Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, за допомогою інтернет мережі знайшла оголошення про продаж автомобіля марки Hyundai Accen, 2015 року випуску, вартістю 105 000 грн. Після чого позивач зателефонувала за телефоном, зазначеним в оголошенні, їй роз`яснили, що такий транспортний засіб є в наявності за ціною вказаною в оголошенні. Позивач приїхала до офісу компанії в м.Запоріжжя і менеджер компанії пояснила, що можна на авто встановити ГБО вартістю 2700 грн. на що позивач погодилася. Потім пояснила, щоб отримати авто потрібно сплатити аванс за транспортний засіб в сумі 31 500 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого буде укладено договір і того ж дня позивачу нададуть транспортний засіб. Того ж дня позивач сплатила 31500 грн. та повернулася до офісу компанії, де їй надали договір з іншими надрукованими документами на підписання, мотивуючи, що без підписання всіх заяв неможлива передача транспортного засобу. 11.01.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №300104 з додатками №1, №2. Станом на березень 2019 року транспортний засіб не прибув, позивач намагалася зателефонувати менеджеру, але всі наявні телефони вимкнені, з менеджерами зв`язок відсутній, офіс закритий. Позивач зазначає що договір укладався з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, тому між сторонами поширюються вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідачем шляхом умисного повідомлення його представником недостовірної інформації позивачу, перед укладанням оспорюваного договору ввів його в оману, просить позов задовольнити та визнати недійсним договір № 300104 з додатками №1, №2 від 11.01.2019 року, стягнути з відповідача на її користь 31500 грн. сплачених коштів, 4500 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв, клопотань, відзиву на позов до суду не надходило. Зважаючи на вказане суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного: 11 січня 2019 року між ТОВ «ВІНАВТОКОМ» в особі директора Алексєєнка С.П. (Виконавець) з одного боку та [PERSON] (Замовник) з іншого боку було укладено договір б/н № 300104. Згідно преамбули вказаний договір є договором доручення. Згідно п. 1.1. Договору Замовник з метою отримання транспортного засобу доручає Виконавцю, а Виконавець зобов`язується за завданням Замовника здійснити наступні дії: 1.1.1. Пошук належного транспортного засобу і інформування Замовника про продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу транспортного засобу в Україні, який задовольняє потребам Замовника, про умови і види правочинів, згідно з якими можливе отримання ним транспортного засобу, надання пропозицій Замовнику щодо отримання транспортного засобу (інформаційно-консультаційна послуга); 1.1.2. Представництво інтересів Замовника при укладенні договорів щодо отримання транспортного засобу у продавця, у тому числі аналіз і оцінки ризиків в межах переданих повноважень, укладення договору щодо отримання транспортного засобу у відповідного продавця; 1.1.3. Представництво інтересів Замовника у відносинах з третіми особами, в тому числі і державними органами, з питань виконання умов укладених договорів Замовника з отримання транспортних засобів, в тому числі надання юридичної допомоги, складання відповідних заяв, представництво в судах та органах виконавчої служби України в разі порушення умов договору. Відповідно до п. 3.1 Договору Виконавець зобов`язаний, зокрема: 3.1.1 Складати Замовнику пропозиції з рекламних заходів (акцій), організованих продавцями (дилерами, дистриб`ютерами), лише на вказаних в правилах цих заходів умовах і термінах; 3.1.2 повідомляти Замовнику про умови договорів, за якими може бути придбаний транспортний засіб, порядок їх укладення; 3.1.3 аналітично обробляти інформацію з врахуванням інформації, отриманої від Замовника, повідомляти Замовника про всі виявлені недостовірні і помилкові дані. Згідно п. 3. 3 Інформаційно - консультаційна послуга (пункт 1.1. ст.1 Договору) надається у формі аналітичного висновку протягом 15 календарних днів з моменту укладення договору та додатку № 1 до договору. Послуга вважається наданою з дати отримання аналітичного висновку Замовником безпосередньо у Виконавця або з дати здачі Виконавцем аналітичного висновку на пошту чи передачі Замовнику іншими відповідними засобами та/або підписання акту наданих послуг, вартість послуги складає 10 % від суми, вказаної у додатку № 1 до договору. Згідно п. 6.1 винагорода Виконавця за інформаційно-консультаційні послуги виплачується Замовником протягом 1 банківського дня після підписання сторонами договору на умовах стовідсоткової передоплати шляхом банківського переказу на рахунок Виконавя. Як визначено в п. 9.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання. Відповідно до п. 9.4 Замовник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє Виконавця шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу Виконавця відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від договору та зазначенням власних банківських реквізитів. Згідно п. 9.5 Винагорода за надані послуги не підлягає поверненню. Кошти за ненадані послуги Виконавець повертає протягом 15 банківських днів відповідно до додаткової угоди, що укладається на підставі отриманої від Замовника заяви про відмову від договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів. (а.с.14-15). Додатком № 1 до договору є заявка № 1, згідно якої [PERSON] просить вчинити дії, зазначені у п.п. 1.1.1 договору, які будуть направлені на отримання нею в подальшому транспортного засобу Hyundai Accen, 2015 року випуску. у власність за бажаною ціною 107 700 грн. (а.с.16). З квитанції № ПН549 від 11.01.2019 вбачається, що [PERSON] здійснила на користь ТОВ «ВІНАВТОКОМ» оплату за автомобіль згідно договору № 300104 від 11.01.2019 у сумі 31500 грн. (а.с.19). 18.03.2019 року позивач направив відповідачу поштою заяву про повернення сплачених нею коштів в сумі 31500 грн., в зв`язку з відмовою від послуг товариства, з зазначенням банківських реквізитів (а.с.20-21). Згідно листа ТзОВ «ВІНАВТОКОМ» від 15.02.2019 року, повідомляється, що товариством 28.01.2019 року було надіслано [PERSON] письмовий аналітичний висновок, отже товариство надало інформаційно-консультаційну послугу, вартість якої оплатила [PERSON] , тому зазначає, що підстава для повернення коштів відсутня (а.с.22-36). Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 204 ЦК України існує презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. У статті 1000 ЦК України вказано, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказала, що вона зрозуміла, що була введена в оману при підписанні договору доручення, який не відповідає її волі та цілям його укладання, так як вона бажала придбати автомобіль, а не отримати від ТОВ «ВІНАВТОКОМ» послуги по пошуку автомобіля, і, під впливом інформації, наданої Відповідачем, була впевнена, що підписує договір купівлі-продажу транспортного засобу. Підтвердженням того, що позивач була введена в оману відповідачем щодо предмету договору, є, зокрема, перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у сумі 31500 грн, як оплату за автомобіль згідно договору №300104 від 11.01.2019 року, що зазначено як в реквізитах на сплату коштів, так і в квитанції. Разом з тим, згідно п. 3.3. Договору за інформаційно-консультаційні послуги, що підлягають сплаті протягом 1 банківського дня після підписання Договору (п.6.1) позивач мав сплатити лише 10 770 грн. Такі дії відповідача, як не зазначення назви договору, ненадання часу на ознайомлення з умовами, також є підтвердженням наявності умислу на введення іншої сторони в оману щодо істотних умов договору. Також про наявність зазначеного умислу свідчить і те, що відповідачем всупереч п.9.5 Договору не повернуто позивачу сплачені ним кошти, не зважаючи на той факт, що відповідач не надав позивачу жодних послуг, передбачених договором, а позивачем, з дотриманням умов, визначених Договором, була надіслана відповідачу належна заява. Доказів, які б спростовували вказане: акт виконаних робіт, платіжне доручення на перерахування коштів позивачу, тощо, суду не надано. Зважаючи на вказане, вимога про визнання договору з додатками недійсним підлягає задоволенню, оскільки вказаний правочин вчинений позивачем під впливом обману. Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як встановлено судом і не спростовано відповідачем, [PERSON] перерахувала на користь ТОВ «ВІНАВТОКОМ» 31500 грн. Враховуючи положення ст. 216 ЦК України позивачу слід повернути сплачені ним на виконання договору кошти шляхом їх стягнення з відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, суд вважає, що слід відмовити. ВСУ у справі № 6-1575цс16 від 09.11.2016 року висловився про те, що моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення, а не з договору. Тому, якщо між сторонами спору існують договірні зобов`язання, стягнути моральну шкоди за їх порушення неможливо. При зверненні до суду з позовом позивач користувався передбаченою ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільгою щодо звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про захист прав споживачів. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 1 536 грн 80 коп. за дві задоволені вимоги. Враховуючи викладене,

Outcome: approved