Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарько-побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вимоги обгрунтувала тим, що у 2001 році пропав безвісті її родич по чоловіку [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Після зникнення останнього у домоволодінні за вказаною адресою ніхто не проживав, земельною ділянкою не користувався. Тож, у 2007 році вона вирішила зайняти вищевказану земельну ділянку і користуватися житловим будинком, щоб ніхто не розібрав його на будівельні матеріали. З того часу і до сьогодні, тобто понад 10 років, вона відкрито, безперервно користується вказаним житловим будинком і прилеглою до нього земельною ділянкою. Вказала, що Суботцівською сільською радою їй надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]. Позивач як і його представник у судове засідання не з'явилися, при цьому представник позивача подав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень ч.9 ст.74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням розміщеним у газеті «Урядовий кур'єр» від 09 грудня 2017 року, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачами доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, Інвентарні справи на будинок [ADDRESS], які зберігаються у Знам'янському міжміському Бюро технічної інвентарізації та Знам'янсьому районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентарізації», вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до довідки Суботцівської сільської ради від 25 травня 2017 року, позивач згідно з погосподарським обліком сільської ради з травня 2007 року дійсно користується житловим будинком [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням сесії Суботцівської сільської ради від 20 листопада 2007 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення в спеціалізованих організаціях документації із землеустрою та іншої технічної документації щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,24 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] (а.с. 7). На вказаний будинок за замовленням позивача 05 липня 2017 року виготовлено технічний паспорт (а.с. 8-14). У письмових поясненнях, спрямованих до суду, [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, пояснили, що [PERSON] використовує житловий будинок і земельну ділянку по [ADDRESS] упродовж 9-10 років, вони проживають по сусідству (а.с. 79,80). У судовому засіданні також з'ясовано, що відомості щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктв нерухомого майна - відсутні (а.с. 29). У довідці Суботцівської сільської ради від 30 жовтня 2017 року наданій на запит суду зазначено, що відповідно до погосподарського обліку сільської ради за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO]. [PERSON] померла в квітні 1997 року, що також підтверджується копією актового запису про її смерть №23 від 05 квітня 1997 року. [PERSON] в листопаді 2001 року зник з території Суботцівської сільської ради, інформацією про місце його перебування сільська рада не володіє. З 2001 року і по теперішній час за вказаною адресою ніхто не проживає. Правовстановлюючі документи на це домоволодіння відсутні (а.с. 48,52 -54). З довідки Суботцівської сільської ради від 07 липня 2017 року вбачається, що згідно з записами з погосподарського обліку головою домогосподарства [ADDRESS] до дня смерті значилася [PERSON], з квітня 1997 року і по теперішній час значиться [PERSON] До кола спадкоємців [PERSON] входить [PERSON], інші особи відсутні (а.с. 35). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Заповіт останньою не складався (а.с. 66,67). З Інвентарних справ вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] значиться за [PERSON] Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. В ході судового розгляду з'ясовано, що [PERSON] є сином колишнього власника спірного будинку [PERSON], і на момент смерті останньої проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відомостей про те, що [PERSON] дійсно визнано безвісно відсутнім у встановленому законом порядку, судом не здобуто; як і відомостей про смерть останнього. За нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з п.13 вказаної Постанови Пленуму ВССУ можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном - житловим будинком з господарсько- побутовими будівлями за адресою: Кіровоградська область Знам'янський район село Копані, вулиця Миру, 12 і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного та

Outcome: approved