Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини його доходів, на весь час його навчання, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона з відповідачем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 12.09.2000 року, від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], якому вже виповнилось 18 років, і який є учнем Медичного інституту традиційної і не традиційної медицини, строк закінчення навчання - 01.09.2018 року. У зв'язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги від батьків, проте батько йому матеріальної допомоги не надає. 22 грудня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами скороченого позовного провадження. Сторони у судове засідання не зявилися, позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 677 (а.с. 9). До досягнення сином сторін повноліття, з батька у встановленому законом порядку стягувались аліменти на утримання сина до досягнення ним віку повноліття, що підтверджується дублікатом виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2000 року в справі № 13-129/2000р. (а.с. 16). Після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчання у Дніпровському Медичному інституті традиційної і не традиційної медицини, строк закінчення навчання - 01.09.2018 року, що підтверджується відповідною довідкою вих.№ 17.168 від 19.10.2017 року та договором на платну підготовку спеціаліста Дніпропетровського Медичного інституту традиційної і не традиційної медицини (а.с. 12, 13-14). Як вбачається зі змісту позовної заяви матеріальну допомогу на утримання сина сторін надає його мати, батько сплачував за рішенням суду аліменти до досягнення ним повноліття, а на теперішній час не надає йому допомогу на його утримання, хоча і працює і має можливість надавати йому матеріальну допомогу. В контексті викладених відносин, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані Сімейним кодексом України (надалі по тексту - СК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved