Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], третя особа Харківська товарна біржа, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 30.08.2001 року між її матір'ю - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 274, на підставі якого нею була придбаний 3/10 частини житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. [INFO] її мати померла, у визначений чинним законодавством термін вона звернулась з заявою до державного нотаріуса, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано на підставі угоди, укладеної на товарній біржі. Оформити право власності на 3/10 частини житлового будинку у відповідності до вимог чинного законодавства в даний час вона не може, оскільки покупець, її мати, померла. В зв'язку з цим просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 274 від 30 серпня 2001 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано Лозівським філіалом Харківської товарної біржі. 30 січня 2019 року позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 3/10 частини житлового будинку літ «А-1», житловою площею 59,2 кв.м., з господарчими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Крім цього не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Представник відповідача територіальної громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі, заперечень не мають. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але раніше на адресу суду надавав відгук в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Оскільки матеріали містять всі необхідні для вирішення справи відомості, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що розташоване по [ADDRESS], яке складається з 3/10 частин житлового будинку літ.А-1, житлова площа 59,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу № 274 від 30.08.2001 року. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, позивач [PERSON] є дочка померлої, та спадкоємицею за законом першої черги спадкування. Позивач своєчасно звернулась до Лозівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] матері [PERSON], у зв'язку з чим було заведено спадкову справу за № 278/2008. У заяві про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачем було зазначено спадщину житловий будинок [ADDRESS] та для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом було подано правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу, зареєстрований Лозівською філією Харківської товарної біржі 30.08.2001 року за реєстраційним № 274, право власності зареєстровано Лозівським бюро технічної інвентаризації. Однак, державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. було відмовлено позивачу в оформленні спадщини на підставі того, що відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин та недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2018 року № 1134/02-31. Нотаріальне посвідчення вказаного договору вже є неможливим, оскільки де знаходиться продавець дізнатися не здається можливим, покупець на цей час є померлим та за життя після укладання договору зареєстрував його в Лозівському бюро технічної інвентаризації, тобто вчинено ряд дій, що унеможливлюють вирішення питання в іншому, окрім судового порядку На дату укладання вказаного вище договору у ст. 9 Житлового Кодексу України вказується, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. При укладенні договору, сторони узгодили та виконали всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року(чинна на час придбання майна). Також з положень ч. 1 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 220 ЦК України в редакції від 2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За таких обставин, у відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України, у випадках встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до положень ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню, оскільки позов визнаний відповідачем у повному обсязі на підставі доказів, наданих позивачем по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved