Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), згідно сертифікату [NUMBER], що зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Росія» на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області за № 227 від 18.04.1997 року, в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її дід [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), згідно сертифікату [NUMBER], зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Росія» на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області за № 227 від 18.04.1997 року на ім'я [PERSON] Вона являється спадкоємцем спадкового майна за правом спадкової трансмісії, у відповідності до Цивільного кодексу (далі ЦК) Української РСР, так як її мати [PERSON], яка була донькою [PERSON] померла [INFO], тобто після відкриття спадщини, не встигнувши її оформити. Оскільки, на день смерті діда вона була з ним зареєстрована, проживала та здійснювала за ним догляд, фактично вступила в управління його майном та вважається такою, що спадщину прийняла, у відповідності до ЦК Української РСР. Звернувшись до приватного нотаріуса Ковтун В.О. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій по причині відсутності у неї оригіналу правовстановлюючого документу - сертифікату на земельну частку (пай), який був втрачений. Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити (а.с. 19, 36). Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 34-35, 37). Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи клопотання відповідачів про те, що не заперечують проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який був батьком [PERSON] та дідом позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та укладення шлюбу (а.с. 5, 9-10, 12). Згідно листа відділу в Олександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, на ім'я [PERSON] виготовлений Сертифікат на право власності на земельну частку (пай) [NUMBER], який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Росія» на території Красносільської сільської ради за № 227 від 18.04.1997 року; зазначений сертифікат отриманий власником (а.с. 13). Отже, судом встановлено, що на момент смерті, [PERSON] мав право на земельну частку (пай) по КСП «Росія» на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Згідно довідки Красносільської сільської ради № 1017 від 13.12.2017 року [PERSON], [INFO], був зареєстрований в с. Гутницька Олександрівського району з 1960 року по день смерті [INFO]; також були зареєстровані та проживали дочка [PERSON], [INFO], з 1960 року по 1982 рік та з 08.02.2000 року по день смерті - [INFO] та онука [PERSON], [INFO], з 08.02.2000 року по 18.06.2004 року. Красносільською сільською радою від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с. 14). Згідно довідок Красносільської сільської ради № 1015 від 13.12.2017 року за [PERSON], згідно схеми поділу земель КСП «Росія» числиться земельна ділянка № 491, площею 5,02 га, яку орендує ФГ «Київська Русь». Також [PERSON] наділена земельна частка (пай) розміром 4,72 га в умовних кадастрових гектарах (а.с.15). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Приватним нотаріусом Ковтун В.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусу не подано правовстановлюючий документ (а.с. 16). Витягами зі Спадкового реєстру (заповітів та спадкових справ) підтверджується відсутність інформації про наявність заповітів та спадкових справ після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 17-18). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 551 ЦК Української РСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (ст. 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], померла і не оформила своїх спадкових прав. Її донька, позивач по справі, є спадкоємцем за спадковою трансмісією та вважається такою, що спадщину прийняла. Спадщина складається з права на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на ім?я [PERSON], зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 227 від 18.04.1997 року по КСП «Росія» на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Позивач не має можливості оформити спадок через нотаріальну контору у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Отже, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Разом з тим, позивач просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), згідно сертифікату. Норми цивільного законодавства передбачають, що спадкоємець успадковує майно або право на нього. Згідно п. 17 «Перехідних положень» ЗК України, сертифікати на право володіння земельною часткою (паєм) вважаються правовстановлюючими документами при пред'явленні вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 11 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Позивач, у разі визнання права на земельну частку (пай), згідно сертифікату, матиме можливість отримати земельну ділянку. У даному випадку, як встановлено вищевикладеним, земельна частка (пай) в натурі не виділена, а тому за позивачем необхідно визнати у порядку спадкування право на земельну частку (пай), згідно сертифікату, а не право власності, як того вимагає позивач. За таких підстав позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial