Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , зазначивши, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] в якому з 1997 року зареєстровано місце проживання її зятя, який є відповідачем по справі. З квітня 2018 року відповідач після розлучення із донькою позивача в будинку не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, на телефонні дзвінки не відповідає. Реєстрація місця проживання відповідача не дозволяє позивачу в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. З урахуванням наведеного суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачу на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане 10 лютого 1994 року належить житловий будинок [ADDRESS] /а.с.9/, що також підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 10/. Відповідно довідки в.о. старости Новгородківської сільської ради № 64 від 26.03.2020 року [PERSON] , 1976 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с. 14/, однак за вказаною адресою не проживає з квітня 2018 року, що підтверджується довідкою № 132 від 02.03.2020 року /а.с.11/. В силу того, що відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Крім того, комунальні послуги за проживання в будинку нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в ньому, тому позивач повинен сплачувати їх за свій рахунок. Відповідач є членом сім`ї позивача, а саме колишнім зятем, тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у будинку судом не встановлено. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідач з квітня 2018 року не проживає за місцем реєстрації без поважної на те причини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved