Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь борг за договором позики у розмірі 6326 грн., пеню у розмірі 3795 грн. та 60% річних 1265,20 грн. Позивач вказує, що відповідачі ухиляються від виконання взятих зобов`язань. Позивач та його представник до судового засідання не з`явився, представник надав суду заяву , в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надіслали. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] уклав договір позики з [PERSON] від 25.11.2016 р., відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 10000 грн. строком до 30 березня 2017 року. Відповідач борг частково повернув, тому заборгованість за договором позики станом на 17.07.2017 року складає 6326 грн. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 1 ст. 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інакше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1.3. Умов договору за використання грошових коштів позивача, відповідач зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 60 % річних від суми позики до дня фактичного повернення суми позики. Судом досліджено договір поруки 2-П від 25.11.2016 р., згідно якого громадянин [PERSON] поручається перед кредитором [PERSON] за виконання зобов`язань фізичною особою [PERSON] . Судом досліджено договір поруки 1-П від 25.11.2016 р., згідно якого громадянин [PERSON] поручається перед кредитором [PERSON] за виконання зобов`язань фізичною особою [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню та з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути борг у розмірі 11 386,80 грн., з яких : 6326,00 грн. - сума позики, 1265,20 грн. - сума процентів за користування позикою, 3795,60 грн. - сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язання. Вирішуючи питання стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцію від 01.07.2017 року та розрахунку суми гонорару адвоката за надання правової допомоги. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 213,30 грн. з кожного та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved