Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.03.1994 року по 24.03.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають двох дітей. 18.08.2000 року подружжя [PERSON] придбало квартиру [ADDRESS] що в м.Біла Церква, право власності на яку зареєстровано на підставі договору дарування на імя відповідача, а в 2014 році після розірвання шлюбу, відповідач повідомив їй, що все спільне майно належить йому, згоди щодо поділу майна сторони не досягли. Оскільки договір дарування вказаної квартири є удаваним правочином, який вчинено з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу квартири, позивач просила суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 18.08.2000 року удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу квартири та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, залишити право власності на 1\\2 частину цієї квартири за відповідачем, стягнути судові витрати по справі з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник збільшили позовні вимоги і просили суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], як удаваний правочин, який вчинено з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу даної квартири, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цієї квартири, залишити за відповідачем право власності на 1\\2 частину цієї квартири та поділити інше спільно нажите майно: вбудована поверхня і духова шафа «Арістон», вартістю -6000 грн., телевізор LG 37 LE, вартістю 15000 грн., пральна машина BOSCH, вартістю 6000 грн., морозильна камера STINOL, вартістю 5500 грн., стіл кухонний деревяний, вартістю 1500 грн., табуретки 4 шт. деревяні, вартістю 600 грн., диван «Лорд», вартістю 3500 грн., диван розкладачка, вартістю 2000 грн., килим, вартістю 1500 грн., мікрохвильова піч LG, вартістю 800 грн., витяжка FOX, вартістю 950 грн., холодильник SNAIGE, вартістю 7500 грн., телевізор LG, вартістю 12000 грн., тюнер CUROSKY DVB-800SUPE, вартістю 650 грн., пилосос WEST, вартістю 800 грн., вентилятор SATURN 2 шт., вартістю 1000 грн., кухня, вартістю 4000 грн., стіл кухонний деревяний, вартістю 1500 грн., стільці кухонні деревяні 6 шт., вартістю 900 грн., стіл письмовий деревяний, вартістю 1400 грн., полиця книжкова деревяна 2 шт., вартістю 400 грн., вішалка деревяна, вартістю 2000 грн., диван розкладачка, вартістю 2000 грн., диван та два крісла, вартістю 5000 грн., деревяних столика з поличками, вартістю 3000 грн., стійка деревяна під апаратуру, вартістю 2000 грн., трюмо (дзеркало), вартістю 600 грн., шафа 4-х дверна з антресолями, вартістю 2000 грн., тумба 2 шт., вартістю 300 грн., тумба шкільна, вартістю 300 грн., журнальний столик деревяний, вартістю 1500 грн., стілець 2 шт., вартістю 600 грн., килим, вартістю 1500 грн. Всього спільного майна подружжя на загальну суму 94300 грн., при цьому позивач запропонувала свій варіант поділу, просила стягнути з відповідача витрати, понесені у звязку з замовленням експертної оцінки рухомого майна та кошти на правову допомогу і судовий збір на загальну суму 7832,20 грн. Вартість майна підтверджена Звітом експерта. Відповідач в жодне судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, неодноразово знайомився з матеріалами справи та неодноразово направляв суду клопотання про розгляд даного позову без його участі, заперечив позов в частині визнання договору дарування квартири [ADDRESS] від 18.08.2000 року удаваним правочином, який вчинений з метою приховання договору купівлі-продажу квартири та заперечив визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цієї квартири, та частково визнав позовні вимоги щодо поділу іншого рухомого майна (меблі, побутова техніка). 3-я особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1994 року по 24.03.2014 року, від якого мають двох повнолітніх дітей, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 24.03.2014 року по справі № 357/2161/14-ц , 2/357/1410/14 про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири №50 в м. Біла Церква по бульвару 50 років Перемоги в будинку №12, що підтверджено копією цього договору, який посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1-2866 (а.с.188). Встановленим є те, що 05.09.2000 року позивач зареєструвала своє місце проживання в квартирі №50 будинку №12 по б-ру 50р. Перемоги та проживала спільно з відповідачем в даній квартирі до розірвання шлюбу. Позивач просить суд визнати недійсним вказаний вище договір дарування квартири, як удавану угоду, оскільки фактично між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. При цьому позивач вказує, що відповідач та [PERSON] не перебувають в родинних відносинах, не були знайомі до часу придбання квартири. Позивач пояснила, що до 2000 року вона з відповідачем мали автомобіль, який продали, добавили спільних коштів і придбали квартиру, яка на даний час є спірною. В 2000 році позивач за сприяння агентства нерухомості приймала участь в пошуках і виборі цієї квартири, але через зайнятість доглядом дітей, не змогла бути присутня в нотаріальній конторі в день оформлення права власності на квартиру. Житло було придбано за спільні кошти подружжя [PERSON], за 4000 доларів США. Позивач з серпня 2000 року по 2014 рік проживала в спірній квартирі. Відповідач неодноразово направляв суду свої письмово викладені заперечення на позов, зазначаючи, що [PERSON] не надає належних доказів своїм позовним вимогам, стверджував, що позивач знала і не заперечувала проти укладення договору дарування спірної квартири та просив застосувати строк позовної давності (а.с.27-29). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], який приходиться братом позивача, суду показав, що в 2000 році придбав у сторін автомобіль. За вилучені кошти від продажу автомобіля подружжя [PERSON] спільно купили квартиру, зробили ремонт, придбали речі в квартиру, проживали разом, вели спільно господарство. Свідок [PERSON], яка приходиться позивачу мамою, суду показала, що донька з своєю сімєю проживали в її помешканні 6 років, а потім вирішили придбати власне житло, продали свій автомобіль, трішки позичили грошей та купили квартиру в якій разом зі своїми дітьми спільно жили до 2014 року. [PERSON] чужа особа для подружжя [PERSON]. Як передбачено п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки оспорюваний договір укладено до набрання чинності новим ЦК України, то при вирішенні спору застосуванню підлягають норми ЦК України / в редакції 1963 року/. Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України /в редакції 1963 року/, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду /удавана угода/, то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. А за ч.1 ст.59 цього Кодексу, угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Як розяснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 /зі змінами/ « Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. Отже, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, про задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 18.08.2000 року, на який вказано вище, як удавану угоду, укладену з метою приховати іншу угоду- договір купівлі-продажу квартири та слід встановити, що між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір купівлі-продажу квартири №50 в буд. №12 по б-ру 50років Перемоги. Суд, також вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири. Так, за ст..22 КпШС України, який діяв на момент купівлі-продажу будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. А згідно приписів ст..70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, частки сторін у праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, оскільки ця квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу за спільні кошти подружжя під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. За ст..71 ЦК України /в редакції 1963 року/ загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна давність/, встановлюється в три роки. Згідно ст..75 цього Кодексу позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Як передбачено ст..76 ЦК / в редакції 1963 року/, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідач в своїх запереченнях просив застосувати строки позовної давності. Суд звертає увагу, що строк позовної давності до вимог з якими звернулася [PERSON] не сплив, оскільки саме в розрізі положень ст. 72 СК України можливо обчислювати та застосовувати позовну давність до даних вимог. Позивач звернулася з позовом про поділ майна подружжя та саме з цих підстав ставить питання про визнання недійсним договору дарування квартири, як удавану угоду. Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. А як було встановлено судом - сторони по справі разом вселилися і проживали у спірній квартирі з серпня 2000 року, разом утримували майно, сторони розірвали шлюб 24.03.2014 року, і саме з того часу виник спір щодо спільного майна, а з даним позовом [PERSON] звернулася до суду 24.03.2015 року, тобто в межах встановленого законодавцем строку. Щодо позовної вимоги про поділ іншого спільного майна, тобто, предметів домашнього вжитку, побутової техніки, то слід зазначити, що дану вимогу відповідач визнав частково, не заперечив перелік цього майна, та не заперечував компенсувати половину вартості за побутову техніку і меблі на суму 21996 грн. 50 коп., що виклав письмово в своїй заяві (а.с.192). Позивач просила суд поділити спільно нажите в період шлюбу майно, а саме : вбудована поверхня та духова шафа «Арістон», телевізор LG 37 LE, пральна машина BOSCH, морозильна камера STINOL, стіл кухонний деревяний, табуретки 4 шт. деревяні, диван «Лорд», два дивани розкладачки, два килими, мікрохвильова піч LG, витяжка FOX, холодильник SNAIGE, телевізор LG, тюнер CUROSKY DVB-800SUPE, пилосос WEST, вентилятор SATURN 2 шт., кухня з мийкою та антресолями, стіл кухонний деревяний, стільці кухонні деревяні 6 шт., стіл письмовий деревяний, полиця книжкова деревяна 2 шт., вішалка деревяна, диван та два крісла, 2 деревяних столика з поличками, стійка деревяна під апаратуру, трюмо (дзеркало), шафа 4-х дверна з антресолями, тумба 2 шт., тумба шкільна, журнальний столик деревяний, стілець 2 шт. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Так, відповідно до Звіту про оцінку рухомого спільно нажитого майна згідно переліку ( 31 позиція), який було складено субєктом оціночної діяльності ПП «Експерт Хаус» на замовлення позивача щодо ринкової вартості оцінки рухомого майна, розташованого за адресою : [ADDRESS], станом на 19.12.2015 року оцінено все вказане вище майно, ринкова вартість якого становить 94300 грн. За ст. 71 СК України майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач запропонувала варіант поділу майна з урахуванням якнайменших витрат для транспортування, пошкодження речей, тобто вмонтовані і стаціонарні речі позивач пропонувала залишити в користуванні відповідача. Відповідач не запропонував свого варіанту поділу майна, а погодився компенсувати позивачу половину його вартості на суму 21996,50 грн., однак такий спосіб поділу майна, як грошова компенсація замість частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за згодою іншого з подружжя (ст.71 СК України). Суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині поділу рухомого майна, яке придбане сторонами в період шлюбу, за цим варіантом поділу позивачу [PERSON] виділити : телевізор LG 37 LE, вартістю 15000 грн., пральна машина BOSCH, вартістю 6000 грн., морозильна камера STINOL, вартістю 5500 грн., стіл кухонний деревяний, вартістю 1500 грн., табуретки 4 шт. деревяні, вартістю 600 грн., диван «Лорд», вартістю 3500 грн., диван розкладачка, вартістю 2000 грн., килим, вартістю 1500 грн., всього виділити майна на суму 35600 грн.; а відповідачу [PERSON] виділити : вбудовану поверхню з духовою шафою «Арістон», вартістю - 6000 грн., мікрохвильова піч LG, вартістю 800 грн., витяжка FOX, вартістю 950 грн., холодильник SNAIGE, вартістю 7500 грн., телевізор LG, вартістю 12000 грн., тюнер CUROSKY DVB-800SUPE, вартістю 650 грн., пилосос WEST, вартістю 800 грн., вентилятор SATURN 2 шт., вартістю 1000 грн., кухня, вартістю 4000 грн., стіл кухонний деревяний, вартістю 1500 грн., стільці кухонні деревяні 6 шт., вартістю 900 грн., стіл письмовий деревяний, вартістю 1400 грн., полиця книжкова деревяна 2 шт., вартістю 400 грн., вішалка деревяна, вартістю 2000 грн., диван розкладачка, вартістю 2000 грн., диван та два крісла, вартістю 5000 грн., деревяних столика з поличками, вартістю 3000 грн., стійка деревяна під апаратуру, вартістю 2000 грн., трюмо (дзеркало), вартістю 600 грн., шафа 4-х дверна з антресолями, вартістю 2000 грн., тумба 2 шт., вартістю 300 грн., тумба шкільна, вартістю 300 грн., журнальний столик деревяний, вартістю 1500 грн., стілець 2 шт., вартістю 600 грн., килим, вартістю 1500 грн., всього на загальну суму 58700 грн. Різниця вартості спільного майна в сумі 11550грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (94300 :2 = 47150 грн. 35600 =11550грн.). Відповідно до положень ст. ст. 79,80,88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на корить позивача понесені нею судові витрати повязані з проведенням експертизи щодо визначення вартості майна в сумі 1200 грн., та сплачений судовий збір на загальну суму 2232,20 грн., підтверджено відповідними квитанціями. А також, відповідно до ст. 84 ЦПК України, з урахуванням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на правову допомогу в розмірі 5600 грн., що підтверджено квитанцією та відповідним розрахунком роботи адвоката. Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved