Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 19.08.1999 уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Близько шести місяців вони з відповідачем не проживають однією сім'єю. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, через що у них виникали непорозуміння, сварки. В результаті вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їхній шлюб носить лише формальний характер, примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задоволити. Зазначила, що перспектив для примирення у них жодних немає. Хоче розлучитись з відповідачем як найшвидше. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що вживає заходів для примирення, хоча такі є безрезультатними. Проти розірвання шлюбу не заперечив. З'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Встановлено, що подружжя сторін зареєструвало шлюб 19.08.1999 року у Відділі РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, актовий запис №348, що стверджується оригіналом Свідоцтва про одруження [NUMBER]. [INFO] року у сторін народилась донька [PERSON]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 та СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, у наданий судом термін для примирення сторони не примирились, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачки 704,80 грн. сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved