Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області та Тульчинської державної нотаріальної контори про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що в вересні місяці 2010 року вона та [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га. Власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до довідки Шпиківської селищної ради рахується [PERSON], яка померла. Вказаний будинок [ADDRESS] їй продала [PERSON], яка повідомила її про те, що вона є власником вказаного будинку. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу [PERSON] в вересні місяці 2010 року передала їй ключі від будинку та вивезла власні речі із будинку. У жовтні місяці 2010 року вона звернулася до відповідача з метою укладення письмового договору купівлі-продажу будинку та подальшого його нотаріального посвідчення, але [PERSON] відмовила їй у цьому, посилаючись на незадовільний стан свого здоров'я та небажання відлучатися із дому. Такі дії відповідача порушують її права, у зв'язку із чим вона не має можливості здійснити реєстрацію права власності житлового будинку та земельної ділянки, які набула на підставі договору купівлі-продажу. Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним; ч.2 ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між нею та [PERSON] у вересні місяці 2010 року укладено договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Письмова форма та нотаріальне посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу не дотримані. На підтвердження укладення договору вона, як покупець, передала [PERSON] 9000 грн., а остання прийняла гроші та надала їй ключі від будинку. Зазначені дії як з її сторони, так і зі сторони відповідача свідчать про те, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. В зв'язку з вищевикладеним вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га, укладений в вересні місяці 2010 року між нею та [PERSON]- виконаним та дійсним; визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. На задоволенні позову наполягає. Відповідач позов не визнала, пояснивши, що ніякої домовленності з позивачем про купівлю-продаж житлового будинку та земельної ділянки в них не було, а була лише домовленість, що позивач буде винаймати будинок тривалий час, а в рахунок оплати буде робити ремонт в даному будинку. Оплату за проживання вона не брала. Також грошові кошти за ніби-то куплений в неї будинок та земельну ділянку позивач їй не сплачувала. Продати житловий будинок вона не могла, так як він належав її матері, яка померла, а спадщину вона ще не оформила, а земельну ділянку вона не могла продати, так як дана земельна ділянка знаходилась в користуванні її покійної матері [PERSON], а не у її власності. Просить відмовити в задоволенні позову. На час ніби-то укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, вона власником даного будинку не була, а тому і договору купівлі-продажу оформляти не могла. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - представник Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області та Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, направили суду заяви в яких просять справу розглянути в їх відсутність. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третіх осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона являється матір'ю позивача [PERSON], яка їй повідомила, що вона бажає купити житловий будинок, розташований в смт. Шпиків. В її присутності [PERSON] передала гроші в сумі 10000 грн. [PERSON] за куплений в неї житловий будинок. Договір не оформлявся, так як [PERSON] ще не оформила документи на даний житловий будинок. Аналогічні покази суду дали свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що зі слів [PERSON] йому відомо, що остання купила житловий будинок в [PERSON] за 10000 грн. В даному житловому будинку [PERSON] зробила ремонт. Він ще дав їй шафу та диван, оскільки меблів в будинку не було. Свідок [PERSON] суду показала, що зі слів [PERSON] їй відомо, що вона в [PERSON] купила житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Вона бачила, що остання в ньому поживала приблизно1-2 роки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що остання в 2010 році купила житловий будинок [PERSON] за 10000 грн. [PERSON] в даному будинку проводила ремонт. Аналогічні покази суду дали свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що він проживає в незареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2013 року. Йому зі слів [PERSON] відомо, що вона купила житловий будинок в [PERSON] по [ADDRESS], зробила в ньому ремонт. В даному будинку проживали її діти. А він з [PERSON] проживали в його будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] показав суду, що він працював селищним головою смт. Шпикова і до нього приходила [PERSON] по питанню того, що вона купила житловий будинок в [PERSON], який розташований в [ADDRESS], а остання не віддає їй документи на даний будинок. Він проводив бесіду з [PERSON] і остання обіцяла передати [PERSON] документи на будинок, але та так і не передала. [PERSON] до нього приходила по даному питанню декілька разів. Згодом він подивився в погосподарську книгу і вияснив, що власником спірного будинку була не [PERSON], а [PERSON], яка на той час вже померла. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обгрунтованим визнається рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, та кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Позивач стверджує, що у вересні 2010 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га. На виконання зазначеного договору купівлі-продажу вона передала відповідачу гроші в сумі 9000 грн., а остання в свою чергу передала їй ключі від будинку та вивезла власні речі із будинку, проте договір купівлі-продажу нотаріально сторони не реєстрували. На даний час оформити нотаріально вищевказаний договір купівлі-продажу вона не має змоги, так як відповідач відмовляється з'являтися до нотаріальної контори. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підтвердження даного факту позивач надала суду довідки виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №109 від 21.01.2016 (а.с.64) та №218 від 04.02.2016 (а.с.66), довідку КП «Шпиків» від 05.02.2016 №3 (а.с.65), копії квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.10), копії заяв (а.с.11, 12, 13, 14, 15, 16, 17) та посилається на покази вищеперерахованих свідків. Дослідивши дані докази, судом встановлено, що вони підтверджують лише факт проживання без реєстрації позивача в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], та те, що остання, проживаючи в ньому, здійснювала ремонтні роботи, сплачує належні комунальні платежі. Також суд вважає, що позивачем не доведений факт передачі нею відповідачу грошових коштів за будинок в сумі 9000 грн., оскільки позивач не надала суду жодного письмового доказу на підтвердження даного факту, а покази свідків судом не можуть братися до уваги, так як відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відзапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, закон надає суду право визнати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Виходячи з вищевикладеного, можна зробити висновок, що однією з необхідних обставин, які обумовлюють можливість визнання договору дійсним є домовленість сторін, щодо усіх істотних умов договору, яка повинна бути підтверджена письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Однак, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що позивач не надала суду письмових доказів щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, посилання на покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в присутності яких позивач передавала грошові кошти відповідачу, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України факт передачі грошей повинен доводитися письмовими доказами і рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] давали пояснення щодо обставин, які були відомі їм зі слів позивача по справі, що також унеможливлює об'єктивне дослідження та встановлення судом такої обставини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS] не являлась і договір купівлі-продажу даних житлового будинку та земельної ділянки в письмовій формі не укладався. Відповідно до ст.658 ЦК України передбачено, що право продажу товару належить власникові товару. Згідно довідки виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №578 від 30.03.2016 (а.с.67) вбачається, що згідно даних погосподарського обліку Шпиківської селищної ради за 2011-2015 роки т.32, об'єкт ПГО 2153-1, за адресою [ADDRESS] розташований житловий будинок 1932 року забудови, власником якого являється [PERSON] За таких обставин, [PERSON], не будучи власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS] не мала право їх продажу. Тому, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення за допомогою дослідження показів свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених в позові покладений саме на позивача. В ході судового розгляду посилання позивача на те, що в вересня 2010 між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] не знайшло свого підтвердження. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували даний факт позивачем не надано. Враховуючи вищевикладені обставини, норми матеріального права, з урахуванням положень ст.10, ст.11 ЦПК України, відповідачем належними доказами в судовому засіданні спростовані доводи позовної заяви. За таких обставин, проаналізувавши докази, показання свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з позивача [PERSON] підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати на оплату правової допомоги адвокатом в розмірі 1000 грн. (а.с.139). На підставі викладеного,

Outcome: approved