Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є головним квартиронаймачем\~ в квартирі, розташованій за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 3, б. 36, кв. 61. Крім неї в квартирі зареєстрований відповідач по справі та діти: [PERSON] і [PERSON]. Відповідач після розірвання шлюбу з позивачем по справі, а саме з грудня 2010 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В звязку з чим просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставі, наданих нею доказів. Крім цього не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача по справі, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, які містяться в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], м-н 3, б. 36, кв. 61. Підставою для її проживання за вищевказаною адресою є ордер від 22.06.1988 року на жиле приміщення, виданий на її імя зі складом сімї. На даний час квартира має статус державної. В даній квартирі крім позивача зареєстровані її сини та колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON] Відповідач по справі з моменту починаючи з вересня 2008 року в спірній квартирі не проживає. В грудні 2010 року він забрав всі свої особисті речі, віддав ключі від вхідних дверей та вибув на інше постійне місце проживання. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з грудня 2010 року в квартиру не зявлялася. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сімї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від\~\~12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що по справам\~\~про визнання наймача чи членів його сімї такими, що\~\~втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Факт не проживання відповідача по справі в квартирі № 61 в будинку № 36 на 3 мікрорайоні в м. Лозова, Харківської області з вересня 2008 року вбачається з акту про не проживання від 01 липня 2016 року складеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згідно якого мешканець квартири [ADDRESS] [PERSON] з вересня 2008 року не проживає у вищевказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не несе витрати, пов'язані із утриманням даної квартири. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved