Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права спільної сумісної власності за кожним на Ѕ частки квартири [ADDRESS] . 29 грудня 2017 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження. 23 січня 2018 року позивачем [PERSON] подану заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, відповідно до якої просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «Ravon» д.н.з. [NUMBER] з виплатою позивачу грошової компенсації в розмірі 55 000 гривень. Крім того, до участі у справі залучено в якості третьої особи Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк». 31 січня 2018 року позивачем [PERSON] подану заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, відповідно до якої просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частки квартири [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «Ravon» д.н.з. [NUMBER] з виплатою позивачу грошової компенсації в розмірі 70 000 гривень. Подану заяву мотивує тим, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , однак дане майно було набуте подружжям за час шлюбу. Крім того, відповідно до кредитного договору № 2/1523336, укладеного 17 січня 2017 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Креді Агріколь Банк», останній надав кредит у розмірі 83 300 гривень для придбання автомобіля «Ravon» д.н.з. [NUMBER] , 2016 року випуску. Загальна вартість автомобіля становила 213 300,00 гривень, решту вартості автомобіля у розмірі 130 300 гривень було сплачено за рахунок спільних коштів подружжя. Також щомісячно на погашення кредиту подружжя сплачувало по 2161 гривні, починаючи з лютого 2017 року. За десять місяців 2017 року подружжям сплачено за кредитним договором 21 610 гривень. Сума внесених в рахунок за кредитом коштів становить 151 910 гривень. Відтак позивач просить стягнути грошову компенсацію в розмірі Ѕ суми, сплаченої в рахунок оплати автомобіля коштів. В судовому засіданні 31 січня 2019 року за клопотанням сторін судом прийнято рішення у відповідності до ст. 277 ЦПК України щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 22 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому вказує, що, виходячи з умов кредитного договору, сума в розмірі 2161 гривні, здійснювалася не в рахунок сплати автомобіля, а в рахунок винагороди банку за користування кредитом, а частина цієї суми йшла на погашення основного боргу (тіла кредиту). Купівля автомобіля була здійснена за кошти, які були сплачені двома частинами: перша частина - авансовий платіж в сумі 130 300 гривень. Зазначені кошти є коштами в конвертації 5 000 доларів США, які були позичені [PERSON] в інтересах сім`ї 20 грудня 2016 року за розпискою. 21 грудня 2016 року були розміщені на його батьківському рахунку, який був спеціально відкритий з цією метою, та були в той самий день перераховані на рахунок автосалону, в якому був придбаний автомобіль. Друга частина - 83 300 гривень була перерахована з рахунку ПАТ «Креді Агріколь Банк» на рахунок автосалону. Таким чином процедура купівлі автомобіля була завершена після внесення другої частини вартості автомобіля. Жодних зобов`язань після цього у сім`ї сторін перед автосалоном не було, право власності на автомобіль було зареєстроване на ім`я [PERSON] . Решту операцій по внесенню кошів на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк», страхової компанії по страхуванню «КАСКО», нотаріусу за посвідчення договору застави були пов`язані не з автомобілем, а виключно з виконанням умов кредитного договору. Відтак сплачена за кредитним договором сума 21 610 гривень є здійсненою платою на користь банку за користування його кредитними коштами протягом десяти місяців і не може бути кваліфікованою як майно, що є майном подружжя, наявним на час розгляду справи, оскільки ці кошти вже вибули, як такі, що сплачені на користь банку, і не можуть вважатися майном подружжя, яке підлягає поділу. Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем [PERSON] права спільної часткової власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] , то така вимога є безпідставною, оскільки квартира не була придбана за кошти подружжя, відтак така не може бути включена до майна подружжя та визнана спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити. Крім того, цього ж числа відповідачем подано зустрічний позов, який прийнято судом до розгляду з первісним, відповідно до якого [PERSON] просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. [NUMBER] , поклавши на нього боргові зобов`язання по погашенню кредиту за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у [PERSON] . Окрім цього, просить виділити у власність [PERSON] автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з [PERSON] кошти в сумі 164 945,81 гривень. Поданий позов мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] було придбано наступне майно, яке підлягає поділу: автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2016; автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] ; обладнання, яке знаходиться в салоні-перукарні «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], а саме: чотири крісла перукарські, 1 кондиціонер марки Sanyo, 1 телевізор, 1 стіл масажний, 2 професійні фени, 2 професійні перукарські машинки для стрижки. Для придбання автомобіля марки «Ravon» модель R2 д.н.з. [NUMBER] , подружжям було позичено у [PERSON] , кошти у сумі 5000 доларів США та взято кредит в сумі 83 300 гривень в ПАТ «Креді Агріколь Банк», даний автомобіль був придбаний за 213 300 гривень. Такий був придбаний в інтересах сім`ї, був зареєстрований на ім`я [PERSON] та знаходиться в заставі на підставі договору застави № Z1/1523336 від 17 січня 2017 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Даний борг є спільним боргом подружжя, на даний час він не повернутий [PERSON] , а відтак сума боргу [PERSON] по даній розписці становить 2 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 66 500 гривень. Відповідно до довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 8 лютого 2018 року, заборгованість по тілу кредиту становить 70 994,75 гривень, боргове зобов`язання по сплаті тіла кредиту та процентів до завершення договору - 101 538,24 гривень, «КАСКО» - 23 228,37 гривень. Загальна сума заборгованості по тілу кредиту та суми процентів, що підлягають сплаті до завершення кредитного договору №2/1523336 від 17 січня 2017 року станом на 13 лютого 2019 року та зобов`язання по страхуванню «КАСКО» на користь банку становить 124 766,61 гривень. Таким чином сума боргу [PERSON] за кредитним договором становить 62 383,31 гривень. Вказує, що ринкова вартість автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , який також був придбаний за час шлюбу та залишився у користуванні відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , становить 10 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 266 000 гривень. Відтак, виходячи з рівності часток подружжя, вартість Ѕ ідеальної частки даного автомобіля, яка належить кожній зі сторін, становить 133 000 гртвень. Крім того, зазначає, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] 29 листопада 2011 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Для здійснення нею підприємницької діяльності за спільні кошти подружжя було придбане обладнання, яке знаходиться в салоні-перукарні «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], а саме: чотири крісла перукарські, 1 кондиціонер марки Sanyo, 1 телевізор, 1 стіл масажний, 2 професійні фени, 2 професійні перукарські машинки для стрижки. Вартість даного майна становить 18 000 гривень. Відтак вартість майна, яке підлягає поділу, становить 495 875 гривень. Таким чином вартість Ѕ ідеальної частки, яка належить кожному зі сторін в спільному майні подружжя, становить 247 937,5 гривень. У зв`язку з наведеним, пропонує зазначений вище порядок поділу майна та просить даний позов задовольнити. 19 березня 2018 року представник позивача Кунтий Н.О. подав заперечення на зустрічний позов, відповідно до якого вказує, що майно, яке знаходиться у приміщенні перукарні «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] а належить на праві власності ФОП [PERSON] , частиною з даного обладнання, а саме: 1 перукарським кріслом, 1 професійним феном та 1 професійною перукарською машинкою для стрижки користується [PERSON] за згодою з ФОП [PERSON] . Стосовно автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , то такий був придбаний не за кошти подружжя сторін, а за кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] та оформлений на [PERSON] з метою уникнення сплати реальними власниками акцизу ЄВРО-5, відтак відсутні підстави визнавати дане майно спільною власністю подружжя. Стосовно існування боргу в розмірі 5 000 доларів США, позичених, за твердженням [PERSON] у його швагра [PERSON] , то вказує, що [PERSON] вперше про такий дізналася з зустрічного позову. Зате перший внесок на придбання автомобіля марки «Ravon» модель R2 д.н.з. [NUMBER] в розмірі 130 300 гривень, оплачений 21 грудня 2016 року, було зроблено за рахунок спільних коштів, отриманих від продажу автомобіля «GEELY Emgrand 7», який належав подружжю [PERSON] та був відчужений за 8000 доларів США. Відтак, зважаючи на те, що [PERSON] позичив кошти на купівлю автомобіля, але використав їх не за призначенням та не в інтересах сім`ї, а тому відсутні підстави для врахування особистого боргу позивача за зустрічним позовом при поділі майна подружжя. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. 29 березня 2018 року відповідач по первісному позову [PERSON] подав відповідь на заперечення по зустрічному позову, відповідно до якого зазначає, що відповідно до договору суборенди № 1420 від 29 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ «Львівхолод» та ФОП [PERSON] і акту прийому-передачі від 2 січня 2018 року та договору суборенди № 1457 від 29 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ ТВК «Львівхолод» та ФОП [PERSON] і акту прийому-передачі від 2 січня 2017 року, кожна з них самостійно виступають суборендарями частини нежитлового приміщення площею по 20,6 кв.м. в [ADDRESS] а для утримання перукарні. Жодних доказів того, що спірне обладнання належить ФОП [PERSON] відповідачем не надано. Також вказує, що ще до одруження у його власності перебував автомобіль, який був ним відчужений, а натомість придбаний інший автомобіль. Такі операції з автомобілями було проведено кілька разів, і останнім, у такий спосіб, був придбаний автомобіль «GEELY Emgrand 7», який був відчужений за 7 000 доларів США. Саме ці кошти були взяті [PERSON] з сімейного бюджету, яка повідомила, що автомобіль можна привезти з-за кордону. Однак така купівля затягнулась, сім`я потребувала транспортного засобу, а тому подружжя вирішило позичити частину коштів у [PERSON] , а також взяти кредит. З урахуванням наведеного, просить задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити. Ухвалою суду від 30 березня 2018 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, заборонено [PERSON] до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , 2011 рік випуску, здавати його в оренду чи передавати в користування третім особам, а також укладати договори щодо передачі цього автомобіля в заставу. В задоволенні заяви про забезпечення позову в частині зобов`язання [PERSON] відкликати видану нею довіреність від 4 серпня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзва Н.Б., номер у реєстрі нотаріальних дій: 2298, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 45900392 на представництво інтересів з питань експлуатації та при здійсненні правочинів щодо продажу автомобіля марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , 2011 рік випуску відмовлено. Крім того, ухвалою суду від 30 березня 2018 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, а провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 16 липня 2018 року поновлено провадження у справі, а справу призначено до розгляду в підготовче засідання. 24 вересня 2018 року [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом і відповідно до якої просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. [NUMBER] , поклавши на нього боргові зобов`язання по погашенню кредиту за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у [PERSON] . Окрім цього, просить виділити у власність [PERSON] автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з [PERSON] кошти в сумі 134 127,76 гривень. Подану заяву мотивує тим, що відповідно до висновку експерта, ринкова вартість спірного автомобіля Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи становить 204 363,90 гривень. Відтак розмір компенсації, який повинна сплатити йому [PERSON] зменшиться. Вказує, що загальна вартість майна, яке підлягає поділу, становить 434 238,9 гривень, тобто вартість Ѕ ідеальної частки, яка належить кожному з подружжя в спільному майні становить 217 119,45 гривень. У зв`язку з наведеним, пропонує порядок поділу майна відповідно до заяви про зменшення позовних вимог за зустрічним позовом та просить зустрічний позов задовольнити. 25 вересня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 7 листопада 2018 року провадження у справі № 463/6434/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про поділ майна подружжя зупинено до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі № 1340/4997/18 за позовом [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хміляр Христини Андріївни , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій. Ухвалою Львівського окружного суду від 20 грудня 2018 року позов [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хміляр Христини Андріївни , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій залишено без розгляду. 10 січня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у даній справі. 14 лютого 2019 року [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом і відповідно до якої просить виділити йому у власність автомобіль марки «Ravon» модель R2 д.н.з. [NUMBER] , поклавши на нього боргові зобов`язання за борговою розпискою від 20 грудня 2016 року про позику коштів у [PERSON] . Окрім цього, просить виділити у власність [PERSON] автомобіль марки Renault Laguna д.н.з. [NUMBER] , перукарське обладнання вартістю 18 000 гривень, яке знаходиться в орендованому приміщенні салону перукарні «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], а саме: чотири крісла перукарські, кондиціонер марки Sanyo, телевізор, стіл масажний, два професійні фени, дві професійні перукарські машинки, а також стягнути з [PERSON] кошти в сумі 117 356,3 гривень. В судовому засіданні 24 квітня 2019 року протокольною ухвалою виключено з числа третіх осіб Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк». 25 жовтня 2019 року ухвалою суду витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради оригінал або належним чином завірену копію реєстраційної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, витребувано з Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області інформацію про доходи [PERSON] , [PERSON] за період останніх 5 років. А також витребувано з Пустомитівської державної податкової інспекції Городоцького управління Головного управління ДФС у Львівській області інформацію про доходи [PERSON] за період останніх 5 років, та з Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області інформацію про розмір отриманої [PERSON] пенсії за останніх 5 років. Витребовувана інформація на адресу суду надійшла 15, 25, 27, листопада 2019 року, 5 грудня 2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримала з мотивів викладених в ньому та додатково пояснила, що спірна квартира була придбана чоловіком під час перебування в шлюбі з нею, а саме надана забудовником за виконану відповідачем роботу. Ремонт в такій робився за її кошти, а також за її кошти були придбані меблі в квартиру та необхідна побутова техніка. Зазначає, що майно придбане в перукарню нею не купувалось. Просила первісний позов задовольнити, в зустрічному - відмовити. Представник позивача адвокат Кунтий Н.О., який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 066433 від 23 січня 2018 року первісний позов підтримав з мотивів викладених в ньому та заявах по суті справи, додатково просив врахувати відсутність в матері відповідача фінансових можливостей здійснити оплату вартості спірної квартири. Просив первісний позов задовольнити, в зустрічному - відмовити. Відповідач [PERSON] зустрічний позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити, в задоволені первісного - просив відмовити. Представник відповідача адвокат Когут Л.І., яка діяла на підставі ордера серії ЛВ № 106753 від 14 лютого 2018 року зустрічний позов підтримала з мотивів викладених в ньому та заявах по суті справи, додатково просила врахувати, що оплата вартості спірної квартири відбулась вже після розірвання шлюбу між сторонами. Просила зустрічний позов задовольнити, в первісному - відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 15 жовтня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 квітня 2006 року, який було розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2018 року в справі № 463/4684/17. Відповідач [PERSON] 5 листопада 2015 року набув у власність квартиру [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48217799 від 23 листопада 2015 року та інформаційною довідкою № 107397506 від 13 грудня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З витребуваної судом копії матеріалів реєстраційної справи № 784233246101 на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] вбачається, що така містить копію договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, предметом якого були майнові права на квартиру [ADDRESS] на третьому поверсі, загальною площею 77,6 кв.м. З акту № 87 від 17 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] у відповідності до договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року отримав квартиру загальною площею 76,5 кв.м., вартістю 344 250 гривень. Зобов`язання згідно договору виконані в повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають. З довідки ПП «Гарантія-Сервіс» від 2015 року виданої [PERSON] вбачається, що він виконав умови договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року укладеного з ПП «Гарантія-Сервіс» повністю, що надає йому право на утримання свідоцтва на право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином відповідач [PERSON] набув право власності на спірну квартиру, яке було у встановленому законом порядку зареєстровано. В подальшому [PERSON] подав до суду додаткову угоду № 1 до договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, згідно якої він зобов`язався здійснити оплату за квартиру до 1 квітня 2018 року. Крім того, між [PERSON] і ПП «Гарантія-Сервіс» 8 червня 2018 року було укладено угоду про розірвання договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року відповідно до якої у зв`язку з невиконанням покупцем п. 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року та невиконання умов додаткової угоди від 16 березня 2015 року щодо оплати повної вартості майнових прав на квартиру згідно договору, розірвано договір купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідачем [PERSON] не надано доказів припинення права власності на спірну квартиру, а саме реєстрацію припинення такого. Натомість вбачається, що [PERSON] , звертався до державного реєстратора з заявою від 14 серпня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо відмови від речового права) про відмову від права власності на квартиру [ADDRESS] . Рішенням від 20 серпня 2018 року державний реєстратор Хмеляр Х.А. відмовила [PERSON] у реєстрації припинення права власності на вказану вище квартиру. В подальшому [PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хміляр Христини Андріївни , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, справа № 1340/4997/18. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позовну заяву за клопотанням [PERSON] було залишено без розгляду. В подальшому [PERSON] надано суду платіжні доручення № 4281 від 5 грудня 2018 року, № 2372 від 11 грудня 2018 року та № 1302 від 13 грудня 2018 року на загальну суму 349 200 гривень, сплачених [PERSON] , матір`ю [PERSON] , згідно договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року в підтвердження факту оплати за спірну квартиру вже після розірвання шлюбу, і що таке не може бути предметом поділу. Оцінюючи вищеописані докази, надані стороною відповідача [PERSON] , в підтвердження факту не набуття права власності на спірну квартиру під час перебування в шлюбі з [PERSON] , то суд критично до них відносить і не може взяти до уваги з наступних підстав. Як судом встановлено, право власності на спірну квартиру [PERSON] набуто під час перебування в шлюбі з [PERSON] , про що свідчить відповідна державна реєстрація права власності. Припинення права власності на дану квартиру у встановленому законом порядку не було зареєстровано. Всі подальші дії [PERSON] щодо розірвання договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року можуть свідчити про бажання останнього вивести спірну квартиру з переліку майна, яке набуто сторонами у справі в шлюбі та яке підлягає поділу. Про це свідчить підписана угода про розірвання договору вже тоді коли було відкрито провадження у справі про поділ майна, однак без державної реєстрації припинення права власності на спірну квартиру. За весь період часу виникнення у [PERSON] права власності на спірну квартиру таке не припинялось у встановленому законом порядку, а також не внесено зміни в реєстраційну справу про підстави набуття права власності на спірну квартиру, а також дату такого. Доказів протилежного ні [PERSON] , ні його представником не надано. Крім того, про вказані факти також свідчить наявність двох різних, протилежних за змістом документів від ПП «Гарантія-Сервіс». Зокрема акт № 87 від 17 березня 2015 року свідчить, що [PERSON] повністю виконав вимоги по договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року та ПП «Гарантія-Сервіс» не має претензій до нього. Про вказані обставини виконання договірних зобов`язань також свідчить лист ПП «Гарантія-Сервіс» від 2015 рку (том 1 а.с. 103). Однак в подальшому, після відкриття провадження у справі про поділ майна, з`являються додаткові угоди до вказаного договору, такий розривається, та в подальшому знову визнається сторонами (договір про поновлення дії договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року). Суд критично також ставиться до фінансової можливості [PERSON] внести кошти на загальну суму 349 200 гривень по договору № 34/09-20139(33) купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, оскільки сумарний її дохід за останні п`ять років становив 131 115,61 гривень, що стверджується довідкою № 149 від 6 листопада 2019 року Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. Про наявність достатніх коштів також не може свідчити надана стороною відповідача копія договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2002 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки ціна договору становила 17 500 гривень. Навіть враховуючи, що всі кошти від договору були передані [PERSON] , враховуючи інфляцію та курс гривні по відношенню до іноземних валют, вказаних коштів було б не достатньо для оплати за спірну квартиру. Також про наявність фінансової можливості оплатити вартість спірної кварти не свідчить надана стороною відповідача копія свідоцтва про право на спадщину від 13 березня 2008 року, оскільки з такої не можливо встановити реальність отримання [PERSON] спадкових коштів і суми таких. При цьому, суд звертає уваги, що кошти за спірну квартиру вносились в сумах менших 150 000 гривень в день, щоб не виникало необхідності пояснювати походження таких. Також суд критично відноситься до показів свідка [PERSON] про те, що матеріальне становище [PERSON] дозволяло допомогти сину [PERSON] сплатити вартість спірної квартири, оскільки реальний продаж квартири в 2002 році відбувся за 15 000 доларів США, оскільки належних і допустимих доказів цього не надано, а покази свідка не можуть братись судом до уваги в підтвердження факту реальної вартості договору. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що квартира [ADDRESS] набута у шлюбі між сторонами, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі, у зв`язку з чим за кожним із них слід визнати право власності по Ѕ частини. Крім того, судовим розглядом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі придбано автомобіль «Ravon» д.н.з. [NUMBER] , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , дата реєстрації автомобіля за [PERSON] 11 січня 2017 року. Для придбання вказаного автомобіля [PERSON] отримав кредит у ПАТ «Креді Агріоль Банк» на загальну суму 83 300 гривень, про що свідчить кредитний договір № 2/1523336 від 17 січня 2017 року. Крім того, з виписки по особовому рахунку [PERSON] за 21 грудня 2016 року вбачається, що ним здійснено оплату вартості спірного автомобіля на суму 130 300 гривень СП ТОВ «Автомобільний дім Львів», як авансовий платіж, що сторонами визнається, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування. З довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 31 січня 2019 року № 51132-22/99 вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 2/1523336 від 17 січня 2017 року відсутня. Сторона у справі визнавався факт сплати вартості кредиту [PERSON] , а тому дана обставина доказуванню не підлягає. З висновку автотоварознавчого дослідження від 14 лютого 2018 року вбачається, що вартість автомобіля «Ravon» д.н.з. [NUMBER] станом на день проведення дослідження становить 211 875 гривень. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 5 000 доларів США для придбання автомобіля, що стверджується розпискою від 20 грудня 2016 року та показами свідка [PERSON] даними в судовому засіданні 29 липня 2019 року, який підтвердив факт укладення з [PERSON] договору позики. Вказаний договір стороною позивача не визнається, однак і такий нею не було оскаржено, а тому на момент ухвалення рішення такий діє, що породжує фінансові зобов`язання для [PERSON] . З відповіді Територіального сервісного центру № 4641 регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 21 лютого 2018 року № 31/13-4641 вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано на неї 1 липня 2017 року. З висновку № 344/18 судової автотоварознавчої експертизи від 6 липня 2018 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] становить 204 363,9 гривень. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] про те, що ним було куплено автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] та такий було просто оформлено на [PERSON] з метою пільгового оформлення митних платежів, оскільки як встановлено судом, вказаний автомобіль у встановлено законом порядку було оформлено на [PERSON] , доказів протилежного судом не здобуто. Також суд критично відноситься до показів свідка [PERSON] про те, що ним було придбано зазначений вище автомобіль у [PERSON] , якому він передавав кошти, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів укладення договору купівлі продажу ним не надано. Таким чином суд вважає, що автомобілі «Ravon» д.н.з. [NUMBER] і «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] придбані в шлюбі, є спільною сумісною власністю сторін у справі та підлягають поділу. Враховуючи позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним, суд приходить до переконання, що у власності [PERSON] слід залишити автомобіль «Ravon» д.н.з. [NUMBER] , а у власності [PERSON] автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] . Однак вартість вказаних автомобіль є різною та крім того, [PERSON] після розірвання шлюбу здійснено оплату вартості кредиту за автомобіль «Ravon» д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 84 723,69 гривень, що стверджується випискою з рахунку [PERSON] (том 2 а.с. 24-26). Оскільки кредит погашався вже після розірвання шлюбу, а тому сплачені [PERSON] кошти не враховуються в масу вартості спільного майна. Оскільки вартість автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] становить 204 363,9 гривень, вартість автомобіля «Ravon» д.н.з. [NUMBER] становить 211 875 гривень, [PERSON] сплачено 84 723,69 гривень, а тому вказану суму слід вирахувати з вартості автомобіля «Ravon» д.н.з. [NUMBER] , що становитиме 127 151,31 гривень. Таким чином вартість спільного майна становить 331 515,21 гривень. Оскільки [PERSON] у власності залишається автомобіль «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] вартістю 204 363,9 гривень, а тому з неї в користь [PERSON] слід стягнути 38 606,3 гривень. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про перукарське обладнання, то таке до задоволення не підлягає, оскільки [PERSON] чи його представником не представлено належних і допустимих доказів придбання такого майна в шлюбі та користування таким [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] в судовому засідання дала покази про те, що все обладнання в перукарні було придбано нею, а [PERSON] тільки ним користувалась. Дані обставини не спростовуються договорами суборенди № 1420 від 29 грудня 2017 року укладеного між ТОВ ТВК «Львівхолод» та ФОП [PERSON] та № 1457 від 29 грудня 2017 року укладеного між ТОВ ТВК «Львівхолод» та ФОП [PERSON] . Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про покладення на [PERSON] боргових витрат по розписці з [PERSON] та стягнення з [PERSON] половини вартості боргу, то суд приходить до переконання, що дана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що за час шлюбу придбано сторонами два автомобілі (11 січня 2017 року дата реєстрації автомобіля «Ravon» д.н.з. [NUMBER] за [PERSON] , 1 липня 2017 року дата реєстрації автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] за [PERSON] ). Грошові кошти згідно розписки позичались для придбання автомобіля, якого саме не вказано. Належних і допустимих доказів використання коштів на один з автомобіль, які є предметом спору сторонами не надано. Вимога про повернення коштів за розпискою на момент ухвалення рішення відсутня, принаймні сторони про це суд не повідомили. Також відсутні дані погашення боргу [PERSON] . Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Судові витрати за первісним позовом складаються з 2 879,38 гривень судового збору, 8 000 гривень витрат на правову допомогу. Судові витрати по зустрічному позову складаються з 6 673,6 гривень судового збору за подання позову, 340 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 2 600 гривень витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 5 000 гривень витрат на правову допомогу. Оскільки суд первісний позов задовольняє частково, а тому до відшкодування підлягають витрати, а саме 2 174, 58 гривень витрат по сплаті судового збору (1% вартості частки спірної квартири), а також 4 000 гривень витрат на правову допомогу, а всього 6 174,58 гривень. Оскільки суд зустрічний позов задовольняє частково, а тому до відшкодування підлягають витрати, а саме 2 429,70 гривень судового збору (1% вартості автомобіля «Renault Laguna» та суми коштів, які підлягають стягненню з [PERSON] ), 340 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 2 600 гривень витрати за проведення автотоварознавчого дослідження, 4 000 гривень витрати на правову допомогу, а всього 9 369,7 гривень. Таким чином у відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] судові витрати в розмірі 3 195,12 гривень, що становить різницю судових витрат понесених сторонами у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 158 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову ухвалою суду від 30 березня 2018 року слід скасувати, оскільки суд прийшов до переконання, що вказаний автомобіль слід залишити у власності [PERSON] .

Outcome: partial