Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, укладену між нею і відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А), загальною площею 32,6 кв. м., житловою площею 23,5 кв. м., з господарськими будівлями погребом з шиєю (літ. Б1, б), літньою кухнею (літ. Б), сараєм (літ. В), вбиральнею (літ. Г), вимощенням І, вимощенням ІІ, воротами № 1, огорожею №№ 2, 3, 4, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0123 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120682200:02:001:0054, розташовані по вул. Польова, №25 в с. Євтодія Балтського району Одеської області, які раніше на праві приватної власності належали чоловіку відповідача [PERSON], померлому 26.12.2016 року, стверджуючи, що 15.06.2016 року вона уклала з чоловіком відповідача [PERSON] угоду купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, згідно якої сплатила йому вартість будинку та земельної ділянки у сумі 50 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а чоловік відповідача передав їй технічний паспорт на будинок, свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), самі житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку, але, оформити у нотаріуса угоду позивач не змогла, оскільки чоловік відповідача помер 26.12.2016 року, а відповідач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], жодного разу не зявилася до нотаріуса і повідомила позивача, що робити цього не має наміру. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і небажання зявитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, просить справу розглянути за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що чоловіку відповідача [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Польова, №25 в с. Євтодія Балтського району Одеської області, що підтверджується довідкою Балтської міської ради Одеської області №279 від 24.07.2017 року, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0123 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120682200:02:001:0054, розташована за цією ж адресою, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САК № 004467, індексний номер 19301100, виданим 20.03.2014 року реєстраційною службою Балтського районного управління юстиції в Одеській області, після смерті [PERSON], померлого 26.12.2016 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла його дружина відповідач [PERSON], інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, але, свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді вище вказаного нерухомого майна відповідач встановленим порядком не отримала, що 23.06.2016 року позивач і покійний [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, згідно якого [PERSON] за згодою своєї дружини [PERSON] продав, а позивач придбала вище вказані житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку за 50 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 26.06.2016 року чоловік відповідача передав, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріуса. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010 договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами статті 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обовязкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не повязують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів, з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як обєкт державної реєстрації. В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які повязували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у звязку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року. Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3 ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки власник нерухомого майна помер, а його спадкоємець відповідач [PERSON] не зявляється до нотаріуса для посвідчення вище вказаного договору, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] і [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved