Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1286 щомісяця з часу досягнення дитиною повноліття [INFO]. до досягнення 23-х років, та половину вартості першого року навчання в розмірі 3300 грн, як додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від утримання сина після досягнення ним повноліття, а останній продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила позов задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили. Позивач вказав, що має на утриманні двох малолітніх дітей та хвору матір. Також вказав нате, що позивач не надала достатніх доказів, що підтверджують факт навчання [PERSON] у Економіко-юридичному училищі Київського університету туризму. Представник третьої особи в судовому засіданні просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі мають повнолітню дитину: [PERSON], [INFO] До настання повноліття [PERSON] - [INFO]. відповідач сплачував аліменти на утримання сина за рішенням Деснянського районного суду м. Києва суду від 09.02.2016р. Постановою від 05.12.2016р. виконавче провадження з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва суду від 09.02.2016р було закінчено у зв'язку із повним виконанням рішення суду. Згідно довідки від 05.09.2016р. [PERSON] дійсно навчається в Економіко-юридичному училищі Київського університету туризму, термін навчання з 01.09.2016р. пл. 30.06.2017р. Згідно рахунку фактури № УТ-0002687 від 04.08.2016р. за навчання [PERSON] було сплачено 3 300 грн за перший семестр навчання. Дані кошти було сплачено позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.ч. 2, 3 ст. 185 СК України). Позивач посилаючись на вищевказану статтю, просить стягнути з відповідача 1/2 частину витрат за річну оплату навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі у розмірі 3 300 грн. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. А тому положення про додаткові витрати після досягнення дитиною повноліття застосовуватись не можуть. Одночасно суд приходить до висновку про те, що оскільки, відповідач обов'язки по матеріальному утриманню [PERSON], який продовжує навчання, не виконує та сторони в добровільному порядку не визначилися в питанні матеріального утримання дитини, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання останнього. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 199 СК України, наявність у відповідач на утриманні двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., та хвору матір [PERSON] і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 643 грн 00 коп щомісяця до досягнення [PERSON] 23 років, до закінчення навчання за умови його продовження. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Звернення позивача до державної виконавчої служби, про примусове стягнення аліментів, суд до уваги не бере, оскільки такі звернення робилися з метою примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва суду від 09.02.2016р. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів того, що позивач зверталася до відповідача із вимогою про надання допомоги на дитину з моменту досягнення [PERSON] повноліття, суду надано не було, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. На підставі викладеного,

Outcome: partial