Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 01.05.2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 23.08.2005 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років позивач та відповідач мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. По сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає. Дитина проживає разом з позивачкою. Позивач разом з дитиною мешкає в АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, у зв'язку з чим потребує надання дозволу на в'їзд та виїзд та тимчасово окуповану територію України. У зв'язку з викладеним просить надати неповнолітньому [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд та в'їзд та тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим до досягнення 18 років у супроводі матері, [PERSON], без згоди та супроводу батька, [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач та представник Херсонської обласної державної адімінстрації в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступного. Судом встановлено, що позивач з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Як вбачається з довідки від 01.11.2017 року № [NUMBER] [PERSON] взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Згідно листа від 08.12.2017 року № 2-49/2331 виконавчий комітет Дніпровської районної в м. Херсоні ради, орган опіки та піклування не має з'ясованих законних підстав для надання об'єктивного висновку щодо доцільності/недоцільності виїзду та в'їзду на тимчасово окуповану територію України - АР Крим неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди батька. Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати від відповідача - батька дитини згоду на виїзд дитини у позасудовому порядку, а також позивач вказує, що місцем їх з дитиною постійного проживання є АР Крим. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає окремо від сина та участі в його утриманні не приймає. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд та в'їзд дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд та в'їзд дитини неповнолітньої дитини, однак суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на один рік.

Outcome: partial