Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на територію, непідконтрольну українській владі, а саме до м. Донецька, без згоди батька, зазначивши, що 22.09.2006 року з відповідачем зареєструвала шлюб, який 24.11.2015 року було розірвано. Від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі у вихованні дитини не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у відповідача мається заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів. Позивач неодноразово планувала виїхати з дитиною до родичів, у зв`язку з чим зверталася до відповідача, однак у добровільному порядку останній нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини не надає. Просить надати дозвіл на виїзд дитини до м. Донецька без згоди та супроводу батька [PERSON] , у супроводі матері - [PERSON] , або уповноваженої на те особи до досягнення дитиною 16 років. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Представник Служби у справах дітей у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2006 року, [PERSON] та [PERSON] 22.09.2006 року уклали шлюб, актовий запис № 1265, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] /а.с.12/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.03.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, [INFO] народився [PERSON] , мати якого - [PERSON] , Батько - [PERSON] /а.с.3/. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.11.2015 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. /а.с.9/. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2017 року, [PERSON] 15.07.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 607, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] /а.с.11/. Сторони мешкають окремо, згідно з довідкою №24424 від 22.08.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю, наданою на запит суду відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 062-29.02-01077 від 02.05.2019 року, інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] у місті Маріуполі відсутня. /а.с.28/. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд та в`їзд дитини на тимчасово окуповану територію, а саме до м. Донецька, відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини до м. Донецька порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, тому задовольняє позов.

Outcome: partial