкою з урахуванням ідеальних часток співвласників та порядку користування будівлями, що фактично склався. 15.01.2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання. 24.02.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву згідно якого остання прохала відмовити у задоволенні позову. Вказала, що вона є власником 3/10 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , проти позову заперечує з огляду на те, що позначені літерами «Б, Б1, Б2,Б4», сарай та гараж, які хоче виділити в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) позивач, є самочинно збудованим майном. В якості доказу подала клопотання про долучення копії технічного паспорту від 20.02.2009 року виданого КП «Кременчуцьке МБТІ». Неможливість виділення в натурі частки житлового будинку та господарських споруд унеможливлює визначення часток у його вартості, тому відсутні правові підстави для встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою згідно запропонованого варіанту. Окрім цього у позові не вказано про трубопровід, зливну яму, електроопору. 18.03.2021 року підготовче провадження закрито справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач - [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника адвоката Лукачиної А.В.. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на факти викладені у позовній заяві та надані суду докази. При цьому, просила залишити без розгляду вимогу щодо витребування у Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Кременчуцької міської ради Полтавської області інформацію щодо права власності домоволодіння нерухомого майна з матеріалів інвентаризаційної справи житлового будинку за адресою [ADDRESS] на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з підстав того, що відповідачі підтверджують факт їх права власності на домоволодіння нерухомого майна з матеріалів інвентаризаційної справи житлового будинку за адресою [ADDRESS] в частках зазначених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні фактично проти задоволення позову не заперечували, в порядку ст. 191 ЦПК України відзиву на позовну заяву до суду не надавали, при цьому просили вирішити питання користування вигрібною ямою між позивачем та [PERSON] .. Відповідач - [PERSON] , в судовому засіданні прохала відмовити в задоволенні позову, оскільки позначені літерами «Б, Б1, Б2,Б4», сарай та гараж, які хоче виділити в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) позивач, є самочинно збудованим майном та вирішити питання користування вигрібною ямою. Представник третьої особи - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні вказаного спору поклався на розсуд суду. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши всі наявні письмові докази в справі, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося сторонами, що позивач, [PERSON] , 29 жовтня 1997 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Дорошенко Н.А. успадкувала разом зі своїм рідним братом [PERSON] в рівних частках, кожному 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку літ. «Аа-аб», житловою площею 71,4 кв.м, сараїв літ. «Дд», «Ее», «Ж», льохів літ. «К,Л,М», вбиралень літ. «О», «П», огорожі № І-3, колодязів літ. «КІ,К 2», розташованих на землі державного фонду. [PERSON] є власником 3/10 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 02.10.2012 року на домоволодіння по [ADDRESS] , останнє складається з: житлового будинку літ. А, А1,а7, а8, загальною площею 64,0м2, кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., а також .«Б,Б1,Б2,б4,б4п», Кп погріб окремо збудований, Лп погріб окремо збудований, З вбиральня-душ , М гараж, Н,У,Ф, сарай, О, П навіс, І яма вигрібна, К1 колонка питна, № 1 Ворота, №2 огорожа, №3 Ворота, № 4, №5, №6 Огорожа. Будинок фактично поділений на дві окремі квартири, має два окремі входи/виходи. Зі змісту висновку експерта № 10/5-20, за результатами проведеної будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної дослідження, складеного 20.11.2020 року судовим експертом [PERSON] , вбачається, що на підставі проведеного обстеження, виходячи з розташування і розмірів житлового будинку, його конструктивних елементів, представляється можливим запропонувати варіант виділу частки з об`єкту нерухомого майна - житлових будинків, господарських будівель та споруд відповідно до порядку користування, що фактично склався між співвласниками домоволодіння, а саме: - по запропонованому варіанту поділу об`єкту нерухомого майна співвласнику [PERSON] на 3/10 частки виділяється приміщень і будівель на суму 60 442 грн., іншим співвласникам на 7/10 часток виділяється приміщень і будівель на суму 124 694 грн. Відповідно до запропонованого варіанту поділу житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами частки співвласників будуть мати вигляд: співвласника гр. [PERSON] - 32/100 (60442/185136); іншим співвласникам - 68/100 (124694/185136). Для здійснення запропонованого варіанту поділу (виділу частки) домоволодіння переобладнання проводити не потрібно. Розподіл чердачного приміщення провести згідно лінії розподілу будинку без спорудження перегородки. Варіант розподілу житлових будинків наведено в додатках №1, №2 висновку експерта зеленим кольором визначені приміщення співвласника гр. [PERSON] . Синім кольором зазначені приміщення інших співвласників. На 3/10 частки домоволодіння, належного на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] , припадають приміщення житлового будинку літ. «Б,Б1,Б2,б4,б4п». загальною площею 49,5м2 зі складом приміщень, врахованих вимогами діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва, обладнаного самостійними системами інженерного забезпечення, придатного до подальшої експлуатації. Вищевказана частина домоволодіння має в складі господарські будівлі та споруди, облаштована окремим входом, в зазначену частину домоволодіння, розміщена на відокремленій земельній ділянці площею 299 кв.м, отже являється об`єктом самостійного користування (окремим об`єктом нерухомості). В зв`язку з виділом гр. [PERSON] належних їй на праві спільної часткової власності 3/10 часток домоволодіння в об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості), відповідно до запропонованого варіанту поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудам, що фактично склався, з подальшим присвоєнням йому поштової адреси, частки інших співвласників перерозподіляться наступним чином: [PERSON] - 23/50 часток і [PERSON] - 6/50 часток; [PERSON] (спадкоємиця після померлого [PERSON] ) - 21/50 частка. За вказаним висновком експерта по першому питанню цього висновку експерта: «В дослідницькій частині даного висновку експерта та додатках №1, №2 встановлено: з технічної точки зору можливо провести поділ в натурі об`єкту нерухомого майна - домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) належних гр. [PERSON] на праві спільної часткової власності 3/10 часток домоволодіння, згідно якого належить виділити їй в житловому будинку літ.«Б,Б1,Б2,б4»: приміщення загальною площею 49,5м2, яке складається з: коридору «1-1» площею 5,1м2; убиральні «1-2» площею 1,7м2; ванної «1-3» площею 2,3м2; кімнати «1-4» площею 17,3м2; кімнати «1-5» площею 11,7м2; кухні «1-6» площею 11,4м2; по надвірним господарським будівлям та спорудам: погріб під частиною будівлі літ. б4п; 17 гараж літ. М; сарай літ. Н; колонку питну літ. К1; огорожу №2, №6. На 3/10 частки домоволодіння, належного на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] , припадають приміщення житлового будинку літ. Б,Б1,Б2,б4, б4п загальною площею 49,5м2 зі складом приміщень, врахованих вимогами діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва, обладнаного самостійними системами інженерного забезпечення, придатного до подальшої експлуатації. Вищевказана частина домоволодіння має в складі господарські будівлі та споруди, облаштована окремим входом в зазначену частину домоволодіння, розміщена на відокремленій земельній ділянці площею 299 кв.м, отже являється об`єктом самостійного користування (окремим об`єктом нерухомості).» Зі змісту висновку експерта № 10/5-20 за результатами проведеної будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 20 листопада 2020 року, а саме дослідницької частини такого по другому питанню: «В результаті проведених натурних вимірів земельної ділянки з залученням спеціалістів, які мають відповідну ліцензію для проведення даного виду вимірювальних робіт визначено, що фактично в користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 997м2. В ході натурного обстеження були проведені необхідні заміри по периметру земельної ділянки, виконані прив`язки існуючих будівель до фактичних меж землекористування. Поворотні точки земельних ділянок, визначені в натурі поворотними точками штучних лінійних рубежів (паркан, будівлі та споруди). В результаті натурного обстеження встановлено, що межі земельної ділянки закріплені твердими межовими знаками з усіх сторін. Суміжні земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] приватизовані. На підставі вищевказаного експерт вважає за необхідне розглянути можливість визначення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , беручи до уваги результати натурного обстеження та проведених замірів, виконаних з залученням спеціалістів-землевпорядників, а саме 997м2. Відповідно до ідеальних часток співвласників: співвласнику гр. [PERSON] на 3/10 ідеальні частки припадає земельна ділянка площею 299м2 (997 х 3/10); іншим співвласникам на 7/10 ідеальних часток припадає земельна ділянка площею 698м2 (997 x 7/10). Виходячи з представленого у висновку експерта та Додатках №1, №2 варіанту поділу (виділу) житлових будинків, господарських будівель і споруд та вимог нормативно-правових актів представляється можливим запропонувати варіант порядку користування земельною ділянкою з урахуванням ідеальних часток співвласників та порядку користування будівлями, що фактично склався (Додаток №3), згідно якого: співвласнику [PERSON] на 3/10 ідеальні частки запропонована в користування земельна ділянка площею 299м2 (на плані зазначена зеленим кольором); іншим співвласникам на 7/10 ідеальних часток запропонована в користування земельна ділянка площею 698м2 (на плані зазначена синім кольором). Межу земельних ділянок, які пропонується виділити в індивідуальне користування співвласників, прокласти наступним чином: від кр. А, яка поділяє межу по червоній лінії (вул.Салганна) на відрізки розміром 13,38м (4,57+0,93+2,99+4,89) та 20,29м (2,15+4,3+6,65+4,3+2,89) по прямій до у кр.Б відрізок довжиною 23,09м; від кр.Б до кр.В під кутом 90 градусів відрізок довжиною 4,27м; від кр.В до кр.Г по прямій відрізок довжиною 1,55м; від кр.Г до кр.Д по прямій відрізок довжиною 7,38м; від кр.Д до кр.Е по прямій відрізок довжиною 0,15м, поділивши тильну межу на відрізки 22,99м (0,47+5,76+1,15+9,14+6,47) та 8,82м. Межа користування вказана на викопіровці плану земельної ділянки червоним, кольором зазначена земельна ділянка, запропонована в користування співвласнику гр. [PERSON] . Синім кольором зазначена земельна ділянка, запропонована в користування інших співвласників (гр. [PERSON] (23/50 частки) гр. [PERSON] (6/50 часток), гр. [PERSON] (спадкоємиця після померлого [PERSON] ) - 21/50 частка).» У висновку експерта № 10/5-20 за результатами проведеної будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеного 20.11.2020 року судовим експертом [PERSON] , у дослідницькій частині та додатку №3, наведено варіант порядку користування присадибною земельною ділянкою між співвласником гр. [PERSON] та іншими співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників та порядку користування домоволодінням, що фактично склався». Згідно частин першої - третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Зміст цієї норми Цивільного кодексу України закріплює гарантію права на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, що кореспондується с загальними положеннями про право власності прописаними в ст.ст. 317-319 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 317 ЦК - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.12 ст. 318 ЦК - усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно частин 1, 2, 3 ст. 319 ЦК - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами ч.1 ст. 183 ЦК України - подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.361 ЦК України). Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Судом звернуто увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема: відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлені частини будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість, з урахуванням порядку користування майном що склалося, та фактичну відсутність спільних будівель. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Отже, житловий будинок по [ADDRESS] необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачам було виділено у власність частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх частки у праві спільної часткової власності, з урахуванням порядку користування земельною ділянкою, що склався між сторонами. Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Щодо порядку користування земельною ділянкою, то такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Сторони не вирішили в добровільному порядку питання розподілу домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою, що обмежує права позивача як співвласника, тому позивач вимушена була звертатися до суду. У відповідності до ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За змістом частин першої - другої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). За приписами частин 1, 2, 4, 6 статті 120 Земельного кодексу України - 1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 4. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Згідно п. г ч.1, ч. 3 ст. 121 ЗК України : Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; 3. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому, при застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч.5 ст.319 ЦК). Таким чином, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо судом буде встановлено, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, то ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. За приписами ч. 2 ст. 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно вимог частин 1, 2 статті 158 ЗК України ( Органи, що вирішують земельні спори) - 1. Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. 2. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Крім того, зі змісту висновку експерта вбачається, що при визначенні порядку користування земельною ділянкою, експертом враховувались: порядок користування співвласниками приміщеннями житлового будинку; порядок користування приміщеннями та спорудами; вимоги будівельних норм. Наданий судовим експертом варіант порядку користування земельною ділянкою - передбачає рівний, згідно часток у власності, розподіл та порядок користування земельної ділянки; не порушує вимоги будівельних норм та права сторін, та є найбільш доцільним, з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним із співвласників належним йому майном. Щодо заперечень відповідача [PERSON] проти позову з підстав того, що позначені літерами «Б, Б1, Б2,Б4» сарай та гараж, які позивач бажає виділити в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) є самочинно збудованим майном, про що в якості доказу надала технічний паспорт від 20.02.2009 року виданий КП «Кременчуцьке МБТІ», суд зазначає наступне. Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 24 травня 2001 року N 127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічна інвентаризація відповідно до цієї ж Інструкції - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру); Враховуючи надані сторонами технічні паспорти на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] один з яких наданий позивачем виготовлений 02.10.2012 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» та відповідачем, який виготовлений 20 жовтня 2009 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» в копії і не пред`явлений в оригіналі, суд приходить до висновку, що пред`явлений в копії технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , 2009 року відповідачем є недостовірним доказом в даній справі. Тож суд бере до уваги технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] виготовлений 02.10.2012 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», який виготовлений пізніше та не містить жодної відмітки про самочинно побудовані приміщення. Інших підстав, які б вказували на те, що виділ позивачу частки домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою суперечить вимогам закону і порушує права та інтереси відповідачів до суду не надано. Як і не надано відповідачем нового технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , де буде зазначено частка власності саме на [PERSON] , а не на померлого [PERSON] .. Заперечення, наведені відповідачем [PERSON] щодо відмови позивачу у виділення в натурі частки із майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою оскільки на ній є самочинно збудоване майно, які знаходяться в користуванні позивача, не можуть бути взяті судом до уваги, так як такий висновок нею зроблений виключно виходячи з старої редакції технічного паспорту. Також, суд звертає увагу, що згідно наданого самим відповідачем [PERSON] , технічного паспорту від 20.02.2009 року значиться вигрібна яма «І», яка знаходиться біля житлового будинку «АА1,а7,а8», якими користуються відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , а вигрібна яма якою, за твердженнями [PERSON] , користується остання, відсутня як у технічному паспорті від 20.02.2009 року так і у технічному паспорті від 02.10.2012 року, тому суд не бере до уваги дану обставину. Наявність чи відсутність електроопори на території домоволодіння, ніяким чином не впливає на вирішення даного спору по суті, з огляду на належність та необхідність обслуговування даної електроопори іншими особами. Стосовно доводів відносно трубопроводу, то суд зазначає, що стороною відповідача [PERSON] , не надано доказів на підтвердження місцезнаходження вказаних комунікацій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідачі не ставили питання щодо виникнення у них сумніву до висновку експерта №10/5-20 від 20.11.2020 року [PERSON] , та не надали до суду іншого висновку експерта із цих самих питань, з яких би суд міг встановити, що наданий позивачем висновок експерта викликає сумнів щодо його правильності. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про виділення в натурі частки із майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою підлягає задоволенню.

Outcome: approved