Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона 29.03.2014 р. зареєструвала з відповідачем шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що подружні відносини між ними припинені більше трьох років тому, спільного господарства не ведуть, мешкають за різними адресами. Основна причина розпаду сім`ї - це постійні суперечки. Внаслідок цього між ними відсутнє взаєморозуміння і довір`я, подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе. Крім того, позивач зазначає, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові і поваги, взаємодопомоги та підтримки, на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона та її чоловік не мають наміру зберегти шлюб та подальше їх спільне життя з відповідачем як подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, збереження шлюбу є неможливим. Строк на примирення не надавати. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] , судовий збір залишити за нею, справу розглядати без її участі, строк на примирення не надавати, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу розглядати без її участі, строк на примирення не надавати, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 3-4). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак раніше засобами електронного зв`язку подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, на розірвання шлюбу згоден (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 березня 2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 112 (а.с. 6, 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.05.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved