Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 20.08.2020 року о 14.00 год. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Megane» [NUMBER] та рухаючись по вул.Героїв Небесної Сотні зі сторони вул.Логінова в напрямку вул.Богдана Хмельницького в м.Біла Церква Київської області, порушив вимоги п.1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 ПДР України, проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не надав перевагу в русі пішоходу, яка перебувала на нерегульовному пішохідному переході, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода, [PERSON] , де вона перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішоходному переході з права на ліво та мала перевагу в русі. В результаті дорожньо-транспротної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12020110030003010 від 26.08.2020 року відносно відповідача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 27.04.2021 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк два роки. Вирок суду набрав законної сили. Позивач зазначає що відповідно вироку суду, відповідач свою вину визнав в повному обсязі, зобов`язувався відшкодувати позивачу узгоджену суму завданої шкоди в розмірі 50 000,00 грн., розділивши її на дві виплати, а саме 20 000,00 грн. сплатити в строк до 17.01.2021 року і 30 000,00 грн. виплатити до 02.04.2021 року, про що написав розписку. Проте на дату зверенння до суду відповідач завдані збитки не відшкодував. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, проходила лікування, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач зазнала втрат, як матеріального так і морального характеру. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь заподіяну шкоду у розмірі 60 717 грн.92 коп., а саме:матеріальну шкоду в розмірі 20 717 грн.92 коп. та моральну шкодиу у розмірі 40 000,00 грн. Ухвалою суду від 12.10.2021 року було відкрито провадження у даній справі, в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Надала до справи оригінал розписки відповідача. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, жодних клопотань чи заперечень, відзиву на позов не подав, та відповідно до положень ч.6 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2021 року по кримінальному провадженню №12020110030003010 від 26.08.2020 відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України та призначено останньому покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду 28.05.2021 року набрав законної сили.(а.с10-12). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 20.08.2020 року о 14.00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Megane» [NUMBER] (реєстрація Республіки Польща) та рухаючись по вул.Героїв Небесної Сотні зі сторони вул.Логінова в напрямку вул.Богдана Хмельницького в м.Біла Церква Київської області, порушив вимоги п.1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 ПДР України, проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не надав перевагу в русі пішоходу, яка перебувала на нерегульовному пішохідному переході, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода, [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво та мала перевагу в русі. Вироком суду встановлено, що сукупність допущених відповідачем [PERSON] грубих порушень вимог п. п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 18.1 ПДР України, перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала наступні тілесні ушкодження: перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритий перелом лівого наколінника без зміщення уламків. Дані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідний тривалий строк - більш ніж 3 тижні. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту позовних вимог, вбачається, що внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Білоцерківській міській лікарні № 2 із 20.08.2020 року по 14.09.2020 року з діагнозом: закритий перелом внутрішньосуглобовий латерального виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Закритий перелом лівого наколінника без зміщення уламків. Дане підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, історія хвороби № 7079. (а.с.14). На лікування позивачем було затрачено грошові кошти у розмірі 17 717 грн.92 коп., що підтверджено копіями фіскальних чеків та довідок на придбання медикаментів та ліків, здійснення обстежень (а.с.15, 16-19,20). Крім того, згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого через завдані травми позивачу необхідно ще одне оперативне втручання, а саме: видалення металофіксаторів після первинної операції, вартість якого є також досить затратною. Також під час дорожньо-транспртної пригоди їй було пошкоджено одяг, загальною вартістю 3000 грн. Також, позивач в своїй позовній заяві зазначила, що внасліок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала моральних страждань в зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень, оскільки відчувала сильний фізичний біль, під час заподіяння тілесних ушкоджень, і протягом всього тривалого лікування, перенесла складну операцію, в зв`язку з чим були порушені її нормальні життєві зв`язки, внаслідок чого вона була позбавлена можливості працювати. Позивач перебуває в стресовому стані, займається лікуванням та проходить реабілітацію, на що затрачено значні кошти, та в подальшому потребує ще оперативного втручання, на що потрібні кошти, вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав і інтересів. Відповідач всупереч своїх обіцянок, добровільно шкоду не відшкодував. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у відшкодуванні витрат на лікування в сумі 20 717,92 грн. і дане право підлягає захисту в судовому порядку. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 40 000 грн, - суд вважає таку вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд вважає, що діями [PERSON] , позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в фізичних стражданнях, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, в результаті яких позивач вимушена була тривалий час лікуватися, перенесла складне оперативне втручання, та через завдані травми потребує додаткове оперативне втручання. Вказані обставини вплинули на порушення звичного способу життя, можливість працювати. Відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодував, хоча розмір та спосіб відшкодування був погоджений сторонами, що підтверджено розпискою відповідача. [PERSON] непереадресував свою відповідальність на страховика, а добровільно взяв зобов`язання особисто відшкодувати позивачу спричинену шкоди, погодив розмір відшкодування та, на час розгляду даної справи судом, не подав жодного заперечення з приводу позовних вимог. Враховуючи вищенаведене та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 40 000,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач на підставі ч. 2 ст.5 Закону України «Про судовийзбір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути на користь держави з відповідача у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved