Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію, та спростовувати інформацію, викладену в позовній заяві, поданій [PERSON] до Томаківського районного суду Дніпропетровської області 27.12.2016 року, а саме: «На вимогу особи, (членом секти [PERSON] (релігійної організації в м. Тернівка, яка протягом пяти років не надає спокій моїй сестрі, так як їм відомо про наявність у власності [PERSON] житлового будинку ), було подано апеляційну скаргу, наслідком чого рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року скасовано повністю. [PERSON] неодноразово протягом останніх трьох років в будь - якій спосіб намагалась заволодіти документами [PERSON], погрожуючи співробітниками комунального закладу.». З метою спростування інформації просить зобов'язати [PERSON] повідомити про ухвалене рішення у справі за цим позовом протягом місяця з дня набрання рішення законної сили Томаківський районний суд Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, комунальний заклад «Володимировський психоневрологічний інтернат» Томаківського району Дніпропетровської області. Позов мотивовано тим, що 27 грудня 2016 року мешканка м. Павлограда Дніпропетровської області [PERSON] подала до Томаківського районного суду Дніпропетровської області заяву про визнання її сестри ( по матері ) [PERSON] недієздатною особою та призначення її опікуном [PERSON] В заяві відповідач зазначає наступне:« На вимогу особи, (членом секти [PERSON] (релігійної організації) в м. Тернівка, яка протягом пяти років не надає спокій моїй сестрі, так як їм відомо про наявність у власності [PERSON] житлового будинку), було подано апеляційну скаргу, наслідком чого рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року скасовано повністю. [PERSON] неодноразово протягом останніх трьох років в будь - якій спосіб намагалась заволодіти документами [PERSON], погрожуючи співробітниками комунального закладу.» Але викладені події не мали місця в реалії. Такі дії зі сторони [PERSON] є навмисними аби заподіяти шкоди її честі, гідності та ділової репутації і таким чином поставити під сумніви її добрі наміри. До такого висновку позивач прийшла з того, що приблизно два роки тому на її мобільний телефон зателефонувала [PERSON], яка є її колишня однокласниця та повідомила, що її рідна сестра по матері [PERSON] після смерті батьків запроторила її до психоневрологічного інтернату і як вона дізналась її визнали недієздатною, вона впевнена, що сестра так зробила, щоб володіти усім будинком в цілому, який залишився у спадок від батьків. У 2012 році в Павлоградському міськрайонному суді була розглянута заява [PERSON] та ухвалено рішення, яким [PERSON] визнана недієздатною особою та її опікуном призначена [PERSON], яка відразу помістила її до психоневрологічного інтернату жодного разу за пять років не забрала до дому. 22 грудня 2016 року за апеляційною скаргою органа опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року визнано незаконним та скасовано. Зазначає, що вона є адвокатом, в своїй діяльності керується законом. [PERSON] розповсюджує інформацію про те, що вона нібито може, користуючись довірою, переслідувати злочинну мету: заволодіти майном, документами. Навряд чи хто захоче звернутись до адвоката з такою характеристикою. Відповідач в письмовому запереченні від 21.03.2017 зазначає, що вона позовні вимоги [PERSON] не визнає, просить відмовити [PERSON] в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що вона має рідну сестру ( по матері) [PERSON], [INFO]. До січня 2012 року сестра мешкала разом з матір?ю [PERSON] в м. Тернівка, Дніпропетровська область , провулок Леніна,9. [PERSON] влітку 1978 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжку черепно мозкову травму, в наслідок чого згідно довідки Л-70 № 420972 Павлоградської МСЄК від 15 лютого 1979 року була визнана інвалідом 1-ї групи, що потребує постійного стороннього догляду. Інвалідність було встановлено до 01 березня 1981 року. Згідно другої довідки Павлоградської МСЄК Д-70 № 729230 від 31 березня 1981 року їй була встановлена інвалідність 1-ї групи безстроково. 15 червня 2004 року [PERSON] було видано посвідчення інваліда 1-ї групи безстроково ААБ № 310501, яка потребує стороннього догляду. З 17 -и річного віку її сестра проживала разом з матір?ю [PERSON] та страждає на тяжке хронічне психічне захворювання. В результаті отриманої черепно-мозкової травми сестра [PERSON] стала хворіти на психічні хвороби, в неї стався психічний розлад, та батьки неодноразово викликали лікаря-психіатра. У звязку з проявами хвороби вона неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан її психічного здоровя з часом тільки погіршувався. В зв?язку з погіршенням її психічного стану вона була направлена лікарем-психіатром до Дніпропетровської обласної психічної лікарні та знаходилась там на стаціонарному лікуванні з 28 вересня 2011 року по 01 листопада 2011 року в закритому відділенні № 22. Батьки померли, та на фоні втрати матері стан [PERSON] різко погіршився та вона була розміщена 02 лютого 2012 року на стаціонарне лікування до психіатричного відділення Павлоградської міської лікарні № 1. За рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року ( справа № 429/1878/12 ) [PERSON] була визнана недієздатною та її було призначено опікуном. З квітня 2012 року по лютий 2017 року [PERSON] знаходилась та була під постійним наглядом лікарів, за нею здійснювався належний інваліду 1-ї групи догляд в КЗ Володимирівський психо-неврологічний інтернат с. Степанівка Томаківський район Дніпропетровської області. З грудня 2016 року після скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду про визнання [PERSON] - недієздатною, позивач в незаконний спосіб намагається заволодіти її майном. 20 січня 2017 р. Позивач [PERSON], зявилась в судове засідання Томаківського районного суду, з підробленим документом ( довіреність від [PERSON]П.) за даним фактом порушено кримінальну справу № 12017040590000094 від 22.02.2017р. 10 лютого 2017 року [PERSON] забрала [PERSON] на один місяць з інтернату з зобовязанням повернути її 11 березня 2017р. Станом на 21 березня 2017 місце знаходження [PERSON] не відоме. За даним фактом порушено кримінальну справу № 12017040590000148 від 17.03.2017р. Протягом січня - лютого 2017року позивач намагалась в незаконний спосіб заволодіти грошовими коштами та хворою [PERSON] шляхом підкупу співробітників КЗ Володимирівський психо-неврологічний інтернат. За даним фактом порушено кримінальну справу № 12017040590000109 від 28.02.2017р. За інформацією державного нотаріуса м. Тернівка [PERSON] позивач [PERSON] намагається ( збирає інформацію та документи) для подальшого переоформлення майна, що належить [PERSON] На ім?я голови кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області [PERSON] подана скарга від її імені від 23.02.2017р., та проінформована комісія Томаківським ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 4494/1381 від 14.02.2017р. Вважає, що всі ці дії свідчать про те, що позивач дійсно не надає спокій її сестрі та в будь - якій спосіб намагається заволодіти майном хворої [PERSON] Стосовно викладених даних в позовній заяві обставин, зазначає, що з квітня 2012 року по січень 2017 року вона сумлінно виконувала обовязки опікуна над хворою рідною сестрою. Доказом є довідка КЗ Володимирівський психоневрологічний інтернат № 41 від 16.03.2017. В судове засідання сторони та їх представники не з?явились, надали суду заяви, відповідно до яких справу просять розглядати без їх участі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~\~ст.ст.\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. \~Статтею 32 Конституції України\~передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе , оскільки не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя , крім випадків , передбачених\~Конституцією. В\~ст.1 Закону України «Про інформацію»\~зазначено, що під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.\~\~ Судом встановлено, що 27.12.2017 року відповідач [PERSON] звернулась до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з заявою про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, в якій зазначила: «На вимогу особи, (членом секти [PERSON] (релігійної організації в м. Тернівка, яка протягом пяти років не надає спокій моїй сестрі, так як їм відомо про наявність у власності [PERSON] житлового будинку ), було подано апеляційну скаргу, наслідком чого рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року скасовано повністю. [PERSON] неодноразово протягом останніх трьох років в будь - якій спосіб намагалась заволодіти документами [PERSON], погрожуючи співробітниками комунального закладу.» (а.с. 4-5). Згідно ч. ч.1, 3\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондує обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч.2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п.15\~постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В ч.5 п.15 даної постанови зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. В п.16 даної постанови зазначено, що відповідно\~\~до\~\~\~статті\~\~ 40\~\~ Конституції\~\~ України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пункт 18 постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до змісту\~ст. 277 ЦК України\~\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з ч.ч.1,2 ст.47-1\~Закону України « Про інформацію»\~ніхто не може бити притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання\~\~мовних засобів,\~\~зокрема\~\~вживання\~\~гіпербол, алегорій, сатир. Відповідно до\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У зв'язку з цим Суд зауважує, що факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність… Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції». Тобто, критерієм відмежування «тверджень» від «суджень» є можливість перевірки інформації на предмет правдивості. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що інформація зазначена відповідачем в заяві від 27.12.2016 до Томаківського районного суду Дніпропетровської області про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, яку позивач просить визнати недостовірною, з урахуванням характеру використаних при її викладенні мовних засобів, викладена в формі оціночних суджень та деяких тверджень (фактів) з огляду на використані нею мовні обороти. Факт скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду від 12 квітня 2012 року є таким, що існував, визнається сторонами, та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, тобто цей факт мав місце та не може бути визнаний недостовірним. Крім того, суду зазначає, що ст. 35 Конституції України гарантує право кожного на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Щодо інформації відносно того, що «[PERSON] неодноразово протягом останніх трьох років в будь - якій спосіб намагалась заволодіти документами [PERSON], погрожуючи співробітниками комунального закладу.», то позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що зазначена інформація не відповідає дійсності, є неправдивою, і зазначені обставини не мали місце. Відповідачем, в свою чергу надано витяги з кримінальних проваджень: № 12017040590000094 від 22.02.2017р., № 12017040590000148 від 17.03.2017 та № 12017040590000109 від 28.02.2017, відповідно до фабули якого, розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі заяви [PERSON] про те, що [PERSON] хоче шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами інваліда І групи [PERSON] Інша інформація, зазначена відповідачем в заяві від 27.12.2016 до Томаківського районного суду Дніпропетровської області про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, яку позивач просить визнати недостовірною, є оцінюючими судженнями, особистими думками відповідача, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності та правдивості. Відповідно до положень ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено, та позивачем не доведено, що поширена інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed