Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму банківського грошового вкладу в розмірі 13896,00 доларів США у зв'язку з тим, що в порушення умов визначених п. 9 договору, банк не виконав своїх зобов'язань, грошові кошти не повернув і не сплатив відсотків за користування вкладами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] з урахуванням уточнень просив стягнути з банку суму депозиту в розмірі 13569,02 доларів США, не нараховані відсотки за вкладом за період з 11.03.2014 року по 18.09.2014 року в розмірі 692,30 долари США, не нараховані відсотки за вкладом за період з 18.09.2014 року по 05.04.2015 року у сумі 73,98 долари США, пеню за період з 11.03.2014 року по 05.04.2015 року у розмірі 3904,79 долари США та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 11.03.2014 року по 05.04.2015 року в сумі 436,07 доларів США. Пояснив, що позивач уклала з відповідачем депозитний договір із строком дії до 10.04.2014 року, який в подальшому було пролонговано до 10.04.2015 року. У вересні 2014 року позивачем було направлено банку вимогу про дострокове розірвання договору та повернення грошових коштів, проте банк взяті на себе зобов'язання не виконав, гроші не повернув. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що рахунки в банку , які були відкриті у філіях на території АР Крим, були заблоковані з березня 2014р, про що на сайті банку 06.03.2014р. було оголошення. Крім того, в телефонній розмові їй пропонували у вересні 2014р. продовжити строк дії договору, про що надходили смс-повідомлення, що говорить про наявність коштів на рахунку. Якби вона зняла кошти з рахунку у будь-якому іншому відділенні банку, тоді банк не пропонував би продовжувати строк дії договору та співпрацювати в подальшому. Представник відповідача Бондаренко Д.Ю. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 21.04.2014 була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв'язку з чим банк не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу «Стандарт, 12 міс.» №SAMDN25000734477954, за яким банк прийняв на особовий рахунок [NUMBER] грошові кошти у іноземній валюті - доларах США (а.с. 6-7). Так, вказаний договір банківського вкладу укладався на строк 365 днів до 10.04.2014 року включно, згідно якого позивач здійснив вклад у сумі 11330,00 доларів США. Відсотки по договору складали 9,75 % річних, період нарахування яких становив 1 місяць (а.с. 7). 10.04.2013 року [PERSON] передала позивачу грошові кошти в розмірі 11330,00 доларів США для розміщення їх на депозитному вкладі відповідно до умов договору банківського вкладу № SAMDN25000734477954 (а.с. 58). Внесення коштів на рахунок банку позивачем за договором банківського вкладу, підтверджується квитанцією №5 від 10.04.2013 року на суму 11330,00 доларів США (а.с. 8). Відповідно до п. 2. договору банківського вкладу нарахування відсотків на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошових коштів в банк і здійснюється за кожен календарний день. В день, коли вклад повертається, відсотки не нараховуються (а.с. 6). Положенням п. 6 договору банківського вкладу встановлено, що у випадку закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову у продовженні строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, вказаний у договорі. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку (а.с. 6). Судом встановлено, що у визначений договором строк позивач не заявила банку вимогу про повернення вкладу, у зв'язку з чим його строк було пролонговано до 10.04.2015 року у відповідності до положень договору, з чим погодився представник банку. Відповідно до п. 9 договору вкладнику та банку надавалося право дострокового розірвання вказаного договору, із повідомленням іншої сторони за два банківських дні до дати розірвання договору. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Так, позивачем до закінчення строку дії договору (тобто до 10.04.2015 року) - 10.09.2014 року було направлено відповідачу заяву про дострокове розірвання договору та повернення вкладу в повному обсязі (а.с. 10), що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням про вручення 15.09.2014 року (а.с. 172). Отже, договір банківського вкладу вважається розірваним з 18.09.2014 року згідно п.9 договору. Проте, вимога позивача щодо повернення банківського вкладу після розірвання договору виконана не була, чим відповідач порушив умови договору банківського вкладу та норми цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами договорів банківських вкладів. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами достовірно встановлено те, що відповідач в порушення умов договору про банківський вклад не повернув позивачеві вклад, внесення коштів за яким відбувалось в іноземній валюті - доларах США. Як на підставу заперечень представник ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на ті обставини, що з квітня 2014 року була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв'язку з чим банк не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. ЦК України філії та представництва не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Оскільки сторонами договору є [PERSON] та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відповідач як юридична особа прийняв на себе зобов'язання за договорами по поверненню банківського вкладу та сплати відсотків за законодавством України, юридичною адресою місцезнаходження відповідача є м. Дніпропетровськ, а тому підстави заперечень не звільняють відповідача від виконання зобов'язання, і відповідальність повинна нести ця юридична особа, а не Російська Федерація. Представником відповідача також не надано доказів про відсутність коштів на рахунках банку. Щодо наявності грошових коштів на рахунках банку згідно договору банківського вкладу [PERSON] судом перевірено оригінали квитанцій, наданих позивачем, та слід зазначити наступне. Позивач внесла депозит в сумі 11330 доларів США ( а.с.8). Відповідно до умов п. 1 договору були здійснені додаткові поповнення банківського вкладу, а саме: - 21.06.2013 року відсотки, передбачені цим договором в розмірі 9,75% також внесла на депозит у розмірі 184,61 долари США (а.с. 117), та на суму 265 доларів США (а.с. 116); - 25.06.2013 року поповнила депозит у розмірі 490,00 доларів США (а.с. 113); - 03.09.2013 року відсотки по договору внесла на рахунок у розмірі 195,00 доларів США (а.с. 117), на суму 680,00( 360+320) доларів США (а.с. 114, 115); - 12.12.2013 року нараховані відсотки по договору внесла також на рахунок у розмірі 424,41 долари США (а.с. 117). Отже внесені суми, підтверджені оригіналами квитанцій, складають 13569,02 долари США. А тому суд стягує з відповідача цю суму, вимога обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки позивачем фактично підтверджено внесення коштів оригіналами квитанцій. Вимоги щодо стягнення відсотків за квітень 2014р. в сумі 325,98 доларів США суд не задовольняє, оскільки їх внесення не підтверджено наявністю квитанції, та перевірити правильність їх нарахування не вбачається можливим. Крім того, позивач збільшила позовні позовні вимоги ( а.с. 96-97) позивач просила стягнути не нараховані відсотки, передбачені умовами договору, з березня 2014р. по 18.09.2014р. ( день розірвання договору), пеню у розмірі подвійної ставки НБУ згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», 3% річних на підставі ст.625 ЦК України , не нараховані відсотки після розірвання договору до 05.04.2015р. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як вбачається з договору банківського вкладу від 10.04.2013 року, у якому визначено, що на суму вкладу банк нараховує відсотки в розмірі 9,75% річних. Крім того, п. 8 договору передбачено, що відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування і строку, які діють в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без підписання додаткових угод до договору. Оскільки строк дії договору 10.04.2014 року було пролонговано, відсоткова ставка складала 9,75% річних. Суд вважає вірним розрахунки позивача щодо стягнення не нарахованих відсотків за вкладом, які вираховуються з дня виникнення права вимоги - з 11.03.2014 року ( нарахування припинилось 10.03.2014р., що також не заперечувалось представником банку) по 18.09.2014 року (по день дострокового розірвання договору) і складають - 692,30 долари США (13569,02 доларів США * 9,75 % / 365 * 191 день = 692,30 долари США). А тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Вимога позивача про стягнення не нарахованих відсотків за вкладом за період з 18.09.2014 року по 05.04.2015 року у сумі 73,98 долари США задоволенню не підлягає, оскільки стороною не доведено розмір відсоткової ставки після розірвання договору. Положеннями договору не передбачено нарахування на суму вкладу відсотків за ставкою 1%. На підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просив стягнути 3% річних за період з 11.03.2014 року по 05.04.2015 року в розмірі 436,07 доларів США (13569,02 доларів США * 3% / 365* 391 = 436,07 доларів США), проте представником позивача в судовому засіданні не було обґрунтовано період стягнення, оскільки право вимоги у позивача виникло з моменту дострокового розірвання договору. Тому в цій частині позивачу необхідно відмовити. Вимоги в частині стягнення пені на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» представником позивача не обґрунтовані, а тому також не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд при задоволенні позову, стягуючи заборгованість, враховує офіційний курс валют, які встановлені Національний банком України станом на 03.06.2015 р. курс гривні до долара США, складає: 100 доларів США дорівнює 2107,0818 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Outcome: partial