Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В 2008 році був зареєстрований [PERSON], як чоловік її доньки. В подальшому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2013 шлюб між її донькою [PERSON] та [PERSON] розірвано. У липні 2015 року [PERSON] звільнився з роботи у м. Києві та переїхав проживати до батьків в м. Вінниця. 20 вересня 2012 року [PERSON] зібрав речі та переїхав проживати до іншої жінки, з того ж часу він до квартири не з'являвся та квартирою не цікавився, витрат по оплаті квартирної плати та комунальних послуг не ніс. На неодноразові звернення до відповідача з проханням подати заяву про зняття з реєстраційного обліку, останній у відповідь заявляв, що це йому не потрібно. У зв'язку з чим позивач була змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просив розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 35). Треті особи [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, від представника Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві - Зеленько А.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність уповноваженого представника управління. (а.с. 38,39). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надходило повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Вислухавши в поясненнях позивача, представника позивача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1, ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено в судовому засіданні, власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], на підставі договору довічного утримання від 24.07.1996 року (а.с.8). Спірна квартира є ізольованою, однокімнатною кімнатною квартирою, жилою площею 16,30 м 2, розташованою на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку. З довідки форми №3 вбачається, що в квартирі зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (зять) (а.с. 9). 30 травня 2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі №753/467/13-ц шлюб зареєстрований 25 вересня 2014 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис №1353) між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с 10). Також, на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] (25.09.2007 р.н.) в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно (а.с. 11). З акту про кількість фактично проживаючих осіб від 18.11.2016 року Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва вбачається, що [PERSON] в період з 20 вересня 2012 року по листопад 2016 в квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с. 12). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які в своїх поясненнях підтвердили те, що зять позивачки [PERSON] давно виїхав та не проживає у квартирі [ADDRESS]. Також в поясненнях позивач зазначила, що відповідач [PERSON] звільнився з роботи у м. Києві та переїхав проживати до своїх батьків до м. Вінниці. У відповідності до ч.1, ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Частина 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є співвласником або власником спірної квартири, з вересня 2012 року не проживає в даній квартирі, не сплачує витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, не цікавиться нею, не намагається вселитись, будь-хто із проживаючих відповідачу не чинив перешкод у користуванні житлом, тому відповідач був відсутнім у квартирі понад один рік без поважних причин, а [ADDRESS] його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], задовольнивши вказаний позов.

Outcome: approved