Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 2,45 га, що розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області та житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що її мати залишила заповіт на користь трьох своїх дітей, однак лише вона фактично прийняла спадщину після смерті матері та звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини померлої. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказані об'єкти нерухомого майна, оскільки нею не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач і треті особи у наданих суду заявах просили розглянути справу у їх відсутності та не заперечили щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 21 лютого 1992 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона заповіла все своє майно трьом дітям порівну, а саме: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с. 10). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 березня 1998 року (а.с. 9). Факт родинних відносин між позивачем і спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 січня 1959 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.10.1990 року (а.с. 11, 12). Позивач звернулася до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за заповітом після померлої матері. Постановою державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори ГУ юстиції в Київській області Герасименко Л.Ю. від 02.12.2013 року Вих. № 1259/02/31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, оскільки правовстановлюючий документ на неї - Державний акт видано після смерті особи спадкодавця (а.с. 22). Постановою державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори ГУ юстиції в Київській області Герасименко Л.Ю. від 05.02.2014 року Вих. № 42/02-31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] оскільки нею не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно (а.с. 21). З метою належного забезпечення передбачених статтею 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства та реалізації дотримання принципів повного, всебічного і об'єктивного розгляду справи, судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої особи, однак, листом Гребінківської державної нотаріальної контори ГТУ юстиції в Київській області від 10.10.2015 року Вих. № 920/01-14, повідомлено про те, що спадкова справа до майна [PERSON], померлої [INFO] року - не заводилась (а.с. 52). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року; у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР; у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини); пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину; ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави; тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців. Тобто, з урахуванням дати відкриття спадщини, до даних правовідносин слід застосовувати положення чинного на той час ЦК УРСР. Згідно із статтею 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивач відповідно до вимог чинного станом на час відкриття спадщини законодавства, а саме: статті 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після своє померлої матері. Надані позивачем довідка Лосятинської сільської ради № 134 від 19.03.2015 року про те, що вона фактично вступила в управління спадковим майном та інше, а також довідка Лосятинської сільської ради № 72 від 26.01.2016 року про те, що позивач успадкувала нерухоме майно [PERSON], на переконання суду, з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України, не є належними і допустимими доказами того, що позивач дійсно прийняла спадщину (а.с. 20). Крім того, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є місто Стаханов Луганської області, а з 27 листопада 2014 року позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та зареєстрована в Білоцерківському районі Київської області (а.с. 6 - 7, 8). При цьому, зменшивши у встановленому законом порядку позовні вимоги, позивач відмовилась від позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини (а.с. 55 - 57). Отже, у суду відсутні дані про дійсне і фактичне прийняття позивачем спадщини після померлої матері. До того ж, слід зауважити, що Постановою державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори ГУ юстиції в Київській області Герасименко Л.Ю. від 02.12.2013 року Вих. № 1259/02/31, відмова у видачі свідоцтва мотивована також і відсутністю доказів фату прийняття [PERSON] спадщини (а.с. 22). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки вона у встановленому законом порядку не прийняла спдщину після своєї матері. За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed