Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він є користувачем інтернет послуг, які надає ПАТ «Укртелеком». 11.04.2018 року оператор відповідача зателефонував йому та повідомив про заборгованість за надані послуги і попередив, якщо до 20.04.2018 року борг не буде погашено, йому припинять надання телекомунікаційних послуг. Ця інформація також містилася в квитанції, яка в той же день надійшла на його адресу. Проте, менш ніж за годину, після дзвінка оператора, доступ до мережі «Інтернет» був припинений. Впродовж трьох годин він намагався зв`язатися із оператором, а коли додзвонився, то останній не зміг пояснити причини припинення надання послуг, чим порушив ст.7 ч.1 та ст.15 ЗУ «Про звернення громадян». Надання послуг інтернету було відновлено лише 16.04.2018 року, коли він повністю сплатив борг, при цьому вартість послуг була стягнута і за той період, коли вони не надавалися. В подальшому він звернувся до Конотопського центру обслуговування абонентів ПАТ «Укртелеком» із скаргою від 24.05.2018 року відповідно до ст.1 ч.1 та ст.4 ЗУ «Про звернення громадян». Представник ПАТ [PERSON] відповіла йому відмовою, не роз`яснивши чому ж йому було відключено надання послуг інтернету до вказаної дати та не роз`яснила порядок оскарження такого рішення. Письмово він отримав відповідь відповідача на його скаргу лише 25.06.2018 року, чим були порушені строки розгляду скарги. Посилаючись на те, що відповідач порушив положення ЗУ «Про звернення громадян», «Про телекомунікації», йому була спричинена моральна шкода, так як він в цей період був позбавлений цілодобового доступу до мережі «Інтернет», його довіра до Укртелекому була підірвана. Майже тиждень він не міг вести наукової, освітньої чи соціальної діяльності. Це завдало йому сильних душевних страждань, зокрема і тому, що відповідач незаконно обмежив його право на доступ до інформації. Крім цього, «гаряча лінія» відповідача йому виявилася недоступною, а відключення від інтернету зірвало йому робочий день. Просив визнати незаконними дії ПАТ «Укртелеком» про розгляд його заяви, відключення від інтернету з 11.04.2018 року по 16.04.2018 року та стягнення абонентської плати за цей час. Зобов`язати відповідача здійснити йому відповідний перерахунок абонентської плати за один місяць в сумі 164 грн. як санкцію за незаконні дії та неправомірно стягнені з нього кошти у період відключення, а також стягнути 5000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. [PERSON] свої вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі, про що повідомив до суду заявою. Представник відповідача Безрук О.О. позов не визнала та пояснила, що із серпня 2011 року між ПАТ «Укртелеком» та позивачем укладений договір на надання послуг підключення до мережі Інтернет. За лютий місяць 2018 року в позивача виникла заборгованість в сумі 164 грн., яка ним своєчасно сплачена не була. До 20.03.2018 року останній цю заборгованість не сплатив. За березень йому також було нараховано за користування послугами 164 грн., у зв`язку з чим загальна сума заборгованості за два місяці склала 328 грн.. Враховуючи наявність заборгованості за лютий місяць, [PERSON] було скорочено надання послуг, а саме тимчасово призупинено їх надання в частині користування інтернетом з 11.04.2018 року. При цьому, надання послуг телефонії залишилося. 16.04.2018 року надання послуг відновили, коли позивач сплатив заборгованість. За вказаний період абонентна плата була нарахована повністю, оскільки послуга доступу до інтернету не надавалася з вини позивача. Після отримання письмового звернення від останнього, представником ПАТ «Укртелеком» у встановлений законом строк була надана відповідь. Також вважала, що жодної шкоди позивачу не спричинено, а тому просила в задоволенні позову відмовити. Перевіривши доводи сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ст.ст.12, 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а ч.1 ст.13 цього Кодексу встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.08.2011 року між [PERSON] (абонент) та ПАТ «Укртелеком» (оператор) укладено договір № 970 про надання послуг ADSL-підключення до мережі Інтернет, у відповідності до якого відповідач зобов`язався надавати позивачу на платній основі послугу доступу до мережі Інтернет шляхом підключення до порту вузла Інтернет Укртелекому по абонентській лінії за допомогою з`єднання ADSL. Абонент зобов`язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору (п.1.1 Договору). За змістом п.3.2.2, п.5.4 Договору абонент зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги в повному обсязі, відповідно до порядку розрахунків встановленого договором та нормативно-правовими актами. У випадку неодержання рахунку, звертатись до Укртелекому для його одержання. Неодержання рахунку не звільняє абонента від обов`язку оплати послуг у відповідності з договором. Розрахунок вартості послуги здійснюється щомісячно на підставі діючих тарифів Укртелеком і залежить він обраного абонентом (п.5.1 Договору). Укртелеком відкриває в системі розрахунків абоненту єдиний особовий рахунок з певним ідентифікаційним кодом, на якому проводяться розрахунки за весь обсяг наданих абоненту послуг по цьому договору, в тому числі за інші телекомунікаційні послуги, що надаються абоненту Укртелекомом (за абонентською лінією телефонного зв`язку). Укртелеком виставляє єдиний рахунок на оплату послуг, наданих за цим договором. Нарахування вартості послуги за цим договором проходить окремим рядком до єдиного рахунку за телекомунікаційні послуги, що надаються абоненту. Абонент проводить оплату за надані послуги до 20 числі поточного місяця, на підставі рахунків Укртелекому, виставлених до 10 числа поточного місяця, що наступає за звітним (п.5.2-5.4 Договору). Згідно наданого відповідачем рахунку, вартість отриманих позивачем телекомунікаційних послуг за лютий місяць 2018 року становила 164 грн., з яких: 56,67 грн. -щомісячна плата за ТП «Домашній Базовий» (абонплата за телефон), 79,17 грн. - Інтернет від Укртелеком ТП «П`ятірка», 0,83 грн. - оренда ADSL-модема, 27,33 грн. - ПДВ. Строк оплати вказаного рахунку був встановлений до 20.03.2018 року, в разі несплати рахунку до вказаної дати, перелік послуг за особовим рахунком може бути скорочений (а.с.67). З рахунку за березень місяць 2018 року видно, що [PERSON] станом на 01.03.2018 року мав заборгованість в сумі 164 грн. за надані телекомунікаційні послуги. Додатково за березень 2018 року йому було нараховано за надані послуги ще 164 грн., тобто загальна сума заборгованості за лютий, березень склала 328 грн.. При цьому, заборгованість за березень в сумі 164 грн. йому було запропоновано погасити до 20.04.2018 року, а в разі її не сплати протягом десяти днів після вказаного строку, надання послуг може бути припинено (а.с.3,68). В період з 11.04.2019 року і до сплати позивачем заборгованості 16.04.2018 року, відповідачем скорочено надання послуги позивачу з доступу до мережі Інтернет. Враховуючи, що позивачем була сплачена загальна заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 328 грн., тобто за два місяці, суд вважає, що останній визнав наявну перед відповідачем заборгованість в сумі 164 грн. в тому числі за лютий 2018 року. Вказані обставини підтверджуються показами представника відповідача та наведеними вище рахунками за надання телекомунікаційних послуг. Відповідно до статті 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. На порушення умов договору та зальних умов виконання зобов`язань, визначених статтею 526 ЦК України, [PERSON] не сплатив до 20.03.2018 року заборгованість за надані телекомунікаційні послуги за лютий 2018 року в розмірі 164 грн., що було підтверджено вищевказаними рахунками. За змістом пунктів 52, 54, 78 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012 року №295 (далі - Правила) скорочення переліку послуг або припинення їх надання здійснюється за ініціативою споживача або оператора, провайдера відповідно до цих Правил, інших актів законодавства. Оператор, провайдер може скорочувати надання послуг з власної ініціативи в разі наявності заборгованості з оплати послуг понад строк чи суму, зазначені у договорі, відповідно до законодавства, а також закінчення коштів за передплачені послуги відповідно до законодавства та договору. У разі скорочення переліку послуг за заявою споживача та згідно з підпунктами 1, 2, 4-6 цього пункту споживачеві надається можливість доступу до служб екстреної допомоги. Після погашення споживачем заборгованості з оплати послуг, надання яких скорочено, оператор, провайдер протягом однієї години, а у разі відсутності можливості в строк, що не перевищує двох робочих днів після погашення заборгованості, відновлює надання послуг. За час, протягом якого послуги не надавалися з вини абонента, абонентна плата нараховується в повному обсязі, якщо інше не передбачено договором. Пунктом 78 Правил передбачено, що у разі несвоєчасної оплати наданих послуг у строк, визначений цими Правилами або договором, оператор, провайдер має право скоротити перелік послуг або припинити їх надання, попередивши про це абонента. Позивачем не спростовані доводи відповідача щодо його належного повідомлення про наявність заборгованості за лютий місяць 2018 року і необхідність її непогашення до 20.03.2018 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що скоротивши в період з 11.04.2018 року по 16.04.2018 року доступ позивача до послуг інтернету, відповідач діяв відповідно до умов договору та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012 року №295, тобто правомірно. Що стосуються аргументів позивача про порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян» суд зважає на таке. 24.05.2018 року [PERSON] подав до відповідача письмове звернення де зазначив, що 11.04.2018 року йому зателефонував оператор та повідомив про заборгованість за надані послуги, яку необхідно було сплатити до 20.04.2018 року. В разі її не сплати, надання послуг буде припинено. Однак не пройшло й години, як доступ до інтернету був припинений. Тривалий час він намагався додзвонитись до оператора, а коли з`єднання було встановлено, останній не зміг пояснити, чому послуга інтернету була відключена, оскільки строк наданий для сплати заборгованості ще не минув. Просив повідомити про причини порушення встановлені відповідачем правил по періоду відключення мережі інтернет, за який з нього стягнули кошти (а.с.8). З листа представника ПАТ «Укртелеком» від 19.06.2018 року №56139348-вих-63і260 вбачається, що заявника було докладно поінформовано про підстави скорочення надання телекомунікаційних послуг, а також про відсутність підстав для проведення перерахунку вартості наданих послуг за квітень 2018 року (а.с.9). Стаття 40 Конституції України гарантує право кожного направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. За змістом статті 18 вказаного Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Такому праву кореспондує встановлений згідно зі статтями 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок відповідних суб`єктів звернення об`єктивно і вчасно розглядати заяви, звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). В статті 3 цього Закону визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Відповідно до ст. 4 Закону до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). За змістом статті 19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Частиною 1 статті 20 Закону встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Аналіз наведених положень закону та листа відповідача на скаргу позивача, дозволяє суду прийти до висновку, що останньому в місячний строк надана вичерпна відповідь на поставлені ним питання, тобто його звернення розглянуто відповідно вимог закону. Аргументи позивача, щодо необхідності розгляду його звернення в термін 15 днів, не ґрунтуються на матеріалах справи, адже він подав скаргу до Конотопського центру обслуговування абонентів ПАТ «Укртелеком», який не є юридичною особою, яка була в подальшому скерована до головного офісу ПАТ «Укртелеком». Вказані обставини та необхідність перевірки викладених фактів свідчать про те, що вона потребувала додаткового вчення і не могла бути розглянута протягом 15 днів з дня надходження. Та обставина, що у відповіді на звернення позивача не вказано можливість її оскарження, не спричинило порушення прав позивача, оскільки останній звернувся до суду з цим позовом за їх захистом, скориставшись встановленим законом правом. Матеріали справи містять належні докази про те, що відповідачем на звернення позивача у відповідності до вимог закону на поставлені питання було надано відповідь. Таким чином, суд констатує, що позивачем не доведено відповідно до положень ст.ст.12,76,81 ЦПК України порушення відповідачем Законів України «Про захист прав споживача» та «Про звернення громадян», а відтак підстав для стягнення моральної шкоди також не вбачається. Наявні в матеріалах справи докази, встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] в цілому. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції необхідно віднести за рахунок держави відповідно до п.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed