Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівськ Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. 10 липня 2009 року у них з відповідачем народилася сумісна дитина [PERSON]. Приблизно з серпня 2013 року по серпень 2014 року вона з сином мешкали окремо від відповідача. Потім впродовж декілька місяців намагалися зберегти сімю та знову стали вести сумісний побут, але протиріччя в поглядах на життя не дають змоги проживати сумісно, і більше року кожний з них живе своїм життям. Тому 05 грудня 2016 року нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Син мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на виховання дитини їй не надає. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, на задоволені позову наполягала саме у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив, що вже сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], 02 серпня 1999 року та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\3 частини від іншого шлюбу, щомісячно, також зазначив, що донці він надає також ще добровільно допомогу так як вона є інвалідом. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 27 липня 2007 року (а.с.5) сторони перебувають у шлюбі, 10 липня 2009 року у сторін народився син [PERSON], батьком якої у свідоцтвах про народження записаний відповідач по справі, крім того вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. З копії довідки (а.с.2) від 02 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїм сином за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, 4/55. Відповідно до копії листа старшого державного виконавця від 25 січня 2017 року, на виконанні у Бахмутському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2330 від 10 травня 2006 року виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з 10 квітня 2006 року і далі, щомісяця аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в разі, якщо особа працює за контрактом в іноземній державі не менше 25% неоподаткованого мінімуму на дитину з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO] до повноліття. Згідно копії свідоцтв про народження серії І-БП №031382, [PERSON] народився [INFO] та його батьком в свідоцтві про народження зазначений [PERSON], серії І-БП №031381 [PERSON] народилась 21 грудня 2002 року та її батьком у свідоцтві про народження вказаний батьком відповідач. З копії медичного висновку №66 від 24 жовтня 2008 року вбачається, що [PERSON] є дитиною-інвалідом віком до 18 років. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. \~ Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). \~ Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість не надано суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування доводів про той факт, що слід стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1\\6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, та \~інші істотні обставини, які б підтверджувались письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів усіх неповнолітніх дітей, а саме і тих дітей на користь яких вже стягуються аліменти з відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання\~ неповнолітньої дитини в розмірі\~\~1/6 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Розяснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК роз'яснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1\~ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial