Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 11.12.2013 року. Право власності позивача не визнавалося та оскаржувалося відповідачем, але на даний час право власності на 3/8 частини вказаної квартири належно зареєстровано за № 15365685 від 08.07.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Співвласником іншої частини цієї квартири є відповідач [PERSON] Квартира складається з 2-х кімнат площею 17,20 кв. м. і 12,90 кв. м., кухні площею 4,90 кв. м., коридора - 4,80 кв. м., ванної кімнати - 2,10 кв. м., вбиральні - 1.10 кв. м., балкона - 1,00 кв. м. Житлова площа квартири становить 30,10 кв. м., підсобна площа квартири - 13,80 кв. м., загальна площа квартири з балконом - 44,90 кв. м. Згода співвласника [PERSON] щодо здійснення права спільної часткової власності на квартиру та домовленість про порядок користування квартирою відсутні. А тому, позивач з посиланням на норми ЖК України, ст.ст. 358,360,383,391,401 ЦК України, постанову Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок,постанову Пленуму ВСУ від 22.12.95 № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, просить суд встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 12,90 кв. м., [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 17,20 кв. м. з балконом площею 1,00 кв. м., усі підсобні приміщення квартири, а саме: кухню площею 4,90 кв. м., ванну кімнату площею 2,10 кв. м., вбиральню площею 1,10 кв. м., коридор площею 4,80 кв. м., - залишити в загальному користуванні співвласників; зобовязати КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 відкрити на ім'я позивача окремий особовий рахунок по квартирі; встановити без визначення строку, безоплатний сервітут щодо житлової кімнати площею 17,20 кв. м. на право проходу до житлової кімнати площею 12,90 кв. м, проносити речі; усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування її 3/8 частиною квартири [ADDRESS], надавши ключі від квартири, звільнивши частину квартири, що належить позивачу. Представники позивача за договором підтримали позов. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали. Відповідач КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, направили суду лист де просять проводити розгляд справи без участі представника відповідача, на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником 3/8 частини квартири [ADDRESS]. Власність на дану квартиру виникла в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], який помер 11.12.2013 року, за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2015 року у справі № 357/11131/ 15-ц. Право власності на 3/8 частини квартири за № 15365685 зареєстровано за позивачем 08.07.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Співвласником на іншу частину квартири є відповідач [PERSON] Наведене підтверджено матеріалами справи. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 20.01.1993 року зареєстрована і проживає відповідач [PERSON] Зазначене підтверджено довідкою форми А (а.с.61). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], - квартира складається з 2-х кімнат площею 17,20 кв. м. і 12,90 кв. м., кухні площею 4,90 кв. м., коридору - 4,80 кв. м., ванної кімнати - 2,10 кв. м., вбиральні - 1.10 кв. м., балкона - 1,00 кв. м. Житлова площа квартири становить 30,10 кв. м., підсобна площа квартири - 13,80 кв. м., загальна площа квартири з балконом - 44,90 кв. м. Кімната площею 17,20 кв.м. є прохідною (а.с.18-19). Встановленим є те, що позивач, яка діє в судовому процесі через своїх представників за договором, є громадянкою [PERSON], проживає в м. Герцлія, [PERSON]. З пояснень представників позивача вбачається, що [PERSON] раз на рік приїздить на Україну в м. Біла Церква провідати родичів та потребує житло, а тому, будучи співвласником квартири [ADDRESS], бажає отримати в користування ізольовану частину цієї квартири щоб зачинити її, залишити там свої речі, оскільки позивач позбавлена можливості користуватися своєю власністю через неприязні відносини з [PERSON], яка заперечує право власності позивача на квартиру, оскаржувала заповіт, чинити перешкоди позивачу в користуванні житлом. Відповідач [PERSON] та її представник суду пояснили, що заповіт за яким позивач успадкувала частину квартири є підробленим, позивач не доглядала свого батька, а тому не має право на користування його квартирою. Відповідач заперечує визначення будь-якого порядку користування квартирою. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] доглянула свого чоловіка до смерті. [PERSON] тяжко хворів і з ним поряд була дружина, а не дочка. Свідок порадив [PERSON] скласти заповіт, але не знав, що [PERSON] буде претендувати на квартиру де живе [PERSON] Позивач не потребує житло. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/, належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обовязок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500 цс15). Як розяснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. А відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, між співвласниками квартири виник спір щодо користування цією квартирою, відповідач [PERSON], взагалі, заперечує право позивача на 3\\8 частини спірної квартири. Отже, співвласники не можуть дійти згоди щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном. Позивач просить суд встановити порядок користування приміщеннями квартири, виділивши їй ізольовану кімнату площею 12,90 кв.м ; а відповідачу [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 17,20 кв.м; підсобні приміщення квартири кухню, коридор, ванну, вбиральню залишити у спільному користуванні сторін. Крім того, позивач просить суд встановити без визначення строку безоплатний сервітут щодо житлової кімнати площею 17.20 кв.м. через 3,85 кв.м. житлової кімнати площею 17,20 на право [PERSON] проходу, перенесення речей до кімнати площею 12,90 кв.м. Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. При запропонованому позивачем варіанті встановлення порядку користування приміщеннями квартири, [PERSON] яка є пенсіонеркою, має похилий вік і яка зареєстрована та постійно проживає в цій квартирі, якій належать речі, меблі квартири і перебувають в її одноосібному користуванні, - буде позбавлена права мати ізольовану кімнату, оскільки кімната площею 17,20 кв.м. є прохідною та крім того, відносно цієї кімнати позивач просить встановити безоплатний сервітут, що суд вважає недопустимим. Позивач в позовній заяві вказує на те, що порядок користування необхідно встановити для того, щоб розділити особові рахунки по оплаті комунальних послуг, які оформлені на імя відповідача [PERSON] та однією із позовних вимог є зобовязання КП Білоцерківської міськради ЖЕК №1 відкрити на імя позивача окремий особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] . Але згідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Отже, незалежно від того, на імя кого із співвласників оформлено особові рахунки на оплату комунальних послуг, кожний із співвласників відповідно до розміру його частки у праві власності зобовязаний оплачувати всі витрати по утриманню спільного майна, в т.ч. і комунальні послуги. Суду не надано інформації про членів сімї позивача, а згідно норм ст.150 ЖК України, ст.ст.383, 405 ЦК України члени сімї власника житла мають право на користування спірною квартирою. Проаналізувавши всі надані докази, з врахуванням всіх вищенаведених обставин, суд вважає за неможливе встановити порядок користування приміщеннями квартири, яка складається з 2-х житлових кімнат, одна з яких є прохідною, між 2-ма співвласниками, одна з яких проживає за кордоном та крім того, суд враховує вік відповідача [PERSON], інші обставини справи, що вказують на неможливість встановлення порядку користування приміщеннями квартири, оскільки зазначене призведе до суттєвого погіршення житлових умов відповідача [PERSON] Однак, суд вважає обґрунтованою та доведеною позовну вимогу про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування квартирою №9 в буд. №16 по вул. Турчанінова. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, даний позов підлягає до задоволення частково, та підлягає до задоволення позовна вимога про усунення перешкод у користуванні вказано квартирою шляхом зобовязання відповідача [PERSON] надати позивачу комплект ключів від квартири для вільного доступу до житла. Згідно ст..88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача розмір судових витрат пропорційно задоволеної частини вимог, в сумі 640 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial