Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про виселення без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 січня 1997 року органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси їй та члену її сімї чоловіку [PERSON] належить трикімнатна квартира [ADDRESS]. Разом з позивачкою проживає та зареєстрований у вказаній спірній квартирі її син - відповідач по справі, який зловживає спиртними напоями, не працює, вчинює постійні сварки та бійки. Вважає, що така поведінка відповідача створює умови при яких неможливо з ним проживати в одній квартирі,а тому вважає, що останній підлягає виселенню. Позивач до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, виселивши відповідача із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 січня 1997 року органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси позивачу та члену її сімї чоловіку [PERSON] належить трикімнатна квартира [ADDRESS]. . Відповідно до довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» № 7357 від 20 серпня 2015 року відповідач по справі [PERSON] в спірному житловому приміщенні зареєстровано три особи: власник [PERSON], чоловік [PERSON], та син [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивач не одноразово зверталася до органів внутрішніх справ щодо неправомірних дій відповідача. Відповідно до висновку перевірки Соснівського РВ в м. Черкаси по матеріалам від 29 липня 2015 року встановлено, що [PERSON] в будинку за місцем мешкання 29 липня 2015 року вчинив конфлікт зі своїм батьком [PERSON], чинив моральний та психологічний тис, тим самим створив нестерпні умови перебування в сімї. Постановами Соснівського районного суду м. Черкаси відповідача неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності. Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частина 1 статті 116 Житлового кодексу встановлює, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Таким чином, стаття 116 ЖК України встановлює як умову виселення осіб, винних у руйнуванні або псуванні жилого приміщення, наявність фактів, які свідчать, що зазначені дії мали систематичний характер, а заходи попередження і громадського впливу щодо таких осіб виявилися безрезультатними (їх поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду громадських організацій). В даному випадку позовні вимоги позивача про виселення відповідача, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, так як до відповідача не були застосовані заходи попередження або громадського впливу про недопущення порушень правил проживання, а самі звернення до міліції та суду, по яким прийняті рішення не вказують на дану обставину, порушення правил проживання, тому суд вважає відмовити в задоволенні позову та попередити [PERSON] про недопущення порушень правил проживання в житловому приміщенні.

Outcome: dismissed