Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: - житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, що розташована на території Ренійської міської ради, Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для введення товарного сільськогосподарського виробництва; - земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження посвідчене секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області 20 серпня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 213, яким заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати та на що вона за законом матиме право своєму позивачу по справі - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Через деякий час після смерті матері, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 22 травня 2019 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на: - житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, що розташована на території Ренійської міської ради, Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для введення товарного сільськогосподарського виробництва; - земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження посвідчене секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області 20 серпня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 213, яким заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати та на що вона за законом матиме право своєму позивачу по справі - [PERSON] , а тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Через деякий час після смерті матері, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 22 травня 2019 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , копію заповіту на ім`я позивача, копію заяви позивача про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved