Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, яка мотивована тим, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням від 22.11.2013 року Кіровського районного суду м. Макіївка. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу мешкає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що вона матеріально утримує доньку самостійно. Відповідач аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає. На звернення позивачки до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території та в`їзд на тимчасово окуповану територію України дитини отримала відмову. Позивач вважає за доцільне забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини та покращення стану її здоров`я. Перетин кордону необхідний позивачу також для можливості вільного спілкування дитини з родичами. На підставі викладеного, просить суд надати дозвіл на оформлення документів для виїзду неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон та інших документів для виїзду дитини за кордон; на перетин державного кордону при виїзді з України без згоди батька неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення шістнадцятирічного віку [PERSON] до усіх країн світу, у тому числі Європейського Союзу, Сполучених Штатів Америки, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Російської Федерації, Білорусії, Грузії у супроводі матері - [PERSON] без згоди та супроводу батька щороку, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення шістнадцятирічного віку [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про підтримання позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового засідання повідомлявся, про причини неявки не повідомляв. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 лютого 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 163). Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 22 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, в даній справі позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що заявлені позовні вимоги відповідають інтересам дитини. Окрім цього, суд зауважує, що заявлені позовні вимоги передбачають виїзд до широкого кола країн без зазначення періодів перебування та мети перебування, що може значно ускладнити можливість іншого з батьків реалізацію прав спілкування з дитиною. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду з постанови від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, згідно якого дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача не містять конкретного періоду виїзду дитини за кордон, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed