Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якій зазначає, що з відповідачем вона мешкала однією сімєю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з липня 2015 року по грудень 2015 року. За час їхніх відносин вони мешкали разом, вели спільне господарство та знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. В жовтні 2015 року вона завагітніла від відповідача, а у грудні 2015 року вони припинили мешкати разом, так як він знайшов іншу жінку. 02 липня 2016 року вона народила доньку - [PERSON] та в свідоцтві про народження дитини, відомості про батька дитини зазначені, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. У теперішній час відповідач не визнає своє батьківство відносно доньки, а тому матеріальної допомоги на її утримання не надає. З вказаної причини, однією з її позовних вимог є стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, в разі визнання його батьком дитини. Відповідач працює в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на ВСП «Шахта Тернівська» і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання їх доньки в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно. Їй відомо, що з відповідача аліменти на користь третіх осіб не стягуються. В звязку з вищевикладеним, позивач просить визнати відповідача батьком дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача понесені судові витрати згідно доданих квитанцій. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та пояснила, що познайомилася з відповідачем у місті Дніпро у липні 2015 року, та з цього часу мешкала з ним однією сімєю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Від вказаних спільних відносин у жовтні 2015 року вона завагітніла, про що повідомляла відповідача, а 02 липня 2016 року народила доньку [PERSON]. У грудні 2015 року вона з [PERSON] припинили стосунки. Експертиза була проведена в її присутності, відповідача та дитини, забиралася кров за участю експерта та медичної сестри, вона сплатила вартість зазначеної експертизи у повному обсязі, свідоцтво про народження дитини вона пізніше надала експерту, у звязку з чим, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги № 01/09 від 04.09.2017 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2474 від 19.03.2012 року та ордеру серії ДП № 1181/000040 від 05.01.2018 року, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, та пояснила, що позивач з відповідачем мешкали разом, та перебували у стосунках з липня 2015 року, після розриву стосунків з відповідачем у грудні 2015 року позивач стала на облік у звязку з вагітністю, зазначила, що з проведеною судово-медичною експертизою зразків крові [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згодна, просить позов задовольнити повністю, заперечувала проти призначення повторної експертизи, оскільки проведена експертиза є ясною, повною та зрозумілою, відповідач є біологічним батьком [PERSON]. Навіть якщо припустити, як зазначив відповідач, що він мав інтимні стосунки з позивачем 02 жовтня 2015 року, то строк народження дитини припадає саме на час народження [PERSON] 02 липня 2016 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, та пояснив, що з липня 2015 року він знайомий з позивачем, але з цього часу разом не мешкали, спілкувалися не часто. Зазначив, що 02 жовтня 2015 року між ними дійсно були інтимні стосунки, але не згоден з тим, що він є батьком дитини позивача, оскільки вважає, що вона мала стосунки з іншими чоловіками. Крім того, пояснив, що не згоден з результатами проведеної експертизи, у нього виникають сумніви, оскільки позивач на проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення батьківства прибула без свідоцтва про народження дитини. Однак зазначив, що судово-медичну експертизу пройшов добровільно, у них забирали кров в окремому приміщенні, в якому знаходилися він, позивач та дівчинка, щодо якої він оспорює батьківство, будь-яких заперечень щодо присутності вказаної дитини він не висловлював. Представник відповідача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.09.2017 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність № 1843 від 26.05.2008 року та ордеру серії ДП № 000013 від 25.01.2018 року, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, та зазначила, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо проживання позивача разом з відповідачем. Крім того, зазначила, що з висновком експерта щодо молекулярно-генетичного дослідження зразків крові на встановлення відповідача батьком дитини [PERSON] не згодна, оскільки за ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області поставлено тільки одне питання: чи є [PERSON] батьком дитини [PERSON], а у висновку зазначено, що біологічним батьком можливо є [PERSON], даний висновок є необгрунтованим та недостатньо мотивованим, у звязку з чим, заявила клопотання про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи та поставити експерту наступні питання: чи співпадає генотип [PERSON] з генотипом [PERSON]; чи є [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON]; чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON]. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката [PERSON] про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки висновок експерта відділення судово-медичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоровя №556 від 19.12.2017 року щодо зразків крові [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на встановлення батьківства визнаний судом обгрунтованим та не викликає сумнівів в його правильності. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до наступного. З пояснень сторін, встановлено, що позивач познайомилася з відповідачем у липні 2015 року, у них були стосунки інтимного характеру, що не заперечував сам відповідач. 02 липня 2016 року народилася дитина [PERSON], батьком якої зі слів матері був записаний [PERSON], згідно ст. 135 СК України, оскільки відповідач не визнавав своє батьківство та відмовився подавати заяву в органи РАЦС про визнання батьківства, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 591704, виданого Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 00016924699 від 27.07.2016 року (а.с. 6-7). [PERSON] Олексіївна, [INFO], проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS], з липня 2016 року, що підтверджується актом від 22 вересня 2016 року, виданого Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» м. Тернівка Дніпропетровської області та відомостями, зазначеними у паспорті (а.с. 8-9). Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно правових позицій, викладених у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02.12.2017 року, за клопотанням позивача по даній справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, згідно якої з 11.12.2017 року по 19.12.2017 року проведено судово-медичну експертизу зразків крові [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі якої, зроблений висновок експерта № 556 від 19.12.2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоровя України за підсумками якої, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], складає не менше 99,99999 % (а.с. 116-118).\~ Доводи відповідача про те, що в нього виникають сумніви щодо проведеної судово-медичної експертизи зразків крові, оскільки позивач на проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення батьківства прибула без свідоцтва про народження дитини, судом відхиляються у звязку з тим, що судово-медична експертиза проведена комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» підпорядковане Міністерству охорони здоровя України, висновок експерта № 556 від 19.12.2017 року є обгрунтованим і не викликає сумнівів в його правильності, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок, експертизу сторони пройшли добровільно. Також, доводи представника позивача про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо проживання позивача разом з відповідачем судом не приймаються, оскільки для встановлення батьківства спільне проживання не є обов'язковим, крім того, відповідачем визнаний факт перебування в близьких (інтимних) стосунках з позивачем в жовтні 2015 року. Оцінивши докази у їх сукупності, та урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено факт існування між нею та відповідачем [PERSON] близьких (інтимних) стосунків, про що не заперечує сам відповідач, крім того, висновком експерта № 556 від 19.12.2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоровя України встановлено вірогідність батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], і ця вірогідність складає не менше 99,99999 %. У звязку із встановленням судом батьківства відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів суд визначає у відповідності із ст. 183 Сімейного кодексу України. Оскільки дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, хоча працездатний, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. та на користь держави у розмірі 704,80 грн.. Згідно ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved