Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнім дочці та сину, а також про надання дозволу на необмежені виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] та неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, подавши до суду заяву від 07 серпня 2017 року в якій просила суд в якому просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітній дочці та неповнолітньому сину, надати дозвіл на необмежені виїзди за кордонна строк до 01 серпня 2019 року до наступних країн: Австрійська Республіка, Королівство Бельгія, Республіка Білорусь, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії, Грецька Республіка, Республіка Грузія, Королівство Данія, Арабська Республіка Єгипет, Держава Ізраїль, Республіка Ірландія, Республіка Ісландія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Князівство Ліхтенштейн, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Молдова, Князівство Монако, Королівство Нідерландів, Федеративна Республіка Німеччина, Королівство Норвегія, Соціалістична Республіка В'єтнам, Об'єднані Арабські Емірати, Республіка Польща, Португальська Республіка, Російська Федерація, Румунія, Словацька Республіка, Королівство Таїланд, Турецька Республіка, Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Чорногорія, Швейцарська Конфедерація, Королівство Швеція, Японська держава, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] та неповнолітній доньці [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідач, являючись батьком дітей, участі у їх вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання та їх розвиток не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, участі в організації відпочинку дітей в період шкільних канікул, організації лікування та навчання не приймає. Позивачка зазначає, що виїзд сина за кордон є необхідною мірою у зв'язку зі станом його здоров'я, оскільки він потребує лікування та медичного спостереження лікарями за межами України та відповідає інтересам і бажанням дитини, за своєю метою повинен сприяти загальному розвитку та оздоровлення дитини. Виїзд доньки необхідний з метою проходження нею навчання за кордоном, де дівчина пройшла відповідний конкурс, була зарахована до навчального закладу, тому існує термінова необхідність виїзду у зв'язку з початком навчального періоду. Відповідач [PERSON] на звернення позивачки з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон, ігнорує прохання матері, тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано. Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд неповнолітніх сина та доньки на навчання та лікування за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], тому з метою захисту прав дитини позивачка вимушена була звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на виїзд за межі України. Представник позивача в судове засідання 18.08.2017 року з'явився, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання 18.08.2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином кур'єрським зв'язком, фактичну судову кореспонденцію за місцем реєстрації не отримав, про що свідчать довідки кур'єра про відмову відповідача від прийняття кореспонденції. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання 18.08.2017 року з'явився, проти позовну заяву підтримав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що викладені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, якій було розірвано за рішенням Іллічівського міського суду від 03 квітня 2008 року. Від шлюбу у сторін народилися діти, син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень було зроблено відповідно записи за № 213 та № 214 та про що свідчать свідоцтва про народження [NUMBER] та [NUMBER], видані Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2009 р. по справі № 2-491/2009, яким місце проживання обох дітей [PERSON] визначено з нею, а для [PERSON] встановлений режим побачень з дітьми. Вказане рішення було залишено без змін судом апеляційної інстанції після його перевірки за скаргою [PERSON] Судом встановлено, що відповідно до довідки ЗАТ «Інститут клінічної реабіталогії» м. Тула, наданих медичних висновків та досліджень [PERSON], він не має можливості самостійно пересуватися (страждає на ДЦП) та потребує лікування та медичних процедур, спостереження лікарів, які на протязі тривалого часу консультують та надають допомогу за встановленим діагнозом. У доньки [PERSON] існує термінова потреба виїзду за кордон у зв'язку з тим, що вона пройшла конкурсний відбір, отримала запрошення на навчання за кордоном та відповідний навчальний семестр розпочинається з вересня 2017 року. Відповідно до частини 2 статті 154 СК України, батьки дитини мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Згідно до п. 1 та п. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» та відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Підпунктом 3 п.2-2 вказаних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини. Відповідно до положень частини другої статті 4 Закону України « Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або закон них представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правилами оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадян України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у якій, відповідно до правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 років здійснюється лише за згодою батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду за кордон досягли повноліття. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріальною згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 798-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу відповідно до рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд приймає до уваги, що є необхідність виїзду дітей за кордон з метою навчання, оздоровлення, всебічного розвитку дітей, та вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що відображають права та інтереси дітей та приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved