Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », визначити місце проживання малолітнього сина, а судовий збір покласти на відповідача. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що мають різні характери з чоловіком, наявні різні погляди на життя та сім`ю, відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Через різні погляди на сімейне життя спільне проживання з відповідачем неможливе. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, в позовних вимогах просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 10.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу ті обставини, що мають різні характери з чоловіком, наявні різні погляди на життя та сім`ю, відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Через різні погляди на сімейне життя спільне проживання з відповідачем неможливе. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу позивачка бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Спору щодо місяця проживання малолітньої дитини та поділу майна - сторони не мають. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 454,00 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved