Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3221488101:01:015:0070 та право власності на земельну ділянку площею 0,0384 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221488101:01:015:00701, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.11.2000 року, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,306 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Устимівського старостинського округу Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0,306 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , по день смерті, при цьому, після проведення геодезичних робіт площа зменшилася на загальну 0,2884 га, з них 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3221488101:01:015:0070, та 0,0384 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221488101:01:015:00701. 22.03.2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області, відповідно до якого останній на випадок своєї смерті заповідав своїй дочці [PERSON] присадибну земельну ділянку розміром 0,306 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області від 03.08.2019 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені спірні земельні ділянки. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав набуття громадянами права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ст.ст. 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. ст. 1223, 1236 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1225 ЦК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено та підтверджено зібраними по справі доказами факт належності спадкодавцю [PERSON] спірних земельних ділянок, який за життя не оформив належним чином своїх прав на них, в зв`язку з чим позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини та що стало передумовою відмови нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, на визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved