Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просять визнати за нею в порядку спадкування за законом після [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,5950 га для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства, що розташована на території села Саливонки Васильківського району Київської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її батька вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини померлого. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної земельної ділянки, оскільки нею не пред'явлено правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно на ім'я спадкодавця. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідачі у своїх заявах просили розглянути справу у їх відсутності (відсутності їх представників) та не заперечили щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 лютого 2012 року (а.с. 11). Спадкоємцями померлого є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], про що свідчать свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.1979 року та свідоцтво про народження (повторне) серії [NUMBER] від 25.12.2012 року (а.с. 10). З копії матеріалів спадкової справи № 91/2012 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що його дружина [PERSON] у встановлений законом спосіб відмовилася від прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого батька, що також підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлого. Постановою державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. від 22.10.2014 року Вих. № 901/02/31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки, площею 0,5950 га для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства, що розташована на території села Саливонки Васильківського району Київської області, оскільки спадкоємцем не пред'явлений правовстановлючий документ на таке майно, [PERSON], який прийняв і оформив спадщину після свого померлого батька, державний акт на землю не отримав і своє право власності на землю не зареєстрував (а.с. 18). Тобто, у зв'язку із своєю смертю [PERSON] не встиг належним чином у встановлений законом спосіб оформити належне йому право власності на частину вказаної земельної ділянки в порядку спадкування після свого батька. Норма статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частина перша статті 126 ЗК України визначала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Зокрема, з матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні витребуваних судом матеріалів спадкових справ №№ 77/2002 і 91/2012 щодо майна померлих [PERSON] і [PERSON] відповідно, вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку належало спадкодавцеві померлого [PERSON] - його батьку [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Саливонківською сільською радою 16.05.2003 року (а.с. 15). При цьому, зазначену земельну ділянку після нього в рівних частках успадкували його сини [PERSON] І [PERSON], що вбачається з матеріалів спадкової справи, а тому позивач спадкує після свого батьк саме ? частину вказаної земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. При цьому суд враховує, що з наведених вище об'єктивних причин спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкові земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Проте, суд вважає, що такі обставини не перешкоджають позивачу, як і не перешкоджали її спадкодавцю реалізувати своє право на спадкове майно після померлих родичів. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг переоформити (оформити) державний акт на право власності на землю на своє ім'я не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на частину земельної ділянки, яка залишилась після смерті її батька. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на відповідну частину спадкового майна. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved