Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 11-А у провулку Полтавському в селі Іванковичі Васильківського району Київської області, який належав її батьку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті свого батька вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність у неї правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 07 липня 1998 року помер [PERSON]П, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 084723 від 08 липня 1998 року (а.с. 8). Факт родинних відносин між позивачем і спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АВ № 149513 від 27 лютого 1968 року (а.с. 9). Позивач звернулася до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого батька. Постановою приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] від 29.07.2016 року № б/н/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 11-А у провулку Полтавському в селі Іванковичі Васильківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після померлого батька, оскльки спадкоємцем не предявлено правовстановлючого документу на таке майно (а.с. 15). У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року; у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР;. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності\~ЦК УРСР\~його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про\~прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, з урахуванням дати відкриття спадщини, до даних правовідносин слід застосовувати положення чинного на той час ЦК УРСР. Згідно із статтею\~549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Довідкою виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 232-02/12 від 03.08.2016 року підтверджується та обставина, що на час відкриття спадщини позивачка постійно зареєстрована і проживала за однією адресою разом із спадкодавцем з 1968 року (а.с. 28). Тобто, слід зробити висновок, що відповідно до цивільного законодавства, що діяло станом на дату смерті її батька, позивач як спадкоємець останнього прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обовязковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічого паспорту на спадковий житловий будинок (домоволодіння), його було побудовано у 1970 році (а.с. 10 13). Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON] прав на спірне нерухоме майно 1966 - 1986 роки, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~18.07.1963\~року, положення якого не передбачали обовязкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 11-А у провулку Полтавському в селі Іванковичі Васильківського району Київської області були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок\~реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну\~реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної\~реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~України та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної\~реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Також, суд враховує, що згідно із архівної довідки КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 28.07.2015 року № 565, нерухоме майно, а саме житловий будинок № 11-А у провулку Полтавському в селі Іванковичі Васильківського району Київської області за інвентаризовано на імя [PERSON] (а.с. 14). Крім того, пункт перший Інструкції про порядок\~реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що діяла станом на час набуття спадкодавцем домоволодіння, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. На копії технічного паспорта на житловий будинок № 11-А у провулку Полтавському в селі Іванковичі Васильківського району Київської області, що міститься в матеріалах справи, є відмітка про його реєстрацію у Фастівському міському бюро технічної документації 19.01.1987 року (а.с. 10 13). До складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною пятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті її батька. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved