Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 3/5 частини будинку площею 329,4 M2 за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частини будинку площею 329,4 M2 за адресою: [ADDRESS] ; судовий збір стягнути з відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що 09 лютого 1992 року між сторонами було укладено шлюб, у якому народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає окремо від батьків, а Пустомитівським районним судом Львівської області розглядається справа № 450/3748/18 про розірвання між сторонами шлюбу за позовом позивача. Фактично сторони проживають разом у їхньому спільному будинку за адресою: [ADDRESS] . В позивачки немає іншого можливого місця проживання. Позивачка неодноразово намагалася добровільно поділити будинок, який перебуває у спільній власності, але відповідач категорично відмовляється це робити. Будинок був придбаний сторонами у батька позивачки [PERSON] 29 [INFO] , але фактично був подарунком від нього молодій сім`ї. Дуже важливою є та обставина, що фактично коштів за, так звану, купівлю нашого будинку ніхто батькові не сплачував. У спільному будинку були проведені ремонтні роботи, придбані меблі, побутова техніка та речі загального вжитку. В будинку сторони почали спільно проживати з 2000 року. Батько позивачки почав будувати будинок у 1993 році, про що свідчить укладений ним з ОПБО «Львівміськбуд» контракт № 93/55-Ц на будівництво фундаментів і цоколя житлового будинку в с. Пасіки Зубрицькі. В подальшому, [PERSON] завершив підготовку всіх необхідних документів на земельну ділянку і будівництво будинку та 29 березня 1995 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу незакінченого будовою житлового будинку, хоча фактично, як я вже зазначала, такий договір був лише формальністю, оскільки мій батько цей будинок збудував для нашої з Відповідачем сім`ї. Позивачка зазначає, що навіть після «продажу» будинку, її батько продовжував за власний кошт здійснювати його будівництво та ремонтні роботи в ньому, про що свідчать декілька квитанцій на придбання ним будівельних матеріалів, які вона знайшла в матері. Нажаль, всі документи на будинок, в тому числі і решта фінансових документів, які доводили що батько позивачки придбав майже всі необхідні будівельні матеріали для його завершення і ремонту були викрадені відповідачем з їхнього будинку і вона не можу надати їх суду як докази. До 2000 року сторони завершили ремонтні роботи у будинку. Позивачка починаючи з 1995 року працювала на високооплачуваних посадах, провадила господарську діяльність, натомість відповідач завжди мав нестабільну роботу та мінливий дохід. Кошти за які були здійснені ремонтні роботи та невід`ємні покращення будинку були, більшою мірою, внесені позивачкою, а також, частково, її батьком. Відповідач відмовляється вирішити питання поділу спільного майна добровільно та вже не визнає за мною частки у спільному майні взагалі, незважаючи на попередні домовленості між сторонами, закон та фактичні обставини «придбання» та ремонту нами цього будинку. 28.05.2019 року року провадження у справі відкрито. 03.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених в позовній. Просять суд позов задоволити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позов заперечили, оскільки позивачем не надано суду доказів відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя. Суд, заслухавши пояснення учасників справи на їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 09.02.1992 року вбачається, що 09.02.1992 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 29\~березня 1995\~року між\~ [PERSON] \~батьком позивача\~та відповідачем\~ [PERSON] \~укладено договір\~купівлі-продажу\~незакінченого будовою\~житлового будинку\~10%\~готовності,\~в с. Пасіки-Зубрицькі, Пустомитівського району, Львівської області. Згідно із наявної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 160707291 від 22.03.2019 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , підстава виникнення права власності Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.06.2004 року. Так, судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] набув у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок загальною площею 329,4 кв.м, що стверджується інформаційною довідкою 160707291 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.\~\~ Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із тощо, що способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71\~СК України і що сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, позивач у позовних вимогах просить відступити від рівності часток та визнати за нею 3/5 частини спірного житлового будинку. Суд може відступити від засади рівності часток і зменшити частку одного з подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч. 2 ст. 70 СК). Суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, з яким проживають неповнолітні або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3 ст. 70 СК). Таким чином, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності підстав у суду до відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя, як це просить позивач. Разом з тим, в ході судового розгляду справи стороною позивача не було ініційовано клопотань про витребування доказів, та клопотань про призначення експертиз з метою визначення можливості поділу відповідно до зазначених позовних вимог. Покликання позивача на те, що спірний житловий будинок був фактично подарований відповідачу батьком позивача молодій сім`ї, та саме батько позивача здійснював у більшій мірі фінансування будівництва житлового будинку, належними та допустимими доказами у справі суду не доведено, однак разом з тим, зазначені обставини, на які покликається позивач, як на підставу позову, не можуть бути відповідно до чинного законодавства, підставою для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя. Окрім того, позивач вказує, що за час шлюбу придбане майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат, однак кого із подружжя не зазначає, доказів на підтвердження суду, що таке покращення було здійснено позивачкою суду не представлено. За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток подружжя при поділі будинку, оскільки вказані позивачем для цього підстави, відсутні. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя вказаним вище нормам закону не відповідає, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не ініційоване забезпечення засобів доказування, які б містили дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин (фактів), що обґрунтовують їх вимоги, враховуючи, таким чином, відсутність підстав для відступлення від рівності часток подружжя у праві власності на будинок, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed