Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з січня 2012 року по червень 2015 року, вона та відповідач, [PERSON], проживали спільно, однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. [INFO] року у них народився син [PERSON]. Після народження дитини їх сімейні відносини погіршились. Відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняти вдома сварки і бійки, через що спільне проживання стало не можливим і вона вимушене була повернутися до своїх батьків. Знаючи, що позивач має намір повернутися до своїх батьків, відповідач позбавив її можливості бачитись з дитиною і приймати участь у її вихованні. Як мати, вона намагалася зробити все можливе, щоб малолітній син [PERSON] знаходився поряд з нею, проте відповідач, [PERSON], протидіяв цьому всіма можливими способами. Не допомогло їй і звернення за допомогою до Токмацького міського відділу міліції та служби у справах дітей. Будь-які намагання з боку працівників вказаних органів влади допомогти їй побачитися з малолітнім сином та прийняти участь у його утриманні і вихованні не дали позитивного результату. Відповідачем ігноруються зустрічі не тільки з нею, а й представниками органів опіки та піклування. До цього часу дитину від неї переховують і не дають можливості приймати участь у її догляді і вихованні. Такі дії [PERSON] порушують її конституційні права як матері. На цей час, позивачка проживає окремо від відповідача в [ADDRESS] орендуючи приватний будинок, в якому створені належні умови для проживання дітей. Крім того, в цьому населеному пункті, неподалік від неї проживають її батьки, які надають їй посильну матеріальну допомогу та підтримку у веденні домашнього господарства. Поряд з цим, вона обробляє присадибну ділянку, що надає їй можливість забезпечити достатнім харчуванням своїх дітей. На цей час вирішується питання щодо її постійного місця роботи в Бобрицькій сільській раді. З 14.09. по 28.10.2015 року вона була членом виборчої комісії Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області. Відповідач, [PERSON] не працює, зловживає алкогольними напоями, не приділяє належної уваги малолітньому сину [PERSON], а саме не цікавиться його життєво-необхідними потребами, що завдає шкоди його загальному розвитку. Як їй відомо, [PERSON] самоусунувся від догляду та виховання дитини і цей свій батьківський обов'язок переклав на свою матір - [PERSON] Позивач вказує, що вона як мати має цілком законне та природне право на проживання сина [PERSON] з нею та разом зі старшим братом [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач, [PERSON], первісні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити, а саме визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Відповідач за первісним позовом, [PERSON], та його представник позовні вимоги не визнали, та подали до суду зустрічну позовну заяву про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 42-44), яку в судовому засідання [PERSON] та його представник підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що з 14 січня 2012 року по травень 2015 року, він проживав з відповідачем, [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] За час спільного проживання, у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. В травні 2015 року, між ним та відповідачем, почали виникати непорозуміння та суперечки, що призвело до розірвання їх шлюбних відносин. Внаслідок чого, [PERSON], як уродженка Одеської області, вирішила повернутися до себе до дому (до батьків), залишивши їх спільну дитину йому на виховання. На теперішній час, відповідач проживає в [ADDRESS], а їх спільна малолітня дитина - [PERSON], проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, від'їжджаючи на Одещину, вона забрала з собою банківську картку на яку надходять відповідні грошові кошти на дитину та використовує їх на своє утримання. Він самостійними зусиллями та коштами забезпечує дитину одягом, продуктами харчування, придбаває необхідні речі та забезпечує інші необхідні потреби сина. Вважає за необхідне скористатися своїм правом та визначити місце проживання дитини безпосередньо з ним, оскільки він має постійний самостійний дохід та може створити для дитини належні умови для виховання та належного розвитку. Згоди, щодо того, з ким буде проживати дитина, позивач та відповідач не дійшли, оскільки позивач бажає забрати дитину в Одеську область, але він заперечує проти цього, адже ані житла, ані будь-якого заробітку, остання немає. Він створив для сина належні умови для проживання, навчання, гармонійного духовного та фізичного розвитку, в той же час, відповідач, [PERSON], за час проживання сина з ним не приймала та не приймає участі у його вихованні. Дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, самостійно нести всі витрати нести пов'язані з утриманням дитини, йому дуже складно, так-як він отримує мінімальну заробітну плату. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали зустрічну позовну заяву та просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення нею повноліття, та просили визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, [PERSON], зустрічні позовні вимоги не визнала, про що надано до суду письмові заперечення та просила в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити (а.с. 78-79). В судовому засіданні позивач, [PERSON], просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за місцем проживання матері. Представником надано до суду висновок щодо визначення місця проживання дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області зазначив, що позивачем надані відповідні документи, що вона має упорядковане житло, акт обстеження умов проживання складений службою у справах дітей Любашівської райдержадміністрації Одеської області, житлово-побутові умови відповідають вимогам утримання дітей, добре характеризується за місцем проживання. [PERSON] має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вона належним чином виконує батьківські обов'язки, позитивно впливаючи на розвиток дитини, що підтверджується характеристикою на старшого сина. На даний час брати розлучені, що суперечить моральним засадам суспільства, оскільки розлучати дітей не можна, таке розлучення завдало обом моральної шкоди. [PERSON] вже понад три місяці бореться за те, щоб об'єднати дітей в своїй родині, але через певні обставини не може цього зробити самостійно, тому була змушена звернутися до суду. Викладені нею в позовній заяві обставини мали місце. Співробітники Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області обрали позицію не втручання. З власних спостережень служби у справах дітей виконавчого комітету Токмацької міської ради, [PERSON] спочатку народження малолітнього [PERSON], [INFO], була зареєстрована одинокою матір'ю, згідно ст. 135 Сімейного кодексу України. Спеціалістами Токмацького управління соціального захисту населення при оформленні видів допомоги при народженні дитини було з'ясовано, що біологічний батько дитини - [PERSON] мешкає з дитиною однією сім'єю, що змусило останнього визнати своє батьківство щодо народженої дитини. У зв'язку з чим було видано повторне свідоцтво про народження дитини, де [PERSON] був записаний батьком. Також було встановлено, що [PERSON] не надав реєстрацію своїй дитині та цивільній дружині, [PERSON], ні за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS], ні за місцем їх спільного проживання [ADDRESS] (будинок померлого діда, спадщина не оформлена). [PERSON] змушена була зареєструватися у зовсім сторонніх осіб за адресою: [ADDRESS] та знайомих, [PERSON], на території м. Токмак не має, бо вона є уродженкою Одеської області. Сімейні відносини позивача та відповідача, [PERSON], стали погіршуватися через те, що перебуваючи в декретній відпустці за малолітньою дитиною, [PERSON], [INFO], вона змушена була працювати та утримувати сім'ю. [PERSON] прийняла рішення повернутися разом з дітьми до своїх батьків, щоб отримати моральну підтримку. Відповідач по справі, [PERSON], не віддав матері, [PERSON], їх спільного малолітнього сина, [PERSON], [INFO], та відмовив [PERSON] та її старшому сину, [PERSON], [INFO], у проживанні за адресою: [ADDRESS] з 15 червня 2015 року. Позивач зі старшим сином мешкала 2 дні у знайомих, це той час що знадобився для звернення до служби у справах дітей та приведення в порядок справ по Управлінню соціального захисту населення по м. Токмак та Токмацькому відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб. 17.06.2015 року [PERSON] була знята з реєстрації по м. Токмак Запорізької області та вирушила додому до батьків в Одеську область. З приводу зазначених обставин до служби у справах дітей для бесіди запрошувався [PERSON] У ході бесіди [PERSON] пояснив, що не відпустив з матір'ю їх спільного сина лише тому, що не впевнений, що за новим місцем проживання будуть створені належні умови для розвитку та виховання дитини. Була досягнута усна домовленість, що у разі надання [PERSON] підтверджуючих документів про належні житлові умови для розвитку дітей з нового місця проживання батько сам передасть дитину матері. 19 серпня 2015 року [PERSON] повернулася до м. Токмак з відповідними документами, що вказували на умови, які відповідають вимогам утримання дитини, та очікувала на виконання попередніх домовленостей з боку відповідача. Ні в цей день, ні в інший мати не зустрілася з дитиною навіть за підтримки комісії у складі спеціалістів служби у справах дітей Токмацького міськвиконкому та начальника штабу Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області. Весь цей час мати спілкувалася з дитиною лише в телефонному режимі. Зустрічей з дитиною домоглася лише після судового засідання, що відбулося 29 жовтня 2015 року в приміщенні Токмацького районного суду. На протязі 10 днів до наступного судового засідання мати проводила тривалий час з дитиною майже щодня. Дитина не відвідує дитячий заклад. Обов'язки по догляду за дитиною покладено на бабу. [PERSON] змушена була неодноразово витрачати значні кошти та долати довгий шлях, з с.Бобрик Перший Любашівського району Одеської області до м. Токмак Запорізької області, щоб побачити та поспілкуватися з дитиною, прибути в судове засідання щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини. [INFO] року дитині виповнилося три роки, мати телефонувала та поздоровляла дитину, не мала змоги особисто приїхати із-за погодних умов, оскільки в цей період Одеську область засипало снігом та було перекрито рух транспорту, вона не мала змоги навіть виїхати з населеного пункту за місцем проживання. В судове засідання призначене на 26 січня 2016 року [PERSON] з'явилась та привезла дитині подарунки, вона дбає про дитину. В свою чергу [PERSON] задовольняє свої власні інтереси, аж ніяк не інтереси дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради звернув увагу суду на те, що у такий спосіб, [PERSON] намагається повернути [PERSON], оскільки він в судовому засіданні вказував на те, що не проти щоб [PERSON] повернулася до нього та вони проживали разом. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, представник органу опіки та піклування, просив відмовити. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2012 року вона проживала разом з відповідачем, з січня місяця 2012 року проживали в м. Харкові, оскільки відповідач там працював та винаймав житло, а навесні 2012 року переїхали до м. Токмак Запорізької області. Як тільки вони облаштувалися в м. Токмак вона забрала свого старшого сина від своїх батьків. За 3 роки спільного проживання з відповідачем вона народила дитину, [PERSON], [INFO]. За цей час [PERSON] не надав реєстрацію місця проживання ні їй ні дитині, ні за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS], ні за місцем їх спільного проживання [ADDRESS]. Вона змушена була зареєструватися у зовсім сторонніх осіб за адресою: [ADDRESS] Після народження дитини стосунки погіршилися, відповідач почав піднімати на неї руки. Коли дитина підросла вона пішла на роботу, працювати посудомийкою в кафе «Красотка», де працювала з 21-00 години вечора до 6-00 години ранку, в цей час діти перебували вдома з відповідачем та його батьком, о цій годині діти спали. Вона змушена була працювати, оскільки допомоги на дітей, яку вона отримувала на сім'ю не вистачало, чоловік грошей їй не давав, дітей не забезпечував. Коли [PERSON] приходив додому випивши - старша дитина тікала, оскільки боялася його, бо він кричав. Його мати навіть просила щоб він не пив, а то втратить сім'ю. В травні 2015 року стосунки з відповідачем погіршилися, в сім'ї були сварки, відповідач її бив, вона не мала змоги все це терпіти і вирішила зібрати дітей та поїхати до своїх батьків. Малолітню дитину, [PERSON], [INFO] їй не відали. В середині червня 2015 року її разом з старшим сином вигнали з дому, де вони проживали, за адресою: [ADDRESS]. Деякий час вона проживала у сторонніх людей, які її з старшою дитиною приютили. Вона зверталася до служби у справах дітей та Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області щодо повернення їй дитини, [PERSON], [INFO], що не дало позитивних результатів. 17.06.2015 року вона була знята з реєстрації в Токмацькому відділі громадянства та реєстрації фізичних осіб, та знялася з обліку в Управлінні соціального захисту населення по м. Токмак, після чого вирушила додому до батьків в Одеську область. На сьогоднішній день вона орендує будинок безоплатно, забезпечила належні умови проживання, що задовольняють усім санітарно-гігієнічним нормам утримання малолітньої дитини. З літа 2015 року намагається повернути дитину, але безрезультатно у зв'язку з чим змушена була звернутися до суду. Зустрічей з дитиною домоглася лише після судового засідання, що відбулося 29 жовтня 2015 року. Відповідач дозволив бачитися з дитиною лише в присутності нього або його батьків. Вона з пустими руками до дитини не приходила, купувала солодощі, фрукти тощо. Коли вона проживала з відповідачем дитина, [PERSON], [INFO], ходив в дитячий садок, на сьогоднішній день він його не відвідує. [PERSON], допитаний в порядку ст. 184 ЦПК України, пояснив, що в 2012 році познайомився з [PERSON] та запросив її до себе, на той час проживав в м. Харкові, де не офіційно працював та винаймав житло. Навесні 2012 року вони вирішили переїхати до м. Токмак Запорізької області, оскільки набридло винаймати житло. В січня 2013 року у них народився син, після чого позивач змінилася, стала агресивною. Були сварки з приводу старшого сина позивача, який не хотів навчатися читати, писати. В травні місяці 2015 року почалися сварки. Позивач хотіла забрати обох дітей, але меншого сина він не віддав. Він вважає що у дитини належні умови проживання, які вони створили разом з [PERSON], та вважає, що дитина повинна проживати з батьком і [PERSON] повинна сплачувати аліменти на утримання дитини. За час спільного, з [PERSON], проживання побут в сім'ї забезпечувала позивач, вона ходила в магазин, купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала. Іноді він допомагав по господарству, допомагав прати тощо. У вихідні дні разом ходили на ринок купували необхідні речі та продукти. Умови для проживання дитини створювали спільно з позивачем, [PERSON] Після її від'їзду в будинку нічого не змінилося. [PERSON] його влаштовує як матір його дитини та дружина, він прагне її повернути, намагався примиритися. Здебільшого їх сім'я існувала за рахунок коштів, які отримувала [PERSON], як одинока мати на старшу дитину, допомогу при народженні дитини та допомогу як малозабезпечена родина, що становило близько 2000 грн. та його тимчасових заробітків. Коли дитина підросла [PERSON] пішла на роботу, працювати посудомийкою в кафе «Красотка». Після зміни, позивач, спала до обіду. В червні 2015 року [PERSON] разом зі своїм старшим сином поїхала додому до батьків в Одеську область, їх спільну дитину, [PERSON], 2013 року він не віддав. На сьогоднішній день дитина проживає разом з ним в будинку [ADDRESS] Він працює в ПП «Селенг» з 8-00 години до 17-00 години. Дитина в дитячий садок не ходить. Поки він на роботі дитини знаходиться вдома з бабою, коли приходить з роботи дитина знаходиться з ним, а баба йде до себе додому. Доглядати дитину допомагає і дід. [PERSON] вказав, що він купує продукти, а баба готує. Дитині майже три роки і вона дуже розвинута, розрізняє кольори, може читати, знає вірші, малює, чітко формує свої думки. У дитини багато іграшок. Мати цікавиться здоров'ям дитини, телефонувала. Коли була в м. Токмак приходила до дитини не з пустими руками. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом підтримав позицію [PERSON] та вказав, що він створив всі належні умови для проживання дитини, а враховуючи те, що дитина проживає разом з [PERSON] то [PERSON] необхідно стягнути аліменти, оскільки вона не надавала матеріальної допомоги. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] як дуже порядну людину, вони разом працювали в кафе «Красотка», вона працювала кухарем, а [PERSON] працювала посудомийкою, з серпня 2014 року. Позивач зверталася до неї за допомогою, позичала гроші, оскільки на сім'ю коштів не вистачало. Позивач бувало брала в борг в магазині продукти харчування для сім'ї. Відповідач їй грошей не давав. Зі слів [PERSON] їй відомо, що стосунки між позивачем та [PERSON], в травні 2015 року погіршилися. До неї в гості приходити діти позивача, іноді навіть старша дитина, [PERSON], [INFO], не хотів йти додому був пригнічений, оскільки в сім'ї були сварки. В середині червня 2015 року [PERSON] хотіла від'їжджати разом з обома дітьми до своїх батьків в Одеську область, обидві дитини хотіли їхати з матір'ю. Однак, [PERSON] вигнав з дому [PERSON] з її старшим сином, а меншу дитину не віддав, вони декілька днів були у неї, а потім позивач разом з старшим сином поїхали до батьків в Одеську область. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її син разом з [PERSON] проживали разом близько 4 років. Навесні 2012 року, позивач та відповідач приїхали до м. Токмак, де спільно проживали за адресою: [ADDRESS] в будинку померлого діда, спадщина після якого не оформлена. Позивач та відповідач разом займалися побутом, облаштовували будинок. За час спільного проживання у них народилася дитина, [PERSON], [INFO]. Після родів у позивача був стрес. Іноді між позивачем і відповідачем були скандали, як і в кожній сім'ї. Її син не зловживає, спиртними напоями, може випити лише на свята. Позивач могла висловлюватися на дітей нецензурною лайкою. Сім'я її сина, [PERSON] існувала за рахунок допомоги, яку отримувала [PERSON], яка складала близько 2 500 грн. та тимчасових заробітків її сина, який отримував близько 1 500 грн. Коли дитині було 1,5 роки [PERSON] пішла працювати. Працювала в кафе Красотка зі 21-00 год. вечора до 6-00 год. ранку, в цей час [PERSON] був з дітьми. Як тільки кафе Красотка припинило діяльність, через 10 днів [PERSON] разом зі старшим сином поїхала до своїх батьків в Одеську область. [PERSON] меншу дитину не віддав позивачці. [PERSON] викликала працівників правоохоронних органів, але ті вирішили не втручатися в дані відносини. Чому позивач вирішила поїхати їй до сих пір не зрозуміло. Дитина, [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком в будинку [ADDRESS] Дитині забезпечені належні умови проживання. Вважає, що дитина повинна рости з батьком. Дитина досить розвинута, добре висловлює свої думки, може охарактеризувати батька, матір, малює, знає вірші, грає різноманітними іграшками. Дитина добре відноситься і до батька і до матері. [PERSON] - батько дитини працює, а тому коли відповідач знаходиться на роботі вона доглядає за дитиною. Дитячий садок дитина не відвідує. В серпні місяці 2015 року, коли [PERSON] приїхала забирати дитину, [PERSON], [INFO], разом зі спеціалістами служби у справах дітей та працівниками правоохоронних органів, вона була з дитиною і не впустила їх до будинку, оскільки відповідач був на роботі. В цей день вона і не дозволила [PERSON] побачити дитину. В листопаді 2015 року коли приїхав начальник служби у справах дітей [PERSON] для огляду житлових умов дитини, вона впустила її для складання акту обстеження умов проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його син разом з [PERSON] проживають з 2012 року. Коли син познайомив з невісткою вони прийняли її нормально. Навесні 2012 року, позивач та відповідач приїхали до м. Токмак, де спільно проживали за адресою: [ADDRESS] в будинку померлого діда, спадщина після якого не оформлена. У [PERSON] батьки випивають. Вона забрала свого старшого сина від своїх батьків, дитина нормальна, чистенька, але їла як собака з тарілки. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у них народилася дитина, [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач разом займалися побутом, облаштовували будинок, створювали належні умови для проживання. [PERSON] господарювала, садила город, готувала їжу, прибирала, прала, ходила в магазин, купувала продукти харчування. У вихідні дні разом ходили на ринок купували необхідні речі та продукти. Родина бувало, що брала в борг, в магазині, продукти харчування. Коштів не завжди вистачало. Родина існувала за кошти відповідача, [PERSON] Він добре ставився до позивачки, ніколи її не ображав. Чому вона вирішила поїхати до своїх батьків в Одеську область йому не зрозуміло. Коли дитині ще не виповнилося 2 років [PERSON] пішла працювати, це була її власна примха та свідок також сказав, що додаткові гроші лишніми не бувають. Вона працювала в кафе Красотка із 21-00 год. вечора до 6-00 год. ранку, в цей час [PERSON] був з дітьми. Іноді вона приходила п'яна. [PERSON] разом зі старшим сином, спонтанно нічого не пояснивши, поїхала до своїх батьків в Одеську область. Він та його дружина наполягли щоб дитина залишилася з відповідачем. Дитина, [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком в будинку [ADDRESS] Дитині забезпечені належні умови проживання. Вважає, що дитина повинна рости з батьком. [PERSON] - батько дитини працює, а тому він допомагає доглядати дитину. Дитячий садок дитина не відвідує, оскільки існує спір про визначення місця проживання дитини. Позивач почала відвідувати дитину коли почався суд, зокрема відвідувала з середини грудня по кінець грудня 2015 року, регулярно відвідувала дитину приносила фрукти, солодощі, краски та книжки. Мати телефонувала дитині. На день народження до дитини не приїхала, але по телефону дитину привітала з днем народження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що живе по сусідству з відповідачем, через 3-4 будинки. З 2012 року [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] в будинку [ADDRESS] У неї неприємне відношення до [PERSON] Конфліктів не було. [PERSON] з бідної сім'ї, на контакт не йшла. Вона, близько року, [PERSON] не бачить за фактичним місцем проживання відповідача. Дитина проживає разом з батьком. Дитину виховує батько, баба та дід. Більшу частину часу виховує батько. Добробут забезпечує [PERSON], допомагає його батько та приходить мати відповідача. За яких обставин дитина залишилася у відповідача їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в березні 2012 року [PERSON] привіз [PERSON] знайомити зі своїми батьками. З серпня 2012 року позивач разом з відповідачем почали проживати в [ADDRESS]. Вона дуже рідко бувала у них в гостях. У них народилася дитина, [PERSON], [INFO]. Коли [PERSON] влаштувалася на роботу почала курити, випивати. Зі слів своєї сестри, [PERSON], їй відомо, що після того, як позивач влаштувалася працювати в кафе Красотка в сім'ї почалися роздори. На сьогоднішній день їй відомо, що дитина проживає з батьком і всім забезпечена. Дід допомагає доглядати дитину. [PERSON] не зловживає алкогольними напоями, іноді випиває. Він працює. Хороший батько для дитини. Свідок вказала, що [PERSON] не телефонує дитині, дитину не поздоровляла з днем народження. Від виклику свідків [PERSON] та [PERSON] відповідач та його представник в судому засіданні відмовилися. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Статтею 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Диспозитивність - це нормативно-керівна засада цивільного процесуального права, яка закріплює вільне, на свій розсуд здійснення і розпорядження юридично заінтересованими особами матеріальними правами щодо предмета спору, процесуальними засобами захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, що спрямовані на розвиток, зміну або припинення розгляду цивільної справи в суді в межах, дозволених законом і в установленому процесуальному порядку. Принцип диспозитивності є основоположним в системі принципів цивільного процесуального права, включає в себе певну ідею, що становить його зміст. Зміст принципу диспозитивності полягає у наданні сторонам, іншим особам, які беруть участь у справі, можливості вільно здійснювати і розпоряджатись матеріальними правами щодо предмета спору та процесуальними засобами їх захисту. Свідка [PERSON], суд визнав за недоцільне допитувати, оскільки вказана особа належним чином була повідомлена на кожне судове засідання, зокрема на 14 грудня 2015 року, 22 грудня 2015 року, 29 грудня 2015 року, 18 січня 2016 року та 26 січня 2016 року, про що в матеріалах справи містяться відповідні повідомлення про вручення судових повісток та не заперечує відповідач, [PERSON] Суд зробив все можливе щоб викликати вказану особу в судове засідання. При цьому суд не забезпечує доставку свідка до місця розгляду справи, оплату йому витрат, пов'язаних із викликом до суду. Ці витрати завжди несе сторона, зацікавлена в показаннях свідка. Проте вказаний свідок в жодного разу судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 50 ЦПК України свідок зобов'язаний з'явитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. У разі неможливості прибуття за викликом суду свідок зобов'язаний завчасно повідомити про це суд. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, клопотань спрямованих на затягування розгляду справи тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. У разі вчинення цих дій постає питання про заходи реагування, які має право вжити суд. В даному випадку справа розглядається з 22 жовтня 2015 року, тобто більше трьох місяців. За цей період 5 разів судовий розгляд відкладався за заявами відповідача, [PERSON] та його представника. При розгляді вказаної справи було допитано четверо свідків заявлених відповідачем [PERSON] та його представником. Відповідно до положень ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Враховуючи пояснення [PERSON] щодо малолітньої дитини, яку він охарактеризував як дуже розвинуту дитину, якій майже три роки, а малолітній [PERSON] розрізняє кольори, може читати, знає вірші, співає пісні, малює, чітко формує свої думки. Так охарактеризували дитину також і баба, [PERSON], дід, [PERSON] та свідок [PERSON] У зв'язку з чим суд вважав за необхідне з'ясувати думку дитини щодо вказаного спору. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї , посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Європейський суд з прав людини також вказав, що увага до інтересів дитини означає, зокрема, те, що компетентний орган, повинен обов'язково з'ясувати думку дитини і зважати на неї, якщо дитина досягла віку, починаючи з якого її думка набуває юридичного значення. Законодавство, зокрема СК України, не містить чіткої вказівки на вік, починаючи з якого думка дитини має враховуватися. В судовому засіданні була з'ясована думка малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні, малолітня дитина, [PERSON] не охоче йшов на контакт. Проте на пропозицію суду помалювати дитина погодилася, використала в малюнку всі наявні кольори (білий, червоний, чорний, жовтий, синій, зелений). Зі спілкування з дитиною вбачається, що мати йому телефонує, він сумує за матір'ю. На вірш про медведика, який він знає, як стверджували баба, дід, він жодної реакції не виявив. Вказав на картинці, що такої іграшки як юла у нього не має. Дитина була дещо скутою. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, [PERSON], пояснення його представника, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, що підтверджується поясненнями сторін та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Враховуючи положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 січня 2013 року (а.с. 11). Крім того, [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видано 26 вересня 2008 року (а.с. 12). З моменту народження, тобто з січня місяці 2013 року і до червня місяця 2015 року малолітня дитина, [PERSON] проживав разом з батьком, матір'ю та старшим братом, [PERSON], [INFO] року за адресою: [ADDRESS], що підтверджується поясненнями сторін та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З червня місяця 2015 року малолітня дитина, [PERSON], 2013 року проживає разом з батьком, [PERSON], оскільки останній не віддав дитину матері, [PERSON], яка прийняла рішення переїздити ближче до батьків в Одеську область, що підтверджується поясненнями сторін та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] З цього приводу, як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], позивач, [PERSON] викликала працівників правоохоронних органів, але ті вирішили не втручатися в дані відносини. У зв'язку з цими обставинами позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про те, що [PERSON] забрав малолітнього сина і не повертає його матері, що підтверджується висновком ЕО № 4674 від 13.08.2015 року (а.с. 13-14). Проте, розгляд матеріалів за заявою громадянки [PERSON] було припинено та рекомендовано звернутися до суду. 19 серпня 2015 року [PERSON] повернулася до м. Токмак з відповідними документами, що вказували на умови, які відповідають вимогам утримання дитини, та очікувала на виконання попередніх домовленостей з боку відповідача. Ні в цей день, ні в інший мати не зустрілася з дитиною навіть за підтримки комісії у складі спеціалістів служби у справах дітей Токмацького міськвиконкому та начальника штабу Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області. [PERSON] отримує декілька видів соціальної допомоги, а саме допомогу на дитину одинокій матері, яку отримує на старшого сина, одноразову допомогу при народженні дитини, та соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, що підтверджується довідкою № 657/07-04 від липня 2015 року та довідками від 13.08.2015 року за № 800/07-04, від 16.06.2015 року за № 601/07-04, від 13.08.2015 року за № 801/07-04 (а.с. 15, 16, 17, 19). [PERSON] знялася з обліку в Управлінні соціального захисту населення Токмацької міської ради. Відповідно довідки Управлінні соціального захисту населення Любашівської районної державної адміністрації Одеської області [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Любашівському УСЗН і отримує одноразову допомогу при народженні дитини на [PERSON], [INFO] в розмірі 1012,50 грн. (а.с. 18). [PERSON] за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Проживає разом із сином, [PERSON], [INFO], на квартирі, біля будинку є город. Також сім'я проживає близько біля батьків [PERSON], які дозволяють їй обробляти город - 0,06 га, з якого мають продукти, частина яких реалізується. Також сім'ї матеріального допомагають батьки [PERSON]. [PERSON] народилася в с. Бобрик Перший, змалечку проживає в добрих відносинах з односельцями. Шкідливих звичок не має. Вирішується питання про її постійне місце роботи, що підтверджується характеристикою за № 1436 від 15.09.2015 року (а.с. 8). Позивач, [PERSON] належним чином виконує батьківські обов'язки щодо виховання старшого сина, [PERSON], [INFO], її охарактеризували як відповідальну матір, яка приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, позитивно впливаючи на розвиток дитини. Дитина завжди чиста, охайна. Мати завжди підтримує зв'язок з класним керівником та дирекцією школи, що підтверджується характеристикою на старшого сина (а.с. 10). Згідно акту обстеження умов проживання від 09 вересня 2015 року, складеного уповноваженими на те посадовими особами, з метою визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO], було проведено обстеження умов проживання приватного будинку, за адресою: [ADDRESS], який [PERSON] орендує безоплатно, сплачує комунальні послуги. Будинок складається з трьох житлових кімнат та веранди. В помешканні зроблений косметичний ремонт. В помешканні є необхідні меблі, предмети побуту. Опалення пічне. Заготовлені дрова на зиму. [PERSON] обробляє город, продукцію з якого вживає та решту реалізує на базарі. В будинку є дитяча кімната, яка облаштована двома ліжками, столом, стільцями, кріслом. Є іграшки та продукти харчування. Сім'я неповна. Мати виховує сина [PERSON], який відвідує школу та забезпечений всім необхідним. [PERSON] прагне виховувати сина [PERSON]. [PERSON] веде здоровий спосіб життя та дбає про дітей. [PERSON] створила умови для повноцінного виховання та розвитку [PERSON], [INFO], що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с. 9). В результаті обстеження умов проживання дитини встановлено, що за адресою: [ADDRESS] житло складається з 6 кімнат, житлових - 4, опалення - пічне, дім не потребує ремонту. Умови проживання задовольняють усім санітарно-гігієнічним нормам утримання малолітньої дитини. В кімнатах чисто, тепло зроблено ремонт. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема дитяча кімната, обладнана усім необхідним для розвитку та утримання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 19.11.2015 року (а.с. 82). Згідно довідки про склад сім'ї виданої головою квартального комітету від 21 жовтня 2015 року, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою також зареєстровані його мати, [PERSON], батько, [PERSON], та син, [PERSON], [INFO] (а.с. 46). Згідно характеристики за місцем проживання, [PERSON], [INFO], який фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], з народження. Скарг з боку сусідів про порушення громадського порядку не було, вихованням свого сина [PERSON], [INFO], з червня 2015 року займається один. Матір дитиною не цікавиться (а.с. 48). Вказану характеристику суд оцінює критично, оскільки інформація викладена в ній спотворена та спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так вихованням малолітнього [PERSON], [INFO], з червня 2015 року займається батько, дід та баба, про що повідомили в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дані проте, що мати не цікавиться дитиною, також спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема відповідач, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] телефонує, цікавиться дитиною, розмовляє з дитиною, коли була в м. Токмак навідувала дитину, крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, [PERSON], в 2012 році деякий час проживав в м. Харкові, де перебував на заробітках, про вказані відомості в довідці не відображені. [PERSON] працює слюсарем по ремонту в МЧП «Селенг» з 15 липня 2015 року з окладом 1378 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою від 23.10.2015 року (а.с. 50). За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 06.08.2015 року за № 50 (а.с. 49). Показання свідків [PERSON], [PERSON], які охарактеризували [PERSON] з негативної сторони суд не бере до уваги, оскільки як пояснила свідок [PERSON] у неї неприємне відношення до [PERSON], що дає суду підстави сумніватися в об'єктивні показань вказаного свідка. В свою чергу [PERSON] більшість обставин відомі зі слів її сестри, [PERSON], яка займається вихованням малолітньої дитини та зацікавлена в результатах розгляду справи. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що [PERSON] іноді приходила з роботи випивши, суд не бере до уваги, оскільки вказані особи заінтересовані в результаті розгляду справи та просили залишити дитину батькові, так як вони йому допомагають доглядати дитину. Фотографії на яких міститься зображення позивача, [PERSON], роздруковані свідком [PERSON] зі сторінки позивача в соціальній мережі, та надані представнику відповідача, [PERSON], адвокату Майсак В.О. для приєднання до матеріалів справи (розміщені на а.с. 168) суд не бере до уваги, оскільки жодної доказової бази дані фотографії не містять. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради за № 2988/21-39 від 30.11.2015 року, орган опіки та піклування дійшов висновку, що мати та батько дитини рівною мірою мають необхідні якості вихователя, але враховуючи та, що дитина не досягла трьох років та як мати двох дітей - двох братів, що опинилися розлученими через певні амбіції дорослих. Зазначають, що участь батька у вихованні дитини є значною, допомога у вихованні баби та діда є вагомою, але не пріоритетною. Дійшли висновку щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. Це не обмежує обсяг батьківських прав батька [PERSON] (а.с. 80-81). В судовому засіданні була з'ясована думка малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Конвенція ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91, визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, надається, зокрема, можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Дитина має право вільно висловлювати свої думки (статті 12, 13). Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ з усіх питань, що стосуються дитини принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відзначив, що інтереси дитини мають бути першочерговим фактором, який слід брати до уваги під час вирішення питання про те, чи національні органи вчинили все необхідне для возз'єднання батьків з дітьми. Суд також вказав, що увага до інтересів дитини означає, зокрема, те, що компетентний орган, повинен обов'язково з'ясувати думку дитини і зважати на неї, якщо дитина досягла віку, починаючи з якого її думка набуває юридичного значення. Законодавство, зокрема СК України, не містить чіткої вказівки на вік, починаючи з якого думка дитини має враховуватися. Зі спілкування з дитиною вбачається, що мати йому телефонує, він сумує за матір'ю. Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі та сім'ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім'ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Як слідує з ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Викладене в повній мірі узгоджується з ст. ст. 5, 18 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.91 року, в яких передбачено права та обов'язки батьків відповідати за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Визначення місця проживання дітей має свою специфіку, оскільки діти, як правило, в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної нездатності проживати самостійно мають проживати разом зі своїми батьками або з особами, які їх заміняють. Чинне законодавство встановлює особисте немайнове право батьків визначати місце проживання дитини. Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, на рівні законодавства встановлено перелік обставин, при наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з одним з батьків. Такими зокрема є: відсутність у когось з батьків самостійного доходу; зловживання батьками спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка батьків, яка може зашкодити розвиткові дитини. Переваги у матеріальних та житлово-побутових умовах одного з батьків не мають суттєвого значення для вирішення питання про визначення місця проживання дитини саме у цього з батьків. Згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Конвенція ООН про права дитини гарантує, що дитина не розлучається з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9). З урахуванням положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При розгляді вказаного спору, судом не встановлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення малолітньої дитини з матір'ю. Мати приділяє достатньо уваги дитині. Згідно характеристики за місцем проживання, [PERSON] характеризується виключно позитивно. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За Цивільним кодексом України (ст. 29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не віддав матері малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачка умисно неналежним чином виконувала свої обов'язки матері по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], оскільки із-за небажання відповідача віддати дитину матері, позивачка була фактично позбавлена можливості у повній мірі займатися вихованням дитини. Після того, як відповідач забрав сина, у червні 2015 року позивачка відразу звернулась до правоохоронних органів та до суду з вказаним позовом, виборюючи свої права на повернення сина та визначення його місця проживання разом з нею. Та обставина, що дитина являється малолітньою, досягла тільки трирічного віку, свідчить про те, що дитина потребує саме материнської турботи та любові, якої вона фактично позбавлена. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 487,20 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини, задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн. Відповідачем, [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до положень ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. В даному випадку задоволення первісного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини повністю виключає задоволення зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. [PERSON] жодних належних доказів того, що позивач, [PERSON], свідомо ухилялась від утримання дитини не надав. Завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Судом встановлено, що з червня місяця 2015 року малолітня дитина, [PERSON], 2013 року проживає разом з батьком, [PERSON], оскільки останній не віддав дитину матері, [PERSON], яка прийняла рішення приїздити ближче до батьків в Одеську область. У зв'язку з цими обставинами позивачка зверталася до правоохоронних органів із заявою про те, що [PERSON] забрав малолітнього сина і не повертає його матері, що підтверджується висновком ЕО № 4674 від 13.08.2015 року (а.с. 13-14). Проте, розгляд матеріалів за заявою громадянки [PERSON] було припинено та рекомендовано звернутися до суду. [PERSON] вже тривалий час бореться за те, щоб об'єднати дітей в своїй родині, але через певні обставини не може цього зробити самостійно, тому була змушена звернутися до суду. [PERSON] відвідуючи дитину, приходила з подарунками, фруктами та солодощами. Таким чином, відсутні докази порушення відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] прав позивача за зустрічним позовом, [PERSON] та дитини, невиконання відповідачем своїх обов'язків з утримання дитини, а отже, відсутні підстави для судового захисту порушених прав позивача та дитини. За недоведеністю обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved