Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 27 жовтня 2006 року в місті Харкові, відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 1293; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 жовтня 2006 року зареєстрований шлюб з відповідачем, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, сімейні відносини не підтримують з початку 2018 року, спільного господарства не ведуть. Продовження сімейних відносин неможливо, сім`я розпалась та поновлена бути не може. Діти залишилися мешкати разом з матір`ю. Відповідач сплачує аліменти на двох дітей [PERSON] та [PERSON] , на підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відповідач не надає. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року сторони зареєстрували шлюб в місті Харкові, відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 1293 (а.с.4). З початку 2018 року сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що з вищенаведених підстав подальше існування сім`ї позивача з [PERSON] не можливе, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Далі, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с.14). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає із дитиною окремо та самостійно її виховує і утримує, відповідач із сім`єю не проживає, матеріально допомоги не надає. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати неповнолітню дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved