Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій після подання заяви про уточнення позовних вимог просила: 1) розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 24.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 991; 2) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1109,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення кожною дитиною повноліття; 3) розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 3/4 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 57,4 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.09.2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 991. Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Позивач зазначає, що спільне проживання з відповідачем у них не склалося у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між ними припинені з листопада 2019 року. Розлад між ними носить стійкий характер, а тому вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Малолітні діти проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає та допомоги на їх утримання в добровільному порядку не надає. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дітей між ними не досягнуто. Відповідач аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не сплачує, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання кожної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1109,00 грн. щомісячно. В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2012 року, сторонами було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 57,4 кв.м., вартість якої згідно Звіту про незалежну оцінку вартості квартирі від 11.11.2019 року складає - 601 208,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. До початку проведення підготовчого судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. До початку проведення підготовчого судового засідання відповідач надав суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. В своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.09.2004 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 991. Частиною 3 ст. 56 Сімейного Кодексу України, передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примирення між сторонами неможливе, оскільки шлюбно-сімейні відносини і ведення спільного господарства між сторонами остаточно припинені з листопада 2019 року, а тому, подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе. Розлад між сторонами носить стійкий характер, відновлення подружнього життя неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, що подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, то відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України прохання позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] Малолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. На час розгляду справи між сторонами досягнуто домовленість щодо участі відповідача в утриманні дітей. Відповідач аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не сплачує, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання кожної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1109,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік», передбачено прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років - 2218,00 грн. на місяць, станом на 01.01.2020 року. З 01.07.2020 року прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років складатиме - 2318,00 грн. на місяць. З 01.12.2020 року прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років становитиме - 2395,00 грн. Відповідно ч. ч. 1-2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем подання позовної заяви вважається 19.11.2019 року, оскільки позовна заява подана безпосередньо до канцелярії суду. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1109,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (19.11.2019 року) та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом також встановлено, що сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі було придбано ізольовану 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею - 38,1 кв.м., на підставі договору купівлі-проваджу квартири від 15.10.2012 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу - Гуменною Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3196. Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості квартири від 11.11.2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЄСП Оцінка - Капітал», вартість квартири складає - 601 208,00 грн. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] 31.10.2012 року за реєстраційним № 37853694, про що в книзі зроблено відповідний запис під № В-39446, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 36071300. З Інформаційної довідки отриманої з Реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб місце проживання/перебування від 01.11.2019 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано п`ять осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд, вважає позовна вимога про визнання за позивачем право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на вказану вище частину квартири, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, суд визнає, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжята належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а саме по 1/2 кожному. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного Кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, вартість його на момент припинення шлюбних стосунків. З урахуванням вище викладених обставин, суд вважає за можливе відступити від рівності часток в спільному сумісному майні подружжя та наявності підстав для визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. та позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя в розмірі 4509,10 грн., який відповідає 1 % від ціни позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі вказаного закону, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в загальному розмірі - 5277,50 грн., що підтверджується матеріалами справи. На користь держави з відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання заяви про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 768,40 грн., який визначений Законом України «Про судовий збір» станом на час подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved