Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , який складається в цілому із: житлового будинку - літ. А, загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м., підсобною площею 21,30 кв.м., гаражу - літ. Б, літньої кухні - літ. Д, вбиральні - літ. Е. огорожі № 1-3,5, спорудження №4. За життя [PERSON] не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Позивач багато років проживала разом з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оскільки [PERSON] проживала разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялася, то вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. До спадкоємців за законом на майно померлого також відноситься відповідач по справі - син померлого [PERSON] Однак він не проживав разом з [PERSON] та після його смерті не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 10 серпня 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а також відсутності документів, що підтверджують факт проживання позивача однією сім`єю з спадкодавцем. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Д . С., відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують, проти заочного вирішення справи не заперечують. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 27 грудня 2018 року явку відповідача [PERSON] було визнано обов`язковою та викликано його у судове засідання для надання суду особистих пояснень. Однак на судові засідання, що відбулися 12 лютого 2019 року, 19 березня 2019 року та 16 квітня 2019 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце їх проведення сповіщався належними чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року помер - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , який складається в цілому із: житлового будинку - літ. А, загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м., підсобною площею 21,30 кв.м., гаражу - літ. Б, літньої кухні - літ. Д, вбиральні - літ. Е. огорожі № 1-3,5, спорудження №4 . За життя [PERSON] не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Позивач багато років проживала разом з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому відноситься до спадкоємцем четвертої черги. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] проживала разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялася, то вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, в матеріалах справи наявні протоколи опису свідка [PERSON] - сусідки [PERSON] , відповідно до показів якої, позивач проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, була пов`язана з ним спільним побутом та обов`язками, у них є спільний син [PERSON] , який багато років проживає зі своєю сім`єю в м. Ізмаїл. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. На сьогоднішній день у позивача виникла необхідність в отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка з якім вона проживала однією сім`єю. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги стосовно встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають задоволенню, а факт - встановленню, оскільки він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення у [PERSON] особистих немайнових прав, відповідно до положень чинного законодавства. До спадкоємців за законом на майно померлого [PERSON] також відноситься відповідач по справі - його син [PERSON] Однак він не проживав разом з батьком та після його смерті не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статі 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 10 серпня 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а також відсутності документів, що підтверджують факт проживання позивача однією сім`єю з спадкодавцем. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності померлого [PERSON] та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved