Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона [PERSON], є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Робоча, буд. 47. Її право власності на вищезазначений будинок підтверджується Свідоцтвом на право власності від 15 серпня 2001 р. та Свідоцтвом про укладення шлюбу. Відповідачка по справі, її невістка, зареєстрована в будинку з 15.01.2009 р., але фактично не проживає у вказаному будинку з квітня 2009 року і по теперішній час. Вона неодноразово зверталася до відповідачки з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного їй будинку, але вона безпідставно відмовляється це зробити. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Її звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідачки по справі за спірною адресою понад одного року без поважних причин підтверджується документами, доданими до позовної заяви. У звязку з чим просить суд визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Робоча, буд. 47, м. Синельникове, Дніпропетровської області. У відкрите судове засідання представник позивача не зявилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути без її участі та участі позивача. У відкрите судове засідання відповідач не зявилася з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. У відкрите судове засідання третя особа не з»явився, але надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. В матеріалах справи є копія свідоцтва на право власності від 15 серпня 2001 року, з якого вбачається, що власником житлового будинку №47 по вул. Робоча м. Синельникове Дніпропетровської області є [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] уклали 03.01.1981 року шлюб, який був зареєстрований міськвідділом ЗАГС м.Синельникове Дніпропетровської області за актовим записом №4. Після укладення шлюбу - прізвище дружини [PERSON]. Тому, [PERSON] є власником 1/2 частини вищезазначеного житлового будинку на праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають в [INFO] вбачається, що [PERSON] зареєстрована в житловому будинку з 15.01.2009 року. В матеріалах справи є Акт про не проживання від 21.09.2015 року виданий квартальним комітетом №18 м. Синельникове, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] за адресою вул. Робоча, 47 м. Синельникове зареєстрована, але не проживає з квітня 2009 року по теперішній час. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що оскільки право користування чи позбавлення права користування житлом повязано з правом відповідача на житло, наряду з вказаними нормами цивільного законодавства України, до виниклих правовідносин слід застосувати норми житлового законодавства України. Згідно ч.2,3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку більше одного року без поважної причини, отже вважається такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, житловим будинком №47 вул. Робоча, м. Синельникове Дніпропетровської області. На підставі викладеного та

Outcome: approved