Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що починаючи з 01 квітня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано виконавчим комітетом Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №01, в період якого у них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між ними не склалися, оскільки вони зрозуміли, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними, та припинення сімейно-шлюбних стосунків з серпня 2014 року. Вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про поділ майна, утримання та місця проживання дитини відсутній. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 01 грудня 2016 року не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб, слухати справу за її відсутності. Пояснила, що з відповідачем вони не проживають однією сім'єю з серпня 2014 року. Спір про місце проживання дитини, її утримання, поділу майна відсутній (а.с.17). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.13), в судове засідання 01 грудня 2016 року не з'явився, згідно письмової заяви позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.20). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 квітня 2012 року, який виконавчим комітетом Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №01 (а.с.6). Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає разом з позивакою та знаходиться на її утриманні згідно довідок Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року №627, від 28 листопада 2016 року № 1425 (а.с.8,18). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійні сварки, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з серпня 2014 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з серпня 2014 року та до цього часу не поновили їх, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, крім того сторони надали заяви згідно яких не бажають відновити стосунки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved