Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27 грудня 1999 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Спір про розділ майна між ними відсутній. Приблизно з 2015 року між нею та відповідачем припинені шлюбні стосунки з цього ж періоду вони не ведуть спільного господарства. Відповідач забрав свої речі та перейшов проживати до своїх батьків, де мешкає і по теперішній час. Примирення вважає між ними неможливим. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити її шлюбне прізвище, судові витрати покласти на відповідача. Позивач до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу просила задовольнити. Відповідач до початку судового засідання надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , актовий запис про шлюб №50 від 27.12.1999 року, внесений Виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. З копій свідоцтв про народження (а.с.5,6) вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, з огляду на те, що позивачем зазначено волевиявлення щодо не зміни прізвища, суд вважає за необхідне залишити позивачу її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню. В зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн. (840,80 грн. х 50%). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved