Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 22.08.2009 р. перебуває у шлюбі із відповідачем; від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з 2016 року відносини між сторонами почали поступово ускладнюватись і причиною цього стали різноманітні сімейно-побутові звички, що не влаштовували когось із подружжя, у них зовсім протилежні погляди на ті чи інші випадки сімейного життя. Сімейно-шлюбні відносини сторін припинені з середини 2020 року та поновлені вже бути не можуть. Посилаючись у позові на те, що збереження сім`ї є неможливим, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги; відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав та просив його задовольнити. Як встановлено судом, 22.08.2009 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 13). Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 14,15). Шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені з середини 2020 року. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу). Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин з середини 2020 року, дійшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач в окремо наданій суду заяві повідомив про визнання позову та не скористався правом брати участь у судових засіданнях, не клопотав про надання строку для примирення, не спростував обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, що вочевидь свідчить про відсутність вільної згоди жінки і чоловіка на шлюб, тому збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved