Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.03.1994 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, останнім часом між ними почали виникати сварки, непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили один до одного почуття та повагу, вже деякий час вони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, примирення між ними неможливе, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання після закінчення наданого судом строку на примирення позивач не з»явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач позов не визнав, щодо розірвання шлюбу заперечує, пояснив, що він бажає зберегти сім»ю. Заслухавши пояснення відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 05.03.1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, поясненнями сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами дійсно відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбних відносин вони не підтримують, наміру зберігати сім'ю позивач не має. За клопотанням відповідача судом надавася сторонам строк на примирення з метою збереження сім»ї, але це не призвело до позитивних наслідків, оскільки позивач в поданій заяві просить шлюб між ними розірвати. Як роз»яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає залишити прізвище -[PERSON]. Згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позивачкою сплачено 243 грн.60 коп. судового збору, але ці витрати вона залишає за собою.

Outcome: approved