Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказавши в ньому, що вона перебувала з останнім в шлюбі з 25.07.2007 року по 12.02.2010 року. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду шлюб між ними розірвано. На сьогоднішній день батько дитини, відповідач по справі, з моменту розлучення не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не відвідує та не спілкується, матеріально не підтримує. Дії відповідача свідчать про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для задоволення позову. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, підтвердивши викладені в позові обставини. Позивач до дала, що на сьогоднішній день вона перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, з яким має намір створити нову сім'ю, також вона вагітна та очікує народження іншої дитини. Просили позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його дитини [PERSON] у зв'язку з ухиленням останнім від виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав та вказав, що дійсно він перебував з позивачем в шлюбі. У них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Він є його біологічним батьком. 12.02.2010 року вони розлучилися і з того часу подружні стосунки не підтримують. Згідно рішення суду з нього стягуються аліменти, які він не сплачує та жодним чином не бере участі у вихованні дитини. На даний момент він перебуває в шлюбі з іншою жінкою з якою має малолітню дитину. У зв'язку з цим, він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи, органу опіки та піклування, в судовому засіданні залишив вирішення предмета спору на розсуд суду, хоча в подальшому просив вирішити питання щодо законності надання відповідачем нотаріально посвідченої заяви з приводу відмови від своїх батьківських прав щодо сина [PERSON] Згідно ст.130 ч.4 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому є підстави для його задоволення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.07.2007 року по 12.02.2010 року. Дана обставина вбачається з рішення Заставнівського районного суду від 30.06.2009 року (а.с. 8) та свідоцтва про розірвання шлюбу. Під час проживання однією сім'єю у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). З цього ж документу видно, що батьком дитини є [PERSON]. Факт родинних стосунків між позивачем та дитиною підтверджується також вказаним свідоцтвом про народження. На даний час позивач [PERSON] та її син [PERSON] проживають в с.Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, до складу сім'ї позивача входить також її батьки. Дані обставини випливають з дослідженої в судовому засіданні довідки сільської ради від 19.02.2014 року №254 (а.с. 12) та акту обстеження побутово-матеріальних умов проживання від 19.02.2014 року (а.с. 7). Та обставина, що відповідач [PERSON] з 2010 року не займається вихованням, утриманням та доглядом за дитиною [PERSON] підтверджується письмовими заявами свідків [PERSON], [PERSON] (а.с. 13-14), а також довідкою характеристикою з місця навчання дитини (а.с. 16). Як видно з довідки про стан здоров'я дитини (а.с. 13), то вона цілком здорова. Позивач [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра (а.с. 10), характеризується позитивно по місцю проживання (а.с. 22). На підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30.06.2009 року (а.с.8) з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі по 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як видно з довідки ВДВС Заставнівського РУЮ Чернівецької області позивач в період з 01.07.2013 року по 10.11.2013 рік не отримувала аліменти. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 164 СК України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. В п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] життям своєї дитини [PERSON] не цікавиться, батьківського піклування щодо нього не виявляє та повністю самоусунувся від виконання батьківського обов'язку, з метою соціального захисту дитини є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини. Все викладене дає можливість зробити висновок про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї дитини [PERSON], про це свідчить його свідома поведінка, оскільки він має реальну можливість виконувати свій юридичний обов'язок, але не вчиняє відповідних дій, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд приходить до висновків про законність вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача.

Outcome: approved