Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що з 1998 року по 2001 рік перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу 19.04.1999 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.20.1999 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. На день винесення вказаного рішення відповідач працював, тому аліменти були стягнуті в частці від заробітку. Розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача, становить 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На думку позивача, цих коштів недостатньо навіть для мінімального забезпечення потреб сина. Станом на 01.06.2014 року заборгованість по сплаті аліментів становить 5428,84 грн. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно та великими сумами, що, на думку позивача, свідчить про те, що він має достатній заробіток та може надавати кошти на утримання сина в більшому розмірі. Зі слів матері відповідача, останній працює в Москві разом із членами його сім`ї, заробляє не менше 3000 доларів США на місяць, має гарну машину та житло. Оскільки відповідач на даний час працює неофіційно, має достатній заробіток, тому позивач звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів та просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє за угодою про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що при винесенні рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.20.1999 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідач мав офіційне місце роботи. Потім позивачу стало відомо, що відповідач переїхав працювати до Росії. Зі слів матері відповідача позивач знає, що відповідач працює в Москві разом із членами його сім`ї, заробляє не менше 3000 доларів США на місяць, має гарну машину та житло. З моменту розірвання шлюбу відповідач дитиною взагалі не цікавиться. На даний час дитина виросла, потребує значно більших затрат, тому коштів від аліментів не вистачає на утримання дитини, через що дитина позбавлена можливості якось розвиватися, відвідувати будь-які гуртки. На останньому судовому засіданні позивач [PERSON] змінила позовні вимоги, просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що раніше працював офіційно, звільнився в 2003 році. На даний час має сезонні заробітки то в Києві, то в Росії. Шукає постійну роботу на Україні, але в центрі зайнятості не зареєстрований як особа, яка шукає роботу. Проживає разом з дружиною та батьками в будинку батьків, власним житлом не забезпечений, машини також не має. Аліменти, присуджені рішенням Вінницького районного суду, сплачує. Стосовно сплати аліментів великими сумами: у них з позивачем була усна домовленість про виплату аліментів за кілька місяців одним платежем, що він і робить. На даний час заборгованості по аліментах немає. Його матеріальний стан, як платника аліментів, не змінився, доходів він не має, тому вважає, що відсутні підстави для зміни розміру аліментів. На останньому судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON], мати відповідача, суду пояснила, що відповідач на даний час офіційно не працює, але має тимчасові заробітки в Росії. В його власності є автомобіль, але не дорогий. Змінені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує, щоб розмір аліментів було змінено та з відповідача щомісячно стягувалися аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 30.01.2001 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 065769 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-АМ № 083542 (а.с.4). Дитина проживає з матір`ю, позивачем по справі, та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.07.2014 року № 426 (а.с.51). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.20.1999 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що не заперечується сторонами по справі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 05.02.2014 року у справі № 6-143 цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм щодо обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює та доходів не отримує, що підтверджується копією трудової книжки відповідача, згідно якої останній запис в ній зроблено 03.05.2003 року при звільненні відповідача за власним бажанням з посади вантажника ТОВ «Елмарт» (а.с.37-38), та відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.07.2014 року за № 8087 (а.с.40). Згідно пояснень в судовому засіданні відповідача та його представника відповідач має тимчасові заробітки, а відтак має нерегулярний, мінливий дохід. Тому вимоги позивача про зміну розміру аліментів є підставними. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка здорова, перебуває на утриманні матері; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який здоровий, працездатний, інших неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON], та інших утриманців на утриманні не має, та приходить до висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], визначений позивачем в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., який не заперечувався в судовому засіданні представником відповідача. Згідно ч.4 ст.74 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання представником відповідача змінених позовних вимог не суперечить закону та будь-яким чином не порушує права, свободи сторін чи інших осіб. Тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення змінених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved