Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20 квітня 2016 року вона з відповідачем уклала договір позики, згідно якого вона позичила [PERSON] гроші у сумі 3500 грн. 00 коп. з умовою їх повернення до 01 липня 2016 року. Однак, до теперішнього часу відповідач не повернула суму боргу. Крім того, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, передбачених договором позики, відповідач повинна їй сплатити 3% річних за період з 01 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року в сумі 20 грн. 14 коп. У звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 3500 грн. 00 коп., суму 3% річних в розмірі 20 грн. 14 коп., та судові витрати по справі. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом (ст.614 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14. В судовому засіданні встановлено, що 20 квітня 2016 року відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 3500 грн. 00 коп., які зобовязалася повернути до 01 липня 2016 року, про що мається відповідна розписка. Розмір трьох відсотків річних за період з 01 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року включно (39 днів) складає: (3500 х 3% ):100%:365х39 = 11 грн. 22 коп. Відповідно до приведеного позивачем розрахунку, розмір трьох відсотків річних за період з 01 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року включно складає 20 грн. 14 коп. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, з урахуванням ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою від 20 квітня 2016 року в сумі 3500 грн. 00 коп., три відсотки річних в сумі 11 грн. 22 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial