Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що їй на праві приватної власності згідно рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 02.10.2017 року належать набуті у спадок після смерті батька [PERSON] земельні ділянки, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0910 га, що розташована на території [ADDRESS] , та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2512 га, що розташована на території с. Польове (Паризька Комуна), Гребінківського району, Полтавської області. Зазначає, що власником сусідньої земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , є [PERSON] . У квітні 2016 року [PERSON] без згоди власника земельних ділянок, а саме, [PERSON] , порушивши межу між земельними ділянками, вкопав стовбці та побудував паркан (огорожу), яким частково вийшов на територію земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , вглиб на 0,5 метра. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача вона позбавлена можливості користуватися частиною належної їй земельної ділянки. На неодноразові вимоги щодо відновлення її порушеного права [PERSON] не реагує, у добровільному порядку відновити межу відмовляється. Враховуючи викладене, просить суд зобов`язати [PERSON] відновити межу, яка поділяє земельні ділянки [ADDRESS] і [ADDRESS] , у відповідності з відомостями земельно-кадастрової документації внатурі на місцевості, і таким чином усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності. 25.10.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, де він зазначає, що доводи позивача щодо того, що він без дозволу власника земельних ділянок, а саме, [PERSON] , порушив межу між земельними ділянками, вкопав стовбці та прибудував паркан, яким частково вийшов на територію земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , вглиб на 0,5 метра, не відповідає дійсності, оскільки у акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 19.05.2015 року, складеного землевпорядником сільської ради Гавриленко С.С., виконавець робіт [PERSON] , [PERSON] та власники суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] у акті зазначили, що: «користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено», підписи засвідчено начальником Гребінківського РВВ [PERSON] . Зазначає, що посилання позивача на те, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, є хибним, оскільки не може бути предметом спору у даній справі до вирішення питання визначених спірних меж сумісних земельних ділянок та встановлення (відновлення) меж суміжних земельних ділянок в натурі (на місцевості) органом місцевого самоврядування в особі Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області та органом влади з питань земельних ресурсів в особі Гребінківського районного виробничого відділу Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Вказує, що при виготовлені технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідача [PERSON] , орган влади з питань земельних ресурсів межових знаків його земельних ділянок за кадастровим номером 5320884905050010047 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та за кадастровим номером 5320884905050010048, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, не встановлював та на відповідальне збереження власнику не передавав. Зазначає, що на час виникнення спору межові знаки між суміжними земельними ділянками позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на місцевості відсутні. Посилається на те, що при відкритті провадження суд не врахував, що спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок не підвідомчий суду, а тому просить суд закрити провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та у письмових заявах, наданих ним під час розгляду справи у суді. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником: житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] ; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0910 га, що розташована в с. Польове (Паризька Комуна), Гребінківського району, Полтавської області, кадастровий номер 5320884905:05:001:0074; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2512 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5320884905:05:001:0075. Дана обставина підтверджується рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 02.10.2017 року, справа № 528/740/17 (т. 1 а.с.08-11). Дана обставина також підтверджується: Витягом з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу: 107466537 від 13.12.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1436975853208; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу: 107463680 від 13.12.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1436953053208; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу: 107460199 від 13.12.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1436924753208 (т. 1 а.с. 12-18). Судом також було встановлено, що відповідач [PERSON] є власником: земельної ділянки площею 0,4773 га у межах згідно із планом, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5320884905:05:001:0048, відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 684699; земельної ділянки площею 0,0865 га у межах згідно із планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5320884905:05:001:0047. Дана обставина підтверджується: Договором купівлі - продажу земельної ділянки від 19.11.2007 року серії ВКВ № 346634; Державним Актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 684699, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.11.2007 року №1428 начальником Відділу Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 05.02.2010 року; Державним Актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №684698, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.11.2007 року №1428 начальником Відділу Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області 05.02.2010 року; Витягом з Державного реєстру правочинів, номер витягу: 4982136 від 19.11.2007 року, номер правочину: 2502808 (т. 1 а.с.37-40). На підтвердження своїх доводів щодо непорушення прав позивача на користування частиною належної їй земельної ділянки, [PERSON] надав Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до Акту прийому - передачі межових знаків на зберігання - Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, акт складено 19.05.2015 року та підписано: власник земельної ділянки - [PERSON] , виконавець робіт - [PERSON] , власник суміжної земельної ділянки - [PERSON] , власник суміжної земельної ділянки - [PERSON] , начальник Гребінківського РВВ - Скиба С.Г., а також Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5320884905-05-001-0048 (т. 1 а.с.41-53). На запит суду начальником відділу міжрайонного управління Держгеокадастру у Гребінківському та Пирятинському районах було надано: Архівний примірник Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5320884905:05:001:0075, [PERSON] , що знаходиться на території [ADDRESS] (для ведення особистого селянського господарства); Архівний примірник Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5320884905:05:001:0074, [PERSON] , що знаходиться на території [ADDRESS] (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) (т. 1 а.с. 105-129). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 04.06.2019 року у справі була призначена судова земельно - технічна експертиза та експертиза з питань землеустрою, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ (т. 1 а.с.154-156). 25.06.2019 року на адресу суду надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та про проведення натурного обстеження об`єктів дослідження судової земельно - технічної експертизи № 742 по цивільній справі 528/883/18 (а.с. 171-172). Після надання сторонами додаткових матеріалів, 10.10.2019 року суд постановив ухвалу про призначення судової земельно - технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ (т.1 а.с.185-187). 06.12.2019 року до суду надійшов Висновок експерта № 742/1376 за результатами проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 528/883/18 від 31.10.2019 року. Відповідно до Висновку, по першому питанню: в зв`язку із тим, що згідно копій правовстановлюючих документів та даних, що містяться у копіях документацій із землеустрою, земельні ділянки між собою не мають спільної межі - встановити яким чином та у якому місті повинна проходити лінія розподілу суміжних земельних ділянок (межа) в натурі на місцевості між домогосподарствами, розташованими по [ADDRESS] та [ADDRESS] , не надається можливим; по другому питанню: має місце відхилення між фактичною територією по [ADDRESS] і загальною площею земельних ділянок, що належить [PERSON] відповідно до копій правовстановлюючих документів. Визначити наявність відхилення між межами фактичного користування гр. [PERSON] земельними ділянками, розташованими по [ADDRESS] , та кордонами, які вказані в копіях правовстановлюючих документів та копії каталогу координат - не надається за можливе по причинам, викладеним в дослідницькій частині висновку; по третьому питанню: в зв`язку із відмінністю даних, що містяться у документаціях із землеустрою та даних, що містяться в Державному земельному кадастрі (згідно геодезичної зйомки) стосовно місця розташування земельних ділянок обох власників - визначити в натурі на місцевості, яка площа земельної ділянки, що належить на праві приватної власності [PERSON] і розташована в [ADDRESS] , і чи була вона зайнята суміжним землекористувачем [PERSON] , власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою в [ADDRESS] , не надається можливим (т.1 а.с. 191 -206). У судовому засіданні 30.06.2020 року були допитані експерти [PERSON] та [PERSON] , які надали покази та пояснення, аналогічні викладеним у Висновку експерта № 742/1376 за результатами проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №528/883/18 від 31.10.2019 року. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом г) частини 1 статті 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч.ч.1, 2 ст.103 Земельного кодексу України). Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях, зокрема, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Так, частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Положеннями ст.ст. 116, 118, 121, 122 ЗК України визнаються повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009). Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту порушення меж, яка поділяє земельні ділянки сторін у справі, Висновок експерта № 742/1376 за результатами проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи також це заперечує. Таким чином, вищезазначене не дає підстав суду констатувати, що відповідачем порушено будь-які права позивача як власника земельних ділянок, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed