Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . В обґрунтування позову вказала, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей [PERSON] помер. Відповідач життям дітей не цікавиться, не забезпечує їм належні умови виховання та розвитку, ніде не працює, будь-якого фінансового забезпечення не надає. Діти проживають в сім`ї позивача, яка є їх рідною тіткою, та перебувають на її повному утриманні. Тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Позивач суду пояснила, що відповідач [PERSON] покинула свого чоловіка, дітей та проживала окремо. Після смерті брата [PERSON] вона забрала дітей проживати до себе. Діти перебувають на її повному вихованні та утриманні. Відповідач [PERSON] життям дітей не цікавиться. Просила суд позов задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач суду пояснила, що позивач [PERSON] разом зі своєю матірю вигнали її з будинку в якому вона проживала зі своїм чоловіком та дітьми. Після того як чоловік помер, вона намагалася забрати дітей однак, позивач не допускала її до дітей, погрожувала та виганяла з будинку. Просила суд відмовити в задоволенні позову та не позбавляти її батьківських прав відносно її дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила суду позов задовольнити. В подальшому подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач подала до суду відзив на позов та просила поновити їй строк для подання відзиву, мотивуючи тим, що вона не отримувала ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. Про існування даного спору їй стало відомо лише в січні 2020 року. Так, ухвалу про відкриття провадження у справі від 07.11.2019р. відповідач отримала 06.11.2019р. (а.с.26). Зі змісту вказаної ухвали про відкриття провадження вбачається, що відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, відповідач лише 22.06.2020р. надіслала до суду відзив на позовну заяву, який не відповідає вимогам ст.178 ЦПК України, а саме: пропущено строк на подачу відзиву, а також вказаний документ не підписаний відповідачем. У зв`язку з наведеним, суд не бере до уваги відзив, який надійшов на адресу суду 23.06.2020р., а тому вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копій свідоцтв про народження батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Батько дітей [INFO] помер , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно довідки № 113 від 25.07.2019р., виданої Вільнянківським старостинським округом, вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] після смерті батька проживають разом з [PERSON] у її власному будинку. Мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо їх виховання, не відвідує їх, не створює умов для належного духовного та фізичного розвитку, не піклується та не утримує належним чином. Розпорядження голови Коростишівської РДА № 412 від 19.12.2019р., затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дітей, без поважних причин ухиляється від їх виконання, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення умов для розвитку, життя та виховання дітей не вживає, а тому суд вважає за необхідне позбавити її батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення. Вирішити питання про стягнення судових витрат у відповідності до положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved