Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 березня 2018 року сторони домовилися про купівлю-продаж нежитлової будівлі, магазину «Промтовари», розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складає 1/2 частину нежитловій будівлі. В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу, предметом якого є вказане нерухоме майно. Після укладення вказаного правочину позивач отримала у повне володіння нерухоме майно. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням щодо нотаріального посвідчення договору, відповідно до вимог чинного законодавства, однак останній постійно відмовлявся, повідомів, що не може це зробити, оскільки його право власності не зареєстровано у відповідному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Про існування цих обставин на момент укладення договору купівлі-продажу позивачу відоме не було. Перед укладанням угоди їй було надано технічний паспорт та договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач за наслідками проведеного аукціону придбав спірне майно. Таким чином, [PERSON] не мав права відчужувати спірне майно до оформлення реєстрації свого права власності. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Д.С., відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 15 березня 2018 року сторони домовилися про купівлю-продаж нежитлової будівлі, магазину «Промтовари», розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складає 1/2 частину нежитловій будівлі. В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу, предметом якого є вказане нерухоме майно. Після укладення вказаного правочину позивач отримала у повне володіння нерухоме майно. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням щодо нотаріального посвідчення договору, відповідно до вимог чинного законодавства, однак останній постійно відмовлявся, повідомів, що не може це зробити, оскільки його право власності не зареєстровано у відповідному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Про існування цих обставин на момент укладення договору купівлі-продажу позивачу відоме не було. Перед укладанням угоди їй було надано технічний паспорт та договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач за наслідками проведеного аукціону придбав спірне майно. Таким чином, [PERSON] не мав права відчужувати спірне майно до оформлення реєстрації свого права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірне майно, оскільки придбала його у [PERSON] , який не мав права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власниками, не було вкрадено у власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не відбувало з володіння власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На сьогоднішній день позивач добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується спірним нерухомим майном. З моменту володіння та по сьогоднішній день відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення квартири не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірне володіє та користується 1/2 частиною нежитлової будівлі, магазину «Промтовари», розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому за нею може бути визнано право власності на спірне майно. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved