Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми в обґрунтування якого зазначила, що між нею та відповідачем 28.01.2014 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу 1 / 2 частини квартири [ADDRESS], відповідно до якого продаж частини квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною і складає 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ становило 8000,00 доларів США. Позивач зазначає, що в день укладання договору отримала від відповідача 4000,00 гривень, а решту коштів відповідач повинен сплатити частинами та у строки визначені договором. Позивач вказує, оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а саме в строк 10.08.2014 року не сплатив 23979,00 гривень то просить стягнути з відповідача належний їй платіж з урахуванням того, що курс долара США станом на серпень 2014 року змінився, а сума 23979,00 гривень на день укладання договору дорівнювала 3000,00 доларів США, то просить стягнути 38477,93 гривень, що станом на 11.08.2014 року за офіційним курсом НБУ становить 3000,00 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив про обставини викладені вище та зазначив, що терміном остаточного розрахунку за вказаним у позові договорі дорівнює даті останнього платежу за договором - 10.06.2015 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що друга 1 /2 частина квартири [ADDRESS] належить йому на праві власності, позивач є його сестрою і він дійсно укладав з позивачем 28.01.2014 року договір щодо купівлі її 1 / 2 частини квартири, умови викладені у договорі на день його укладання його влаштовували, але на даний час у нього не має грошей і він не в змозі виконувати умови договору, 10.08.2014 року він не сплатив черговий платіж за договором. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на свої письмові заперечення та зазначив, що відповідно до договору сторони дійсно домовились про те, що розрахунок за продану частину квартири повинен бути здійснений в сумі не менше ніж 8000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на час повного розрахунку, але ж повний розрахунок на даний час не настав, а також зазначив, що положення та умови укладеного між сторонами договору порушують права відповідача, оскільки відповідно до договору від 28.01.2014 року право власності на частину квартиру перейде до відповідача тільки після повного розрахунку за договором та реєстрації права власності згідно законодавства України, таким чином сплачуючи черговий платіж за договором відповідач нічого не отримує взамін. Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що сторонами по справі укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу 1 / 2 частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з розділу 2 даного договору сторони дійшли згоди щодо ціни договору та порядку проведення розрахунків, а саме ціна договору становить 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ складає 8000,00 доларів США . Продавець (позивач) отримала від покупця (відповідача) 4000,00 гривень, решту коштів в сумі 59944,00 гривень покупець сплачує продавцю частинами, зокрема до 10.08.2014 року включно 23979,00 гривень. Дані обставини не оспорюються стороною відповідача та визнаються відповідачем [PERSON] Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі змісту статті 527 Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)- стаття 610 ЦК України. Відповідно до положень частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами по справі існує зобов'язання, яке виникло на підставі укладеного та нотаріально посвідченого договору від 28.01.2014 року, даний договір на день розгляду справи є чинним, ніким не оспорений. Ця обставина була визнана в судовому засіданні сторонами по справі. Строк виконання частини існуючого зобов'язання настав 10.08.2014 року, але виконаний не був, що також не оспорюється сторонами. З огляду на це позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 23979,00 гривень підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача додатково 14498,93 гривень (38477,93 гривень - 23979,00 гривень = 14498,93 гривень) в зв'язку зі збільшенням курсу долара США до національної валюти з посиланням на абзац 2 п.2.1 Договорута на статті 612,625 ЦК України (стягнення збитків, відсотків та інше в зв'язку з простроченням виконання зобов'язання) судом до уваги не приймаються та є такими що задоволенню не підлягають на підставі того, що відповідно до пункту 2.1 Договору, за домовленістю сторін, розрахунок за продану частину квартири повинен бути здійснений в сумі не меншій ніж еквівалент 8000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент повного розрахунку. Як зазначив представник позивача моментом повного розрахунку за договором є термін сплати останнього платежу - 10.06.2015 року, з огляду на це, момент повного розрахунку на день розгляду справи не настав і прогнозувати курс долара США до національної валюти України у бік збільшення на даний час не є можливим. Зміна курсу валют у бік збільшення з часу укладання договору та на час настання терміну розрахунку (10.08.2014 року) також не можна вважати збитками, оскільки дане явище не пов'язано з винними діями відповідача, а відповідно, це не можна вважати збитками в розумінні статті 22 ЦК України, крім цього, валютою зобов'язання є гривня. Питання щодо настання відповідальності передбаченої статтею 625 ЦК України з моменту сплати чергового платежу по день ухвалення рішення сторона позивача не ставить і такі позовні вимоги відсутні. Доводи сторони відповідача щодо часу переходу права власності на частину квартири (п.4.7 Договору), судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до статей 3, 6 Цивільного Кодексу України, цивільні правовідносини сторін ґрунтуються на принципі свободи договору і сторони вільні у виборі контрагенту та положень (умов), на яких вони укладають договір, положення п.4.7 Договору (щодо моменту переходу права власності) на даний час є чинними, як пояснив відповідач в судовому засіданні при укладанні даного договору умови договору його влаштовували і він був з ними згодний. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial