Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 січня 2005 року померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді пава власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка Ренійського районну Одеської області по вул. Леніна, буд. 105. Під час життя померла [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснювалося за законом. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з померлої, а тому прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 16 січня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої він не заперечують проти задоволення у повному обсязі позовних вимог [PERSON] та просить розглядати справу у його відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 09 січня 2005 року померла тітка позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді пава власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Орлівка Ренійського районну Одеської області по вул. Леніна, буд. 105. Під час життя померла [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснювалося за законом. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з померлої, а тому прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 16 січня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимоги, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлої [PERSON], а відсутність правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлої [PERSON] на спірне спадкове майно, спадкоємцем якої є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved