Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 12.04.2001 вона уклала шлюб із [PERSON] у Добровеличківському районному відділі РАГС Кіровоградської області. Спільне життя не склалось, тому що вона на даний час хворіє та позбавлена можливості пересуватись самостійно. Із відповідачем не проживають з 10 березня 2017 року. Строк на примирення просить не надавати та позовні вимоги просила задовольнити. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином. Просила справу розглядати без її участі у зв'язку із незадовільним станом здоров'я, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, строк на примирення просила не надавати. Після розірвання шлюбу просила присвоїти дошлюбне прізвище Галіцька. Відповідач, будучи вчасно, належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести очне рішення по справі . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 12 квітня 2001 року у Добровеличківському районному відділі РАГС Кіровоградської області, сторони зареєстрували шлюб, про що був вчинений актовий запис № 17 ( свідоцтво про одруження видане 12.04.2001 Добровеличківським районним відділом РАГС Кіровоградської області, а.с. 5) . Судом з'ясовано, що сторони від сумісного проживання дітей не мають. Спільне життя не склалось тому що позивач на даний час хворіє, та позбавлена можливості пересуватись самостійно. Сторони не проживають з 10 березня 2017 року. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок. Крім того, судовий збір в сумі 320,00 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved