Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І., Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.12.2012 між нею та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір №500332539, на підставі якого нею отримано кредит у розмірі 17063 грн. 20 коп. на картковий рахунок № [NUMBER] . 30.10.2020 на її адресу поштою надійшла постанова приватного виконавця Золотарьової Т.В. про відкриття виконавчого провадження №63425682 від 27.10.2020 на підставі виконачого напису №1022 від 15.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., з якої позивачу стало відомо про стягнення з неї заборгованості. Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не пересвідчилася у безспірності заборгованості, а також не врахувала пропуск банком позовної давності. Останній платіж нею був здійснений 13.02.2014, а відповідач звернувся до нотаріуса 15.09.2020, тому від виникнення права вимоги у відповідача і до його звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. Також, порушено річний строк позовної давності, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки. У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І., зареєстрований в реєстрі за №1022, про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №500332539 від 25.12.2012 у розмірі 37887 грн. 47 коп. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, клопотання про розгляд справи з їх участю суду не надали, відзиви не подали. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Т.І. в судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, думку щодо вирішення спору не висловила. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №500332539, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 17063 грн. 20 коп. з фіксованою відсотковою ставкою за користування кредитом 11,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 28.12.2015. 15.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №1022, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №500332539 від 25.12.2012, укладеним між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», за період з 16.01.2019 до 11.03.2020 у розмірі 37387 грн. 47 коп. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 500 грн. Згідно з вказаним виконавчим написом заборгованість за кредитним договором складається з наступного: 11030 грн. 80 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3161 грн. 68 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 735 грн. 06 коп. строкова заборгованість за комісією, 11109 грн. 93 коп. строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 11350 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. 27.10.2020 відкрито виконавче провадження №63425682 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 37887 грн. 47 коп. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.3.1 вказаної Глави нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документів згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержанням нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з витребуваних у приватного нотаріуса документів, виконавчий напис було вчинено на підставі наступних документів: кредитний договір №500332539 від 25.12.2012; копія претензії до боржника та копія реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості. В обґрунтування вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (далі - Постанова). Однак, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яку в свою чергу Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів. Таким чином до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 15.09.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал». Відтак зазначене свідчить про недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач посилалася на те, що вказаний напис вчинений з пропуском строку позовної давності. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з правовою позицією, викладеною в п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Як вбачається з кредитного договору №500332539, укладеного 25.12.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 28.12.2015. Крім того, позивач стверджує, що останній платіж нею був здійснений 13.02.2014. Оскільки зазначеним кредитним договором встановлено строк виконання зобов`язань - 28.12.2015, тому строк захисту права кредитора шляхом звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису закінчується 28.12.2018, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 15.09.2020, тобто поза межами строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги у відповідача минуло більше трьох років. Доказів пролонгації договору матеріали справи не містять. При цьому, стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки позовна давність за вимогами кредитора про стягнення боргу за основною вимоги сплила до звернення відповідача до нотаріуса, то вона сплила і до додаткових вимог про стягнення неустойки. Тому, не підлягали до стягнення комісія, штраф та пеня, нараховані на суму заборгованості, за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» пропущений строк на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в межах якого у відповідача були достатні правові підстави реалізувати своє право на задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, що теж є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того як зазначалося вище, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Разом з цим, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало нотаріусу первинних документів, відомості з яких було використано для складення документа під назвою Виписка з особистого рахунка [PERSON] № [NUMBER] . Матеріали справи свідчать про те, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем було надано Виписку з рахунку позивача, яка містила загальний розмір заборгованості по кредиту, процентах та комісії. Однак надана нотаріусу виписка не дає можливості зробити висновок про дату та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам, неможливо відслідкувати дати внесення платежів [PERSON] , їх зарахування в рахунок погашення заборгованості, період за який виникла заборгованість. Відповідачем взагалі не надано до суду жодних документів з приводу вказаної справи, у тому числі і розрахунок заборгованості. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак приватному нотаріусу не було надано жодних доказів на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги від 28.08.2020 про погашення заборгованості з попередженням про вчинення виконавчого напису у випадку непогашення заборгованості. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, на підставі яких перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до ТОВ «Вердикт Капітал», а саме, що зазначене товариство є правонаступником АТ «Альфа-Банк», що також наводить на сумнів щодо безспірності заборгованості. З огляду на викладене та враховуючи, що кредитна заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, виконавчий напис був вчинений на договорі, який нотаріально не посвідчений та з порушенням строків його вчинення, що є порушенням вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача необхідно стягнути 840 грн. 80 судового збору за звернення до суду із позовною заявою, а також 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову. Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому вжиті ухвалою суду від 17.11.2020 заходи забезпечення позову відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, підстави для їх скасування на даний час відсутні.

Outcome: approved