Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 24 листопада 2011 року, від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя не склалось через різні погляди на шлюб та сімю, з серпня 2013 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Зазначила, що збереження шлюбу суперечить обом з подружжя, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з»явилася, в поданій до суду заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк у Березанській виправній колонії УДПтСУ в м. Києві та Київській області (№ 95). Згідно правил частини 6 статті 76 ЦПК України судова повістка, копія позовної заяви з доданими до неї документами та ухвала про відкриття провадження у справі йому були вручені під розписку адміністрацією місця утримання. Згідно надісланих до суду письмових пояснень відповідача протии розірвання шлюбу він не заперечує. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 листопада 2011 року. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 178538, виданим повторно 18 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З серпня 2013 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, однією сім»єю не проживають, мір до примирення не приймають, відповідач перебуває в місцях позбавлення волі. Сімя фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Сторони мають різні погляди на шлюб та сім»ю, рішення обох з них про небажання збереження шлюбу є категоричним. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, відсутні. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач є особою, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 487 гривень 20 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 31 від 07 грудня 2015 року. Вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved