Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої злочином, в якому зазначила, що вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14.03.2014 року неповнолітню доньку відповідача - [PERSON] визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Вказаним кримінальним правопорушенням [PERSON] було завдано збитки в сумі 10 351 гривня 51 копійка. Окрім того неправомірними діями [PERSON] позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 4000 гривень. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідач, як законний представник відмовляється, що спонукало позивача захищати свої права в суді . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві. В обґрунтування вимог в частині відшкодування моральної шкоди зазначив , що його довіритель зазнала душевних страждань в зв'язку із викраденням її майна . Додав, що відсутність у [PERSON] постійного місця роботи, стабільних доходів, знаходження на її утриманні неповнолітніх дітей унеможливлює відновлення становища, яке існувало до вчинення кримінального правопорушення, що продовжує викликати в позивача душевні старждання . Відповідач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали повністю. В обгрунтування своїх заперечнь заявили, що позивачем не доведено факт неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Вважають, що відповідальність має нести і батько неповнолітньої [PERSON] . Заявили, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не обгрунтована належними та допустимими доказами. Відповідач додала, що батько неповнолітньої [PERSON] починаючи з 1998 року проживає на території Російської Федерації і на момент розгляду спору перебуває в розшуку. Дитина на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент розгляду спору проживає разом з [PERSON] та перебуває на повному її утриманні . Власного майна та постійного місця роботи не має . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 02.10.2013 року, близько 16 години 00 хвилин, [PERSON] знаходячись у приміщенні житлового будинку, що належить [PERSON] та розташований в [ADDRESS], за попередньою змовою з неповнолітньою [PERSON], таємно, з серванту, який знаходився в кімнаті-залі, викрали : золоту каблучку 585 проби, вагою 3,00 грам, вартістю 1350 гривень ; золоту шпильку 585 проби , вагою 2,00 грам, вартістю 900 гривень ; пару золотих сережок 585 проби, вагою 4,00 грам, вартістю 1800 гривень ; золотий ланцюжок 985 проби, вагою 7,00 грам, вартістю 6481 гривня 51 копійка. З викраденим з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 10531 гривня 51 копійка . Вказані обставини справи встановлені вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2014 року по кримінальному провадженню № 387/308/14-к по обвинуваченню [PERSON] в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала . Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах . У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками . З огляду на ті обставини, що неповнолітня [PERSON] не має майна для відшкодування завданою нею шкоди, суд вважає, що спричинена шкода має відшкодовуватися її матір'ю - відповідачем по справі . Також зважаючи на те, що кримінальне правопорушення було вчинене [PERSON] в співучастіз неповнолітньою [PERSON], суд вважає, що [PERSON], як законний представник неповнолітньої доньки має відшкодувати [PERSON] 1/2 частину вартості викраденого майна, що становить 5265 гривень 76 копійок . Доводи сторони відповідача про необхідність покладення обов'язку відшкодування заподіяної шкоди на батька неповнолітньої [PERSON] суд вважає необгрунтованими, оскільки з пояснень відповідача встановлено, що вказана особа починаючи з 1998 року проживає на території Російської Федерації та на момент розгляду спору перебуває в розшуку . А неповнолітня [PERSON] на момент вчинення кримінального правопорушення та розгляду справи по суті знаходиться на повному утриманні відповідача . Вирішуючи позовну вимогу в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного : Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає : у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини , крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті . Суд вважає доведеним той факт, що внаслідок умисних протиправних дій дитини відповідача потерпіла зазнала душевних страждань пов'язаних з викраденням її майна в зв'язку з чим було порушено звичайний ритм життя [PERSON] З огляду на тривалість, глибину душевних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а також враховуючи ті обставини, що відповідач не має постійого місця роботи та стабільних доходів, з врахуванням вимог розумності і справедливості суд визначає розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди в сумі 500 гривень . На підставі викладеного , ст. ст. 22, 23,1166,1167,1179 ЦК України,

Outcome: partial