Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником будинку №47 по вул. Фрунзе в с. Матюшах Білоцерківського району. В даному будинку зареєстрованими є її брат та його син - відповідачі у справі, але зазначені особи з 1992 року не проживають в даному будинку, не утримують житло, мають у власності інше помешкання де й проживають, а тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком№47 по вул. Фрунзе в с. Матюшах Білоцерківського району. В судовому засіданні позивач підтримала позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань суду не направляв. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2009 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,7183 га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд та земельної ділянки площею 0,2500 га для ведення особистого підсобного господарства. Вказані земельні ділянки знаходяться в селі Матюшах по вул. Фрунзе 47. А також, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.02.2010 року позивач [PERSON] є власником і будинку №47 по вул.Фрунзе в с. Матюшах Київської області. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.6), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Згідно довідки від 16.03.2016 року, наданої виконавчим комітетом Матюшівської сільської ради Білоцерківського району, відповідачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані , але з 1992 року не проживають на території села Матюші по вул. Фрунзе 47 (а.с.15). Як було встановлено судом, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є рідними братом і сестрою та вказаний будинок належав їх покійним батькам, які склали заповіт на все належне майно на імя дочки [PERSON] В судовому засіданні, також, встановлено, що всі витрати по утриманню будинку №47 по вул. Фрунзе в с. Матюшах несе позивач у справі яка опікувалася своїми батьками до їх смерті, доглянула їх, та прийняла у спадщину їхнє майно, зареєструвала свої спадкові права. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що з 1993 року проживає у власній квартирі за адресою : в [ADDRESS]. Однак, відповідач не визнав позов, бо бажає мати у власності частку від спадщини батьків, бажає бути зареєстрованим в [INFO]. При цьому відповідач не заперечив, що мав можливість вселитися в батьківський будинок та проживати, але не потребував даного.За останній рік двічі приїздив в село, на даний час хворіє і не може допомагати сестрі утримувати житло. Отже, як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідачі не проживають в [INFO] з 1993 року, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймають, будинок залишили добровільно, жодної участі в утриманні будинку не приймають. Проаналізувавши всі надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідачі, дійсно, втратили право на користування вказаним жилим приміщенням, оскільки більше двадцяти років не проживають в [INFO], втратили інтерес до житла; відповідачі були обізнані з приводу оформлення позивачем спадкових прав, не оскаржили право власності позивача, що виникло на підставі заповітів; ніхто не чинив відповідачам перешкод в користуванні спірним житлом. А тому, з огляду наведеного, вимоги позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Позивач зняла позовну вимогу про відшкодування їй судових витрат відповідачами. Враховуючи наведене та

Outcome: approved