Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та зміну розміру аліментів. Вказувала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.09.2014 року шлюб між нею і [PERSON] було розірвано та стягнуто з [PERSON] на її користь, на утримання їхнього спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 11.09.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] вищезгадане рішення суду в частині стягнення з нього аліментів не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась значна заборгованість у розмірі 25920 грн. Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 11.09.2014 року по 30.04.2018 року, яка підлягає стягненню з [PERSON] становить 7962,00 грн. Крім того вказує, що на даний час матеріальний стан [PERSON] значно покращився, він працевлаштований, проходить службу у військові частині [NUMBER] та отримує дохід, який за період з вересня 2017 року по січень 2018 року склав 31932,44 грн. При цьому вона, на даний час не працюю, проживаю разом із їхнім спільним малолітнім сином та здійснює за ним догляд. Стан здоров`я їхнього спільного із відповідачем малолітнього сина є незадовільним, йому був поставлений діагноз: «наслідки перенесеного крововиливу в головний мозок. Правобічний геміпарез. Симптоматична епілепсія». 29.04.2013 року він був визнаний дитиною інвалідом. В зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 11.09.2014 року по 30.04.2018 року в сумі 7962,00 грн. та просить стягнути з [PERSON] , на її користь на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням ним повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомив. Будь-яких клопотань не заявив, відзив на позов не подавав. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.09.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Також даним рішенням було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання їхнього спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 11.09.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. В подальшому було виписано виконавчий лист № 727/7907/14-ц від 02.10.2014 року. З довідки-розрахунку в/п [NUMBER] про розмір нарахованих та сплачених аліментів встановлено, що [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, в зв`язку з чим станом на 03.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 25920 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов`язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різним. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01 липня 2015 рок та № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 р. Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності його вини щодо несплати аліментів. З урахуванням того, що розрахунок пені за прострочку сплати аліментів за період з 11 вересня 2014 року по 30 квітня 2018 року є правильним та таким, що складений позивачем у відповідності до вимог статті 196 СК України, оскільки в цьому розрахунку вірно зазначені всі суми простроченої заборгованості та кількість днів цієї простроченої заборгованості, суму пені в розмірі 7962,00 (666+2190+2196+2190+720) гривень слід стягнути з відповідача на користь позивача, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Так, стаття 192\~СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Такими обставинами, зокрема, можуть бути: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь\~\~інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Розглядаючи даний спір суд зважує на те, що утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків за нормами\~\~українського закону. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Кошти на утримання дитини присуджуються\~\~судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Так, відповідно до вимог ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення\~\~нею повноліття. З 8 липня 2017 року було змінено мінімальний розмір аліментів, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір\~\~аліментів, який визначається\~\~законом - це той мінімум, який батьки зобов`язані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. З 8 липня 2017 року цю межу було підвищено з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається кожного року законом про державний бюджет. Так, у 2018 році, мінімальний розмір аліментів для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2018 року - 746 гривні, з 1 липня - 779,5 гривень, з 1 грудня - 813 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 930 гривень, з 1 липня - 972 гривні, з 1 грудня - 1013,5 гривень. Вирішуючи позовну вимогу про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини,\~\~зокрема, ч.1 ст.141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.). Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про зміну розміру аліментів заявлені позивачкою з урахуванням фактичних потреб дитини, фінансових та матеріальних можливостей батька та матері, а також передбаченого ст.182\~СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено, у зв`язку з відсутністю постійного місця роботи аліменти на утримання дитини відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.09.2014р. відповідач повинен був сплачувати в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., однак ухиляється від цього, рішення суду не виконує, хоча на даний час такий розмір є меншим за мінімальний розмір аліментів, іншої матеріальної допомоги не надає, позивачці на даний час важко утримувати дитину, крім того витрати на її утримання збільшуються, дитина є інвалідом. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] №318 від 28.12.2017 року та довідкою про заробітну плату за вересень 2017р.-січень 2018р. підтверджуються посилання позивачки на те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів (30.09.2014р.) матеріальний стан останнього покращився, він отримує заробітну плату, має стабільний дохід. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статтею 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України у справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року та постанові Верховного Суду у справі № 638/7075/16-ц від 19.03.2018 року. Отже,\~за цих\~безпосередньо встановлених\~у суді\~обставин,\~відповідно до\~конституційного принципу\~\~верховенства\~права,\~зваживши на\~матеріальні та\~духовні потреби\~дитини та\~враховуючи,\~що матеріальний\~стан відповідача\~покращився,\~він офіційно\~отримує заробітну\~плату,\~а відтак\~суд вважає\~за необхідне\~та справедливезмінити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] і стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини. В зв`язку з чим, позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved