Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 27 серпня 1983 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні відносини припинені з січня 1990 року. З вказаного часу мір до примирення не приймали. В судове засідання позивач не з»явилася, в поданій до суду заяві вказала, що з січня 1990 року з відповідачем проживають окремо, сім»я давно розпалась, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Суд, дослідивши надані письмові документи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 серпня 1983 року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-СР № 385316, виданими Степанецькою сільською радою народних депутатів Канівського району Черкаської області 27 серпня 1983 року. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З січня 1990 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, мір до примирення не приймають. Шлюб сторін тривалий термін носить формальний характер. Рішення сторін про небажання збереження шлюбу викликано обґрунтованими причинами, розлад в сім»ї не носить тимчасового характеру. Збереження шлюбу суперечить інтересам обох з сторін, що має істотне значення і не зможе створити умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя, шлюбні відносини якого давно припинені, є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, не має. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач є особою яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявила. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила судовий збір за заявленою вимогою про розірвання шлюбу, проте понесені витрати не підлягають стягненню на її користь, оскільки у позовній заяві позивач просила понесені витрати з відповідача не стягувати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved