Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 19.10.1991 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння із-за різних характерів та поглядів на життя, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином під розписку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 19.10.1991 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про народження дитини, поясненнями позивача. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на даний час проживають в гуртожитку, де займають дві кімнати, в одній кімнаті проживає позивач із старшою дочкою, в іншій - відповідач, дочка сторін [PERSON] навчається за межами м. Білої Церкви, як пояснила позивач, спільного господарства вони з відповідачем не ведуть, наміру зберігати сім'ю вона не має, з позовом про розірвання шлюбу звертається повторно, оскільки перший раз за її заявою позов було залишено без розгляду, але до позитивних наслідків це не привело, свою поведінку відповідач не змінив. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON]. Згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позивачем сплачено 243 грн.60 коп. судового збору, але питання про стягнення цих витрат з відповідача вона просить не вирішувати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved