Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 03 жовтня 1998 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у спільному подружньому житті мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , сім`я розпалася повністю та остаточно, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття любові і поваги, шлюб фактично припинив існування, а тому позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 03.10.1998 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому актовий запис №1109, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є те, шо сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, та довіра. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить не тільки її інтересам, а й подружжя, в цілому, сторони тривалий час не проживають як подружжя. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати.

Outcome: approved