Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач має у власності дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,350 га кожна, розташовані території Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Вказані земельні ділянки вона передала в оренду відповідачу на підставі договорів оренди від 06 вересня 2011 року. Відповідач систематично порушував свої зобовязання за договорами оренди, оскільки в порушення вимог п.4.1 Договору останній повинен безкоштовно здійснювати доставку сільськогосподарської продукції позивачу, тоді як спочатку він ухилявся, посилаючись на відсутність транспорту, потім все ж таки привіз сільськогосподарську продукцію та викинув її за двором позивача, що змусило останню разом з чоловіком пенсіонером самостійно затягувати мішки до двору. Також відповідач жодного разу не надавав позивачу послуг на суму орендної плати за наступних умов: оранка, культивація, посів та збирання врожаю, сплачується лише вартість паливно-мастильних матеріалів. Також позивач зазначає, що 06 вересня 2011 року при підписанні договору оренди землі, у договорі строк дії оренди становив пять років, починаючи з дати його реєстрації. Але на даний час у договорі термін дії зазначений десять років, на що б позивач ніколи не погодилася. Крім того, у договорі зазначено, що він укладений 01 січня 2012 року, тоді незрозуміло, яким чином позивач могла поставити свій підпис у ньому 06 вересня 2011 року. Вважає, що відповідач замінив перший лист договорів оренди. Також у договорі оренди вказано, що за кожний рік користування землею не пізніше грудня поточного року відповідач повинен сплачувати 6000,00 грн., з яких 5100,00 грн. сплачується позивачу, а 900,00 грн. сплачується відповідачем до державного бюджету в рахунок податку з доходів фізичних осіб. Однак позивач зазначила, що ніяких послуг в рахунок орендної плати вона від відповідача не отримувала. Просить суд розірвати укладений між нею та відповідачем договір оренди належної їй земельної ділянки, зареєстрований у відділі Держкомзему 14 грудня 2012 року за №122488254000160, розірвати укладений між нею та відповідачем договір оренди належної їй земельної ділянки, зареєстрований у відділі Держкомзему 29 грудня 2012 року за №122488254000164, зобовязати відповідача негайно передати належні їй земельні ділянки в стані, придатному для цільового призначення, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що у вересні 2011 року до нього звернулася позивач [PERSON] з бажанням надати йому в оренду належні їй дві земельні ділянки площею по 5,35 га кожна, і вони домовилися почекати до кінця поточного року та укласти договір з 01 січня 2012 року, оскільки зі слів позивача земельні ділянки на той час знаходилися в оренді у іншого господарства. Отже, 01 січня 2012 року між сторонами договори оренди були укладені на строк десять років, починаючи з дати їх реєстрації. Таким чином, позивач добровільно передала йому в оренду належні їй земельні ділянки на вказаний термін. На виконання умов договорів відповідач своєчасно сплачував обумовлену сторонами орендну плату, що підтверджується наданими ним письмовими доказами. Також позивач отримала наперед в рахунок орендної плати за 2015 рік гроші в сумі 10200,00 грн., що вбачається з видаткового касового ордеру від 27 листопада 2014 року. Згідно Відомості про видачу договорів 2011-2020 роки позивач особисто отримала зареєстровані договори оренди земельних ділянок 14 лютого 2013 року. З того часу пройшло майже три роки і все до цього часу позивача влаштовувало. На початку квітня 2015 року позивач звернулася до відповідача з метою забрати перебуваючи в оренді земельні ділянки, щоб передати їх в оренду родичам, на що відповідач не погодився. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що орендну плату від відповідача вона отримувала і претензій до нього не мала. Однак відповідач ввів її в оману, оскільки договори оренди вона укладала не на десять, а на пять років. 14 лютого 2013 року вона договори оренди землі не отримувала, її підпис у відомості на видачу договорів 2011-2020 роки є підробленою. Представник позивача [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також зазначив, що він є чоловіком позивача. На його думку укладені договори оренди земельних ділянок не можуть бути дійсними, оскільки, як зазначено в договорах, вони були погоджені головою Кислянської сільської ради 06 вересня 2011 року, тоді як дата їх укладення стоїть 01 січня 2012 року, тому договори цією датою укладені бути не могли. Представник відповідача [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити та підтримала письмові заперечення проти позову. Також зазначила, що відповідач належним чином здійснював доставку продукції позивачу в рахунок орендної плати. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши довіреність на представництво його інтересів в суді представнику. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті наступні докази: копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2009 року; копії державних актів на право приватної власності на землю; копії договорів оренди земельних ділянок від 01 січня 2012 року; копія довідки Кислянської сільської ради від 27 липня 2015 року; копії договорів про розірвання договорів оренди земельних ділянок; копії Актів-передачі земельних ділянок від 01 січня 2012 року; копії видаткових касових ордерів та накладних; копія Відомості на видачу договорів 2011-2020 роки пайовикам. Таким чином суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності позивачу земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,350 гектарів кожна, розташованих на території Кислянської сільської ради, підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2009 року, згідно якої позивач, як спадкоємець померлої [PERSON], отримала спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Копіями державних актів на право приватної власності на землю доводиться факт того, що раніше земельні ділянки належали [PERSON]. У відповідності до ст.1 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. З наданих суду копій договорів оренди земельних ділянок вбачається, що 01 січня 2012 року між [PERSON], як орендодавцем, та головою Селянсько-фермерського господарства «Людмила» [PERSON], як орендарем, укладено зазначені договори оренди належних позивачу [PERSON] двох земельних ділянок площею 5,350 га кожна, розташованих на території Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, з метою їх сільськогосподарського використання орендарем, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З п.3.1 вищезазначених укладених між сторонами договорів оренди земельної ділянки вбачається, що укладені вони були на строк десять років, починаючи з дати їх реєстрації до 01 січня 2022 року. Складені договори були зареєстровані у відділі Держкомзему у Синельниківському районі Дніпропетровської області, один договір зареєстрований 14 грудня 2012 року, другий 29 грудня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договорів оренди в частині виплати орендної плати за користування належними їй земельними ділянками. Однак у судовому засіданні позивач визнала, що відповідач належним чином виконував умови договорів оренди в цій частині і претензій до нього вона з цього приводу не мала. З наданих суду копій накладних та видаткових касових ордерів також вбачається факт належного виконання відповідачем умов укладених договорів оренди земельних ділянок в частині виплати орендної плати позивачу, тому в цій частині позовні вимог є необґрунтованими. Що стосується факту укладення договорів оренди не на десять, а на пять років, а також з приводу невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо доставки продукції, то суд вражає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, позивач повинна довести суду наявність всіх обставин, на які вона посилається в обґрунтування позову, оскільки відповідач зазначені обставини заперечує і лише на припущеннях судове рішення ґрунтуватися не може. Жодного доказу укладення договорів оренди на менший строк, ніж передбачений в п.3.1 Договорів, позивач суду не надала, тому в цій частині позовні вимоги є недоведеними. З цих же підстав є недоведеними і посилання позивача на невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо доставки продукції позивачу, оскільки такий факт заперечується відповідачем. Що стосується дати укладення договорів оренди земельних ділянок, то укладені вони були 01 січня 2012 року. Однак згідно копії довідки виконкому Кислянської сільської ради від 27 липня 2015 року зазначені договори оренди були посвідчені Кислянською сільською радою 06 вересня 2011 року. Суд вважає, що зазначені обставини не є підставою для розірвання договорів оренди належних позивачу земельних ділянок. Так, у відповідності до ч.1 ст.651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладені між сторонами договори оренди не містять вказівки на можливість їх розірвання в односторонньому порядку, а п.9.2 Договорів містить вказівку про можливість дострокового припинення дії договору лише за згодою сторін. Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно ч.1 ст.32 Закону Уекраїни «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі» зазначені обовязки орендаря, невиконання яких може стати причиною для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки на вимогу орендодавця за рішенням суду. Так, орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Отже, невідповідність дати укладення договору оренди земельної ділянки дійсності не є підставою для його розірвання, тому суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed