Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 травня 2010 року померла її мати [PERSON], і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,040 га в межах згідно з планом, розташованої на території Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. За життя 16 лютого 2010 року мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці. Остання прийняла спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивач посилається на наявність копії державного акту, на підставі якого земельна ділянка належала її матері. Просить суд визнати за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Таким чином,суд, заслухавши пояснення позивава, третьої особи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,040 га в межах згідно з планом, розташованої на території Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, належала [PERSON]. Копією заповіту від 16 лютого 2010 року підтверджується факт того, що [PERSON] заповіла все належне їй майно позивачці [PERSON]. Факт смерті [PERSON], яка сталася 12 травня 2010 року, доводиться копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з копій заяв позивача [PERSON] та її брата [PERSON] вони у встановлений законом шестимісячний строк 16 жовтня 2010 року звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті матері, померлої 12 травня 2010 року. При цьому, позивач [PERSON] у нотаріальному порядку відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті матері та прийняла спадщину за законом. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавц), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування мають спадкоємці за законом. У ч.5 ст.1275 ЦК України зазначено, що відмові спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, але прийняла спадщину за законом разом зі своїм рідним братом [PERSON] Обидва спадкоємця є спадкоємцями першої черги за законом, тому спадщина розподіляється між ними у рівних частинах. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на прийняття нею спадщини після смерті матері за заповітом, що не відповідає дійсності, оскільки від спадщини за заповітом вона відмовилася і такий факт підтверджується її письмовою заявою нотаріусу. У звязку з цим право на прийняття спадщини за заповітом позивач втратила і позовні вимоги є необґрунтованими, тим більше, що визнання в такому порядку за нею права власності на спадкове майно буде порушенням права іншого спадкоємця [PERSON] Крім того, у відповідності до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Отже, оформлення права на спадщину покладено законом на нотаріуса і суд не має права займатися оформленням спадкових справ спадкоємців. Лише у разі відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, спадкоємець має право звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, однак зазначеної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії суду не надала і матеріали спадкової справи такої постанови не містять, що свідчить про передчасність звернення до суду з зазначеним позовом до часу отримання відповідної постанови нотаріуса. Крім того, судом встановлено, що позовні вимоги позивача звернені саме до органу місцевого самоврядування, тобто відповідачем у справі є Зайцівська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області. На думку суду зазначений відповідач є неналежним. Так, у відповідності до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Із зазначеного вбачається, що орган місцевого самоврядування у зазначених категоріях справ може бути належним відповідачем лише у тому разі, якщо, крім позивача, не існує інших спадкоємців і відмова позивачу у задоволенні позову надасть такому органу права в подальшому отримати спадщину у власність. У даній справі, крім позивача, є ще один спадкоємець першої черги за законом її рідний брат [PERSON], який і повинен бути належним відповідачем по справі. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1928,00 грн. стягненню з відповідача не підлягають згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed