Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути грошові кошти в розмірі 1914 грн .64 коп. як додаткові витрати на утримання та лікування хворої дитини [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 1996 року пребували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2016 році за рішенням суду. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня дочка [PERSON] з часу розлучення і по сьогодні проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання [PERSON] сплачує аліменти у розмірі ј частки свого місячного доходу. У [PERSON] наявні вади здоров`я, які відповідальна медична комісія (ЛКК) визнала достатніми для призначення інвалідності, визначений діагноз:МВПР-синдром Дубовиця (нанізм, мікроенфоелія, ВВС (вроджена вада сарця), розумова відсталість та супутні захворювання: залізодефіцитна анемія 3 ступеню, афективно-респіраторні приступи, затримка фізичного розвитку, холязіон верхньої повіки правого ока. Лікування дитини потребує значних фінансових затрат, але відповідач надавати фінансову допомогу у добровільному порядку надавати відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки працює та проживає один. Вона не працює, здійснює догляд за дочкою, оскільки вона не може обходитися без сторонньої допомоги. Грошова сума, яку вона витратила на лікування, обстеження дитини, проїзд до медичних закладів та харчування, дуже велика, але нажаль вона не зберегла всіх документів на її підтвердження. Таким чином просить стягнути з відповідача на її користь документально підтверджену суму понесених нею додаткових витрат на утримання та лікування хворої дочки [PERSON] , яка складає 1914 грн. 64 коп. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі,та просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з копією виконавчого листа виданого Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області від 18 квітня 2017 року №389/718/17, з відповідача на користь позивача на утримання їх дочки [PERSON] , з 27 березня 2017 року стягуються аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача, до її повноліття (а.с.8). Посвідчення серії [NUMBER] видане 19 квітня 2019 року та медичний висновок №5 від 23 січня 2019 року свідчать про те, що [PERSON] , 2012 року народження, має захворювання: МВПР-синдром Дубовиця (нанізм, мікроцефалія, ВВС, розумова влісталість, краіотит), у зв`язку є чим їй встановлена група інвалідності - дитина з інвалідністю, строком до [INFO] (а.с.6,7). З наданих медичних документів, вбачається, що [PERSON] у зв`язку зі вказаним вище захворюванням, починаючи з 2015 року неодноразово проходила обстеження та лікування в медичних закладах, на її лікування придбавались медикаменти, проводились дослідження (а.с. 9,10,11,12,13,14,16), на що витрачались значні грошові кошти. Надані позивачем розрахункові документи, свідчать про понесення нею витрат пов`язаних з захворюванням дочки на загальну суму - 1914 грн. 64 коп. (а.с. 15,17,18-19). Розрахунок понесених позивачем витрат та надані на його підтвердження документи, відповідачем не оспорювалися і у суду сумнівів не викликають. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Окрім того,п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, а також того, що відповідачем жодних заперечень на позовну заяву не подано, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки витрати які поніс позивач зумовлені негативними фактами -хворобою їх спільною з позивачем дитиною. У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» серед іншого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про оплату додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved