Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 10.08.2002 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. На протязі дев'яти місяців з відповідачем вона не проживає, спільне господарство не ведуть. Добровільно відповідач кошти на утримання дітей не надає. Відповідач є працездатним, працює на двох роботах, має земельну ділянку для ведення сільського господарства, яку здає в оренду та отримує за це кошти, і має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Його батьки отримують пенсію та батько відповідача продовжує працювати. Стягнень з відповідача по виконавих листах не провадиться. На теперішній час позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною по досягнення трьох років і потребує матеріальну допомогу на своє утримання. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на її користь в розмірі 400 грн. з дня подання заяви та до 08.11.2016 року; 500 грн. за надання юридичної допомоги. Позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. До початку судового засідання відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі. Позвоні вимоги визнав повністю. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER], 10.08.2002 року одружилися [PERSON] та [PERSON]. Прізвище позивача після одруження : «[PERSON]». З свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER]; [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], вбачається, що їх батьками є сторони по справі. Згідно довідки виконавчого комітету Зайцівської сільської ради Синельниківського району № 316 від 30.05.2016 року, [PERSON] має на утриманні неповнолітніх дітей : сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов'язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. В ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України аліментами, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Частинами 1,2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч.1 ст.183 СК України визначається судом. Частинами 2,3 ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Пунктом 17 абз.1,3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» р озмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Частиною 3 ст.70 вищезазначеного Закону передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків. Згідно ч.1 ст.80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи дані обставини, вищезазначені норми закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає можливим визначити аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною- [PERSON], [INFO], повнолітнього віку. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення сином - [PERSON], [INFO], трирічного віку, то суд вважає необхідним в задоволенні даної частини позовних вимог відмовити, оскільки із заробітної плати боржника може бути утримано лише 50%, як це передбачено в ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст.84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивачем 31.05.2016 року було укладено договір про надання юридичних послуг, п.3 якого передбачено, що плата за виконану роботу визначається згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за угодою сторін, а саме в розмірі 500 грн. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за надання юридичних послуг в розмірі 500 грн. На підставі викладеного та ст. ст. 80,84, 179, 180, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України, п. 17 абз.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial