Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, посилаючись на те, що 22 жовтня 2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № КІ 2210. Відповідно до умов якого [PERSON] придбала у позивача набір косметики на загальну суму 21 401,00 гривень. При цьому сторони домовились, що при оплаті комплексу клієнт сплачує перший платіж у розмірі 4000 гривень, залишок вартості сплачує рівними платежами щомісячно у розмірі 2900,17 грн, при цьому остаточно розраховується за товар не пізніше 22 квітня 2019 року. Однак до теперішнього часу повна оплата за товар відповідачем не проведена, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 7 391 гривень. Крім того, п. 6.2 договору передбачено, що покупець сплачує продавцю неустойку у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов`язання, тому у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань відповідач повинен сплатити позивачу неустойку у розмірі 1260,65 гривень. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на загальну суму 6910,65 гривень та судові витрати. 18 січня 2021 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що, що 22 жовтня 2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № КІ 2210, за умовами якого Продавець [PERSON] зобов`язується передати у власність Покупцеві набір косметики (товар), в асортименті та кількості, встановлених Договором, що визначається в переліку № 1 (Специфікації), а покупець зобов`язується прийняти цей Товар та сплатити за нього визначену Договором грошову суму. Відповідно до п.5.1 договору ціна товару складає 21 401,00 гривень. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного Договору виконав в повному обсязі, що вбачається із Акту приймання-передачі від 22.10.2018 року. Відповідач Товар отримала, претензій щодо отриманого Товару та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за Договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої. Також сторони домовились, що покупець оплачує товар частинами, перший платіж вноситься в касу продавця в розмірі 4000,00 гривень. Залишок вартості товару сплачується покупцем рівними платежами у сумі по 2900,17 гривні протягом 6 місяців ( розділ 5 договору). Покупець мала повністю розрахуватися за товар не пізніше 22 квітня 2019 року. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Уклавши договір купівлі - продажу, сторони взяли на себе певні зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконала в повному обсязі, а саме на виконання умов договору купівлі продажу передала [PERSON] , а [PERSON] прийняла один набір косметики до якого входить: очищуючи крем потрійної дії в кількості 1 шт, сиворотка відновлююча в кількості 1 шт., кисневий коем в кількості 1 шт., крем «догляд навколо очей» в кількості 1 шт., а також послуги: мікротокова мезотерапія + шия - 2 відвідування, альгінатна маска - 4 відвідування, комбінована чистка - 1 відвідування та регенерація - 4 відвідування, на загальну суму 21 401,00 гривень, що підтверджується актом приймання передачі товару від 22.10.2018 року. Як зазначає позивач в своєму позові, відповідач частково сплатила кошти за товар та послуги в розмірі 4 000,00 грн. Таким чином, борг [PERSON] перед ФОП [PERSON] станом на день звернення з даним позовом до суду становить 7 391,00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач не сплатила кошти за отриманий товар в повному обсязі, а отже не виконала умови договору, тому заборгованість по його сплаті підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановленим договором або законом. Так, відповідно до п. 6.2 договору у випадку порушення покупцем строків оплати, передбачених п.5.2,5.3,5.4 договору покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи відповідач свої зобов`язання відповідно до умов договору в повному обсязі не виконала, заборгованість за зобов`язаннями становить 7 391,00 гривень, тому суд погоджується з розрахунком позивача та стягує з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, за період з 22.11.2018 року по 01.12.2019 року, у розмірі 2 637,26 гривень. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 113 цс 14 від 01 жовтня 2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 704,55 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 840,00 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved