Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати її цивільним позивачем у кримінальному провадженні №12016060020005426 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, а [PERSON] цивільним відповідачем; стягнути з [PERSON] на її користь 46589,96 грн. матеріальної шкоди та 3000000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що з вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах з [PERSON], сталася ДТП внаслідок якої позивач отримала ушкодження здоровя та перебувала на лікуванні в лікарні, у звязку з чим понесла витрати та була визнана потерпілою в кримінальному провадженні. Внаслідок вказаної ДТП позивач зазнала фізичного болю, втратила здоровя, їй була завдана психологічна травма, вона була вимушена істотно змінити організацію і спосіб свого життя. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 04.06.2018 року позовну заяву залишено без руху. 13.06.2018 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з ФОП [PERSON] на її користь 48989,39 грн. матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 14.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. 09.08.2018 року від представника відповідача ФОП [PERSON] адвоката [PERSON] до суду надійшов відзив з додатками, в якому він просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 09.11.2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження. В підготовчому засіданні 20.11.2018 року до учті у справі в якості співвідповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське». В судовому засіданні 06.12.2018 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України. 16.01.2019 року та 24.01.2019 року до суду від відповідача [PERSON] (транспортного) страхового бюро України надійшли відзиви на позов, в яких представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позову щодо МТСБУ та здійснити розгляд справи без участі представника МТСБУ. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити, а представник відповідача ФОП [PERSON] заперечував щодо задоволення позову. Представники відповідачів [PERSON] «СТ «Іллічівське», МТСБУ та третя особа в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, представник МТСБУ у відзиві на позов просив розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування\~\~матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно захистити свої права та інтереси. Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України таким субєктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України та ч.2 ст.1187 ЦК України. Судом встановлено, що 19.08.2016 року о 23 годині 30 хвилин, [PERSON], в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України керував технічно-справним автопоїздом «Renault», номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «Kron», номерний знак [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, здійснював рух на ділянці проїзної частини вул. Покровської, поблизу будинку №159 у м. Житомирі в напрямку від вул. Парникової до вул. [PERSON]. Порушуючи вимоги п.2.3 (б) ПДР України у вищезазначений день, час та місці [PERSON], керуючи автопоїздом «Renault», номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «Kron», номерний знак [NUMBER], проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п.12.4 зазначених Правил, в межах населеного пункту здійснював рух автопоїздом зі швидкістю понад 60 км/год, порушуючи п.12.1 зазначених Правил під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та, як наслідок, виїхав на смугу зустрічного руху вул. Покровської та допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. В подальшому автопоїзд під керуванням [PERSON], допустив зіткнення з автомобілем «ИЖ-2715», номерний знак 03973ВВ, який перебував у нерухомому стані, у правій смузі руху вул. Покровської у м. Житомирі, в напрямку руху від вул. [PERSON] до вул. Парникової. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ИЖ-2715», номерний знак 03973ВВ, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: опіків ІІА-Б-ІІІ ступеню тулубу, обох верхніх та нижніх кінцівок, лівої сідниці, площею тіла ураження 42%, ран в ділянці верхніх кінцівок, закритого перелому кісток правого передпліччя, закритої черепно-мозкової травми крововиливів під тверду та мяку мозкові оболонки, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Так, необережні дії [PERSON], які виразились в порушенні ним вимог пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, перебували у прямому причинному звязку із створенням аварійної обстановки, з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Згідно наданих доказів обвинувачений перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] з 29.07.2016 року, на час вчинення ДТП він керував автомобілем, що належав цивільному відповідачу та перебував у відрядженні тобто з основного місця роботи (м. Львів) був направлений для перевезення вантажу до м. Житомира, після вивантаження вантажу отримав розпорядження керівника чекати наступного дня для наступної поїздки, за цей період часу мав отримати добові. Усі ці обставини підтверджують, що обвинувачений та цивільний відповідач ФОП [PERSON], на день вчинення кримінального правопорушення перебували у трудових відносинах, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки, яким є ФОП [PERSON], згідно ст.1187 ЦК України повинен нести відповідальність за завдану шкоду. Вищевказані обставини встановлені вироком Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2018 року по справі №295/529/17, а тому, відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України не потребують доказування. Вищезазначеним вироком суду визнано [PERSON] винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання, а також задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16.05.2018 року, вищезазначений вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] скасовано, призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін. Відповідно до полісів №№АЕ/8497061, АЕ/8497062 від 20.05.2016 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована [PERSON] «Страхове товариство «Іллічівське», де забезпеченими є вищезазначені транспортні засоби, якими 19.08.2016 року керував [PERSON] Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах, визначених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року (далі Закон). Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом предявлення позову безпосередньою до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року в справі №754/1114/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарняній установі з 20.08.2016 року по 10.11.2016 року та понесла витрати на придбання препаратів та ліків за призначенням лікарів на загальну суму 46596 грн. 96 коп., що підтверджується копіями фіскальних чеків, наявними в матеріалах справи та їх оригіналами, оглянутими в судовому засіданні, а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають до задоволення в цій частині. Розмір понесених витрат позивача на придбання ліків на суму 48989,39 грн., як зазначено в заяві про уточнення позовних вимог, не підтверджується матеріалами справи. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст.1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. З огляду на ту обставину, що потерпілій [PERSON] спричинено глибокі фізичні страждання внаслідок отриманих травм під час ДТП, встановлення їй з 23.02.2017 року 2 групи інвалідності, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала [PERSON], істотних вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, а саме необхідність тривалого лікування, перебування на лікарняному, робота лікарем в КУ ЖОДЛ з наслідками отриманих травм, та виходячи із засад розумності і виваженості, а також з огляду на обставини ДТП та встановлені в судовому засіданні факти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Також відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ФОП [PERSON] в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial