Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі з 23.08.2008 року. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею. На протязі останніх двох років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, відповідач не бажає поступатися та знаходити компроміси у спільному житті. З його ініціативи виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти. Крім того, бувають випадки, коли відповідач допускає фізичні образи, що виражається в рукоприкладстві, навіть у присутності дітей. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їх сім'ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент вони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім'ю, отже вона є єдиним годувальником у родині та просила стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 6 000,00 грн. Крім того, просила визначити місце проживання дітей з нею, оскільки у неї є квартира, умови проживання в ній належні та цілком придатні. Вона єдина хто може забезпечити дітей всім необхідним. У неї нормований робочий день, своєчасна виплати заробітної плати та надання соціальних гарантій пов'язаних з материнством. Старший син відвідує дитячий садок, молодший почне відвідувати його восени цього року, вони обліковані в медичних установах. Вона постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дітьми психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Натомість, відповідач не забезпечує родину взагалі, його поведінка до членів сім'ї характеризується грубістю, він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила вимоги в частині розміру аліментів, та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дітей та стягнення з нього аліментів в уточненому розмірі погодився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В суді встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.08.2008 року. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Діти знаходяться на повному утриманні матері, тоді як батько дітей ухилився від виконання свого обов'язку. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Останнім часом між сторонами припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Примиритися, зберегти сім'ю сторони не бажають, просять розірвати їх шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи матеріали справи та вимоги законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в примусовому порядку. В даному випадку, позивач просить стягнути аліменти на сина [PERSON] в розмірі 888,50 грн., а на сина [PERSON] - 713,00 грн. Вказаний розмір аліментів був погоджений з відповідачем, ним визнається, і на думку суду, підлягають задоволенню, оскільки пред'явлення, зміну, уточнення позовних вимог є правом сторони позивача. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді спорів щодо місця проживання дитини є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. По даній справі позивач не зверталася до органу опіки та піклування за місцем проживання дітей з приводу визначення їх місця проживання. Крім того, відповідач не заперечує щодо проживання дітей саме з матір'ю, що свідчить про відсутність спору, у зв'язку з чим в їх задоволенні належить відмовити. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, з урахуванням задоволених вимог, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 280,00 грн. (640,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу, та 640,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial