Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в мотивуючи його тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення, що розташоване за адресою с. Кардашівка, вулиця без назви, 36Б, Сумського району Сумської області. Оскільки [PERSON] помер 20 квітня 2016 року, його дружина [PERSON] 01 червня 2016 року звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Кожному з позивачів та третій особі належить в рівних частках по ј частині зазначеного нежитлового приміщення. 24 січня 2014 року між позивачами та відповідачем існувала попередня домовленість щодо купівлі-продажу ѕ частин нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою с. Кардашівка, вулиця без назви, 36Б, Сумського району Сумської області та складається з пилорами «Б» -загальною площею 145,2 м2, столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м2, виробничого корпусу «Г»- загальною площею 258,4 м2, виробничого корпусу «Д» -загальною площею 129,2 м2 та навісу «Е». Оскільки в подальшому не було досягнуто домовленості щодо остаточної ціни та інших істотних умов договору, факту укладення договору купівлі-продажу вказаного вище нежитлового приміщення не відбулося. Незважаючи на відсутність факту укладення договору купівлі-продажу даного нежитлового приміщення відповідач продовжує безпідставно фактично займати дане приміщення без погодження з усіма співвласниками для здійснення власної підприємницької діяльності та отримання прибутку. Відповідачу у користування вказане приміщення не передавалось, рахунки за користування електроенергії сплачуються позивачем [PERSON] За період 2014-2017 року позивачем [PERSON] було сплачено 202214,39 грн. Відповідач у добровільному порядку звільнити дане житлове приміщення відмовляється. Посилаючись на вказані обставини просив зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, стягнути компенсацію за електроенергію за час фактичного безпідставного користування майном, що належить позивачам. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON], відповідач в судовому засіданні проти позову заперечували, пославшись на те, що між сторонами існувала домовленість про продаж спірного приміщення за 20000 доларів США. Зазначену суму [PERSON] передав відповідачам, які в свою чергу дозволили [PERSON] до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу користуватися спірним приміщенням і експлуатувати пилораму, взявши на себе всі витрати по утриманню приміщення, сплаті коштів за спожиту в результаті підприємницької діяльності електроенергію, тощо. Деякий час [PERSON] сплачував всі необхідні платежі, в тому числі і за електроенергію, про що маються надані позивачами квитанції. Однак в подальшому договір купівлі-продажу не був укладений, оскільки деякі власники не погодились з умовами майбутнього договору. Він вимушений був залишити приміщення, на якому позивачі змінили замки і доступу до якого він не має. Грошові кошти в сумі 20000 доларів позивачі йому не повернули і на даний час в Зарічному районному суді м. Суми розглядається справи за його позовом про стягнення цих коштів. [PERSON] зазначив, що він не чинить ніяких перешкод в користуванні спірним приміщенням, кошти за електроенергію сплачував саме він, тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] ( на даний час покійному), [PERSON] та третій особі по справі [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б і складається з пилорами «Б» - загальною площею 145,2 м2, столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м2, виробничого корпусу «Г» - загальною площею 258,4 кв. м. , виробничого корпусу «Д» - загальною площею 129, 2 кв. м , навісу «Е». Зазначена обставина не оспорюється сторонами і підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ( ар. с. 6, ар. с. № 587/1906/16-ц 9-26). 20 квітня 2016 року [PERSON] помер( арк.с.32). Спадкоємицею після його смерті є дружина [PERSON] позивачка по справі. У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч зазначеним положенням закону позивачі не надали суду належним доказів на підтвердження своїх вимог. Посилання позивачів на те, що [PERSON] деякий час безпідставно користувався спірним приміщенням, спростовуються поясненнями позивачів, які вони давали під час розгляду справи № 587/1906/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна. З тексту рішення Сумського районного суду Сумської області від 6 квітня 2017 року вбачається, що у вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на те, що відповідачам по справі [PERSON], [PERSON] ( на даний час покійному), [PERSON] та третій особі по справі [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в с. Кардашівка Сумського району Сумської області. 24 січня 2014 року між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу 3/4 частин спірного нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б, що складається з пилорами «Б» - загальною площею 145,2 м2, столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м2, виробничого корпусу «Г» - загальною площею 258,4м , виробничого корпусу «Д» - загальною площею 129,2 м , навісу «Е», в рахунок чого [PERSON] було передано 20 000 доларів США, що в еквівалентно на час передання грошових коштів 159860, 00 грн. (курс валют за даними НБУ станом на 24. 01. 2014 року складав 799,3 грн.), про що відповідачами була написана та підписана власноручно розписка. Вказана сума грошових коштів була передана [PERSON] відповідачам в рахунок купівлі-продажу вказаної частини нежитлового приміщення та підтверджує факт існування зобов'язання щодо укладання договору купівлі-продажу, від якого відповідачі ухиляються. Під час передавання грошових коштів в рахунок придбання нежитлового приміщення та написання розписки між сторонами були досягнуті всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: предмет договору - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Кардашівка , вулиця без назви, будинок 36Б з визначенням конкретного майна; ціна - 20000,00 доларів США, строк нотаріального посвідчення договору - протягом одного місяця з моменту передання грошових коштів. В тому числі, на підтвердження фактичного виконання умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідачі передали позивачу у фактичне користування спірне приміщення, де позивач розташував належне йому обладнання та здійснює підприємницьку діяльність, пов'язану з обробкою деревини. В судовому засіданні під час розгляду справи № 587/1906/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно йому, а також [PERSON], [PERSON] та покійному [PERSON] належало по ј частині спірних нежитлових приміщень, які використовувались ними спільно для ведення підприємницької діяльності. В 2014 році від [PERSON] надійшла пропозиція купити пилораму. Пропозиція надійшла йому, [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON]; [PERSON] не збирався продавати свою частку. Попередньо питання про купівлю продаж спірного майна обговорювали втрьох - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] потім вже сказали, що готується угода про продаж; [PERSON] був в цілому згоден, він знав, що це планується зробити, але своєї остаточної думки він не сказав. Домовленість була така, що [PERSON] вносить 20000 доларів США, потім протягом місяця іншу частину ще еквівалент 20000 доларів США, а потім протягом року остачу в розмірі 12000 доларів. 20000 доларів США [PERSON] передав йому та [PERSON], про що ними була написана розписка. Через місяць [PERSON] сказав, що в нього виникли фінансові складнощі, просив відстрочити подальший розрахунок, а потім попросив повернути гроші. В подальшому виникли спори з приводу розрахунків, оскільки [PERSON] з моменту передачі 20000 доларів США за згодою всіх співвласників, в тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - працював на пилорамі, отримував прибуток, сплачував всі необхідні платежі. З наданої позивачем розписки (копія якої мається у справі, т. 1 ар.7 справи № 587/1906/16-ц) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] 167000 гривень ( еквівалент 20000 доларів США) в рахунок оплати за 3/4 частини вартості нежитлових приміщень за адресою с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б, які складаються з пилорами «Б», столярного цеху «В», виробничого корпусу «Г». виробничого корпусу «Д», навісу «Е» . На підтвердження своїх вимог [PERSON] надав суду лист на адресу відповідачів з вимогою про укладення договору купівлі-продажу ( т. 1 ар. 27 справи № 587/1906/16-ц ). До зазначеного листа також було додано проект договору купівлі-продажу ( т. 1 ар. 28-30 справи № 587/1906/16-ц ); суду також була надана нотаріально посвідчена заява відповідачів на адресу співвласника майна [PERSON], в якій зазначається, що станом на 4 листопада 2013 року відповідачі оцінили вартість спірного майна в 450 000 гривень ( т. 1 ар. 44 справи № 587/1906/16-ц ). Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 6 квітня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовлено. Рішення набрало законної сили. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично існувала домовленість про укладенні договору купівлі-продажу спірного приміщення. У відповідності з домовленістю [PERSON] передав позивачам 20000 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу спірного приміщення, а позивачі - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу - фактично передали спірне приміщення в користування [PERSON] з усіма правами та обовязками, що належатимуть йому як власнику після нотаріального посвідчення договору. До цих прав та обовязків входила і оплата [PERSON], як фактичним власником спірного приміщення, витрат, повязаних з експлуатацією спірного приміщення, в тому числі і оплата за електроенергію, сплата інших платежів. З моменту передачі грошей позивачам [PERSON] фактично користувався приміщенням і сплачував кошти за електроенергію, на чому наполягав в судовому засіданні і що виглядає цілком логічним з огляду на правовідносини, що склалися між сторонами в процесі укладення договору купівлі-продажу спірного приміщення. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі послались на копії платіжних доручень, які надали суду ( ар. с. 17-31). З копій платіжних доручень вбачається, що за період 2014-2017 років [PERSON] сплатив 202214, 39 грн. за електроенергію, в тому числі в 2014 році - 61919,61 грн., в 2015 році - 85366, 81 грн., в 2016 році - 51481,55 грн., за 2017 рік 3446,42 грн. Разом з тим, [PERSON] та його представник [PERSON] звернули увагу суду на те, що, хоча в платіжних дорученнях в графі «платник» і зазначений [PERSON], однак фактично гроші були сплачені саме [PERSON], який фактично деякий час користувався спірним приміщенням. Крім того, саме з [PERSON] як з приватним підприємцем був укладений договір ПАТ «Сумиобленерго» філія СМВ «Енергобут», тому в графі «платник» не могло бути зазначено іншого прізвища ніж [PERSON], з яким у нього був укладений договір на електропостачання №352-С. [PERSON] та його представник [PERSON] також зазначили, що в платіжних дорученнях не зазначено адресу, за якою здійснювалось енергопостачання, отже, неможливо зробити висновок про те, що кошти сплачувались саме за користування електроенергією за адресою с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б. В судовому засіданні [PERSON], оспорюючи позовні вимоги, пояснив, що на території столярного цеху в с. Кардашівка Сумського району Сумської області, буд. 36 Б знаходяться сушильні камери, які вони з [PERSON] спільно побудували(для сушки дерева). Він і [PERSON] користувалися камерами, потребляли енергію. Половину коштів за користування електроенергією давав саме він, а половину [PERSON] Він ([PERSON]В.) приносив гроші до секретаря Хахалєва А.Д. Наталії. Кошти, зазначені в платіжних дорученнях, належать йому та [PERSON], а прізвище [PERSON] вказано, бо з ним у ПАТ «Сумиобленерго» є договір. Суд погоджується з поводами відповідача та його представника. Інших доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] сплачував кошти за електроенергію під час користування [PERSON] спірним приміщенням, суду не надано. Не надано суду доказів і на підтвердження того, що [PERSON] чинить перешкоди позивачам і до цього часу користується належним їм приміщенням. Сам [PERSON] зазначені обставини не визнав, пояснивши що приміщення ним давно звільнено, позивачі навісили на двері свої замки, він не має ключа від цього замка та не має доступу до приміщення. Доказів, які б спростовували позицію [PERSON], не надано. У відповідності з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] створює позивачам перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, законних підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed