Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною заявою, яку мотивує тим, що на підставі договору дарування вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровано 4 особи: вона, її бабуся [PERSON], та відповідачі по справі її дядя [PERSON] та його дружина [PERSON] Відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі, але в квартирі не проживають з 2001 року, особисті речі, що належать їм, в квартирі відсутні, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють. Так як до теперішнього часу відповідачі не бажають знятися з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у зв'язку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованих відповідачів, не може вільно розпорядитися своєї власністю, що порушує її право власності, усунення яких вона має права вимагати в судовому порядку. Просить визнати відповідачів втратившими право користування вказаним житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти розгляд справи у заочному порядку не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 74 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Представник третьої особи Хортицького РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, третіх осіб за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 08.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Сіпяковим О.С. за № 51, позивачу по справі [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (арк. 9-10). Право власності на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку (арк. 11). Згідно довідки Центру обслуговування абонентів № 6 МКП «Основаніє» від 02.11.2015 № 2402 в зазначеній квартирі зареєстровано 4 особи: позивач, її бабуся [PERSON], та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (арк. 14). Згідно акту Центру обслуговування абонентів № 6 МКП «Основаніє» від 06.11.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в зазначеній квартирі, але в квартирі не мешкають з 2001 року та по теперішній час (арк. 16). Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійснення власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно з ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозв'язку і достатності, суд вважає доведеним, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом не чинилось, тривалий час вони ним не користується з власної ініціативи, їх майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялись, чим чинять позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Суд вважає, що за вказаних обставин відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, у зв'язку з чим позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити. Позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстрації за вказаною адресою є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто рішення суду про визання особи втратившим право користування є самостійною правовою підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не знаходить, в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial