Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 27.07.2018року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки та договору позики, який не було нотаріально посвідчено. Відповідно до даного договору відповідач отримав у позику 400 дол.США (за офіційним курсом продажу долара позика становила 10 508 грн.) строком на два місяці. Станом на 20.03.2018 року відповідач свої зобовязання не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 10 508 грн.00 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач позов визнав. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти віизнаня відповідачем позову. Встановленими та визнаними обставинами є : - 27.07.2018року між сторонами був укладений договір позики на суму 400 дол.США, що на той час було еквівалентно 10 508,00 грн., за умовами якого відповідач зобов'язувався повернути позивачу вказану суму боргу за два місяці, що, також, стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.31). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надані позивачем письмовий Договір позики, складений в простій формі та розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у [PERSON] в борг кошти в сумі 400 дол. США, що в еквіваленті становило 10 508,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримали в позику відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валютина день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до даних НБУ офіційний курс долара США станом на 20.03.2018 року становив 26,436044 грн. А отже сума основного боргу становить 10 508,00 грн. /400дол. США х 26,436044 = грн./. А тому, проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонам, дійсно, мав місце договір позики, заборгованість становить 10 508,00 грн., станом на 20.03.2018р. умови договору позики відповідач не виконав, позов визнав. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору 704 грн.80 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved