Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що позивач є власником вищевказаної квартири у якій відповідач зареєстрований, але не проживає з 25 квітня 2015 року, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач по справі, [PERSON] , на підставі договору дарування від 18.11.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О., є власниками квартири, за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,9,10,11) У зазначеній квартирі зареєстрований їх син, відповідач по справі, [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З актів про не проживання особи за місцем реєстрації, складених сусідами, [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , від 01.01.2017 року, 11.01.2018 року, 01.01.2019 року, відповідач [PERSON] починаючи з 25.04.2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,14,15). Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу розпорядитись своєю власністю, а також з вини відповідача позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, а тому втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач, як інвалід ІІ групи, звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.,

Outcome: approved