Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування, посвідченого 27 липня 2007 року державним нотаріусом Біляївської районної нотаріальної контори, їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований її колишній зять [PERSON] . За вказаною адресою він не проживає протягом восьми років, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.08.2020 року. Тому позивач, як власник будинку змушена звернутись до суду з вищевказаною вимогою, з метою усунення її перешкод у користування і розпорядженні своїм майном. Позивач у судове засідання не з`явилась, але до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надіслання ухвали на зареєстроване місце проживання (перебування), однак конверт повернулись до суду не врученим (а.с. 19), що не дало змоги впевнитись у належному сповіщенні відповідача про дату судового засідання, судом також було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади (а.с. 21). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідача повідомлено належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 27.07.2007 року позивач [PERSON] отримала в дар житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15492532 від 07.08.2007 року (а.с. 5). Відповідно до будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 6-7). Згідно довідки виданої старостою с. [PERSON] № 234 від 10.08.2020 року за адресою по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] 1984 року народження, за вказаною адресою [PERSON] не проживає (а.с. 9). Крім того, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання № 233 від 10.08.2020 року, який складений та підписаний депутатом с. Майори Біляївського району Одеської області Осадчою Н.В. у складі з громадянами: [PERSON] та [PERSON] , за результатом якого встановлено, що з 2012 року відповідач в будинку не проживає (а.с. 8). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Однак, відповідач [PERSON] до теперішнього часу не вчинив будь-яких дій щодо зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем його проживання за адресою позивача. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача в будинку доведено належними і допустимими доказами.

Outcome: approved