Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що починаючи з липня 2011 року проживала однією сімєю з [PERSON], 06.11.2014 року у них народилася донька [PERSON], але [PERSON] не значиться батьком в свідоцтві про народження дитини, оскільки в силу різних життєвих обставин, відомості про батька дитини в актовому записі про її народження записані зі слів матері згідно ч.1 ст. 135 СК України. 05.03.2015 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на квартиру. Спадкоємцем першої черги є донька померлого [PERSON], але прийняти спадщину малолітня [PERSON] не може, оскільки відсутнє підтвердження родинних відносин дитини з батьком. Заявник просить суд встановити факт родинних відносин, тобто, факт батьківства [PERSON], померлого 05.03.2015 року відносно доньки [PERSON] [INFO] та визнати за малолітньою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов. Відповідач та її представник позов не визнали. Треті особи не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, направили суду заяви де просили провести розгляд справи без участі їхніх представників, а Служба у справах дітей [PERSON] міської ради направила суду заяву де просять прийняти рішення за наслідками розгляду даної справи яке б не порушувало законні права та інтереси малолітньої [PERSON] (а.с.88). Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача і її представника, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 05.03.2015 року у віці 30 років помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 65). Встановленим є те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно - квартиру № № 59 в будинку № 42 по вул.. Грибоєдова в м.Біла Церква Київської області. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 28.12.1993 року та на підставі договору дарування частини квартири (а.с.18, 73,74). Судом встановлено, що 06.11.2014 року народилася [PERSON], про що 25.11.2014 року було вчинено актовий запис про народження. В свідоцтві про народження дитини значаться її батьками [PERSON] та [PERSON]. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Зазначене підтверджено свідоцтвом про народження дитини та інформаційною довідкою відділу ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ (а.с.6-7, 34). Встановленим є те, що 04.04.2015 року до Другої [PERSON] міської державної нотаріальної контори було подано [PERSON] заяву про прийняття спадщини після померлого онука [PERSON] та 02.09.2015 року з такою ж заявою звернулася до нотаріальної контори [PERSON], як законний представник малолітньої [PERSON]. Тобто в шестимісячний строк після смерті [PERSON] звернулися з заявами про прийняття спадщини два його спадкоємці баба [PERSON] та донька [PERSON], від імені якої діє її матір [PERSON] Зазначене підтверджено відповідними заявами, що містяться в спадковій справі №181\\2015, копія якої приєднана до матеріалів справи (а.с.63-81). В судовому засіданні встановлено, що постановою нотаріуса Другої [PERSON] міської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], оскільки не підтверджено родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] Встановленим є те, що 23.09.2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду в справі окремого провадження було залишено без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства, оскільки між спадкоємцями померлого виник спір про право (а.с.39) Встановленим є те, що [PERSON] мав тяжке захворювання та перебував на стаціонарному лікуванні в НХВ БЦ МЛ №2 з 13.02.2015 року по 26.02.2015 року, клінічний діагноз: відкритий дисимінований туберкульоз обох легень, цироз печінки та був переведений в інший медичний заклад і з 26.02.2015 р. по 05.03.2015 р. перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «[PERSON] протитуберкульозний диспансер». Зазначене підтверджено медичною документацією (а.с.94, 165). Встановлено, що [PERSON] за життя був зареєстрований у власній квартирі за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до Індивідуальної картки вагітної та породіллі №78, вагітна [PERSON] була взята на облік 17.09.2014 року, в графі прізвище чоловіка значиться «[PERSON] 1984 р.н.». Зазначена картка містить направлення [PERSON] 1984р.н. на флюорографію органів грудної клітин 17.09.2014 р. , як батька майбутньої дитини (а.с.117-118). Суду було надано для огляду медичну картку дитини [PERSON] [INFO], з картки вбачається, що дитина була взята на облік 10.11.2014 року та дана картка містить відомості про батька дитини [PERSON] [INFO] і місце реєстрації батька [ADDRESS]. При першому огляді 10.11.2014р. та відкритті історії розвитку дитини її прізвище записано «Лізенко Єлизавета» (а.с.113-114). Встановлено, що 09.11.2014 року [PERSON] було виписано з пологового будинку разом з дитиною за адресою : [ADDRESS], тобто за місцем реєстрації [PERSON] (а.с.99). Встановленим є те, що [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН [PERSON] міської ради та отримує допомогу на дітей одиноким матерям на двох дітей _ [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.121, 121а). Встановленим є те? що похованням [PERSON] займалися відповідач та її представник, які понесли витрати на поховання, що підтверджено відповідними документами (а.с.128-131). Згідно медичної картки стаціонарного хворого №208 в графі «родичі» значиться дружина [PERSON] [ADDRESS] (а.с.165,166). В підтвердження позовних вимог суду надано фотографії з зображенням [PERSON] з дитиною [PERSON], з сином позивача від першого шлюбу та з самою позивачем (а.с.35.36). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], який приходився товаришем [PERSON], [PERSON]М, однокласник і товариш з дитинства [PERSON], - суду ствердили, що [PERSON] проживав разом з [PERSON], у них народилася донька [PERSON], яку вони всі разом і з [PERSON] забирали з пологового будинку. [PERSON] хрещений батька малолітньої [PERSON], яку похрестили 14.02.2015 року. Свідки ствердили, що їхній покійний друг визнавав своєю дитиною [PERSON], називав її донькою, але чому прізвище у дитини записане по матері - свідкам невідомо. Свідок [PERSON], яка працює патронажною медичною сестрою, та відвідувала новонароджену [PERSON] і складала первинну документацію історії розвитку дитини, - суду показала, що дитина була виписана з пологового будинку на адресу по вул. Грибоєдова буд. № 42, але дитини там не виявилося і тому, фактично, патронувала дитину за місцем проживання і реєстрації матері дитини по вул. Некрасова № 80. При першому відвідуванні родини новонародженої [PERSON], дома були присутні матір дитини, батько дитини [PERSON], і баба позивача. Зі слів присутніх в квартирі спочатку були внесені дані до медичної картки дитини та картки історії розвитку дитини і було записано її імя «Лізенко Єлізавета Олексіївна», а коли народження дитини було зареєстровано в органах РАЦС, то виявилося, що прізвище дитини «Урупа» та адреса реєстрації місця її проживання : [INFO]. Свідок ствердила, що часто бачила, як [PERSON] гуляв з коляскою по вул. Некрасова, віталися, дитина схожа на батька. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які добре знають відповідача та покійного [PERSON] суду ствердили, що не були знайомі з [PERSON] та її дитиною. [PERSON] нікому нічого не говорив про народження своєї дитини. За чотири роки до смерті у [PERSON] була дівчина [PERSON] з якою він зустрічався, а потім він проживав з бабою, дружини не мав, хворів, не працював та перебував на утриманні [PERSON] Підтримуючи даний позов, [PERSON] суду пояснила, що давно була знайома з [PERSON], а з 06.07.2011 року вони почали проживати однією сімєю по вул.. Грибоєдова №42 в квартирі [PERSON] де жили по січень 2014 року, а потім з січня 2014 р. по квітень 2014 року разом жили в квартирі відповідача, та з весни 2014 року позивач з [PERSON], зробили ремонт і повернулися жити в квартиру [PERSON] по вул. Грибоєдова. 06.11.2014 року позивач народила дитину і після пологового будинку позивач з дитиною близько місяця проживали в квартирі своєї баби [ADDRESS], а потім позивач з сином від першого шлюбу та з донькою [PERSON] повернулися проживати в квартиру [PERSON] [PERSON] донька [PERSON], але в день реєстрації народження дитини позивач не мала на руках свідоцтва про розірвання попереднього шлюбу, а тому дитину було записано відповідно до ст. 135 СК України. З початку вагітності [PERSON] визнавав дитину своєю, здавав необхідні аналізи, коли позивач ставала на облік, як вагітна, дав імя дитині, позивач провідувала [PERSON] в лікарні та перевезла його до протитуберкульозного диспансеру. Відповідач, заперечуючи позов, суду пояснила, що ніколи не була знайома з позивачем і її дітьми. Відповідач припустила, що позивачу відома обстановка в квартирі відповідача через її присутність в помешканні, коли відповідача не було дома. Відповідач ствердила, що її онук ніколи не жив однією сімєю з [PERSON], не мав дітей, не працював і не міг утримувати ні себе ні інших. Відповідач мав травми, а на початку 2015 року тяжко захворів і 05.03.2015 року помер. Всі витрати по лікуванню і похованню [PERSON], а також по утриманню його квартири несла відповідач, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідач категорично заперечує своє знайомство з позивачем та знайомство її покійного онука з позивачем. Пояснення представника відповідача різняться від пояснень відповідача, оскільки представник відповідача не заперечила знайомство [PERSON] з позивачем, визнала, що на фото, які приєднані до матеріалів справи зображений саме [PERSON], та пояснила, що родина [PERSON] дізналася про [PERSON], коли та була вагітною і що саме позивач займалася перевезенням хворого [PERSON], з міської лікарні №2 до протитуберкульозного диспансеру. При цьому, представник відповідача категорично заперечила позовні вимоги. При вирішенні даної справи суд виходив з наступного. Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 цієї статті, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про встановлення факту батьківства і підставою для визнання цього факту є : наявність в медичній документації покійного [PERSON] відомостей про дружину [PERSON]А.(а.с.165,166); наявність запису про батька [PERSON] в медичній картці історії розвитку дитини (а.с.113,114); наявність відомостей про батька дитини в індивідуальній картці вагітної [PERSON], направлення на флюорографію [PERSON] в звязку з необхідністю проходженням батьками майбутньої дитини відповідних обстежень (а.с.118); дані про періодичне проживання позивача за адресою реєстрації [PERSON]; запис по батькові дитини «Олексіївна»; запис про батька дитини відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України ; покази свідків, зокрема, свідка [PERSON], патронажної медсестри, яка познайомилася з позивачем та [PERSON] саме за обставин народження їхньої доньки, та покази якої узгоджується з викладеними обставинами в позовній заяві та показами інших свідків; надані фото, на яких зображений [PERSON] з дитиною [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] ствердили, що не були знайомі з позивачем та нічого не знали про народження у [PERSON] дитини, однак зазначене не може безперечно свідчити, що [PERSON] не є батьком малолітньої [PERSON]. Також, відсутність позивача при похованні [PERSON] та ненадання матеріальної допомоги позивачем на поховання не є належним доказом відсутності кровного споріднення [PERSON] з дитиною [PERSON] Суд вважає доведеним факт батьківства [PERSON] Жодних належних доказів, які б спростовували факт батьківства [PERSON] відносно його доньки [PERSON], суду не надано . Таким чином, проаналізувавши всі вищенаведені докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, дійшов висновку,що позов в частині визнання батьківства підлягає до задоволення та можливо встановлено факт, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO]. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. Отже, встановленим є те, що [PERSON] 06.11.20114 року народження, є донькою померлого [PERSON], а тому має право на спадкування за законом після смерті свого батька, як спадкоємець першої черги. Встановленим є те, що [PERSON] заповіту не складав. Як було зазначено вище, законний представник малолітньої [PERSON] подала до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини та отримала відмову. Встановлено, що інших спадкоємців першої черги у [PERSON] не має. З оглянутої спадкової справи вбачається, що окрім позивача від імя малолітньої [PERSON], з заявою про прийняття спадщини звернулася відповідач, як баба померлого [PERSON], яка відноситься до другої черги спадкоємців /ст..1262 ЦК України/. А отже, оскільки спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття /ст.. 1258 ЦК України/, - то з урахуванням наведеного вище, є всі підстави визнати за малолітньою [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті 05.03.2015 року [PERSON] . Відповідно до положень ст. 79, 80,88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судових витрат, що складається з сплаченого судового збору5386 грн. Дане підтверджено відповідними квитанціями (а.с.5,6)

Outcome: approved