Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 26 лютого 2005 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: дочок : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до їх повноліття, компенсувати аліменти за період з квітня 2017 року. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 29 березня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до правил ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін. Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 01 квітня 2019 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 16 квітня 2019 року до Миронівського районного суду Київської області повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, за змістом якого відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 11 квітня 2018 року. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не подано. 14 червня 2019 року відповідачем надано відзив на позов. У відзиві відповідач вказав, що заявлений позов не визнає у повному обсязі, оскільки його вимоги є незаконними. Для стягнення аліментів позивач має довести той факт, що діти проживають разом з нею. В матеріалах даної справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із позивачем. В справі наявні довідки виконкому Козинської сільської ради Миронівського району № 496 та № 497 від 18.09.2018, в яких наявні відомості лише про факт реєстрації позивача та дітей за однією адресою. Заперечуючи проти заявлених вимог, вказав, що з квітня 2018 року діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з ним у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаних обставин депутата Миронівської міської ради та свідками складено акти обстеження житла. Довідкою Комунального закладу Миронівської районної ради Київської області «Миронівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3» № 5 від 24.04.2019 підтверджено той факт, що діти є ученицями Миронівської ЗОШ I- III ступенів № 3. Він є власником будинку під номером [ADDRESS] . Позивач є власником квартири під номером [ADDRESS] . Позивач в позовній заяві зазначає недостовірні відомості щодо ухилення ним від виконання обовязків по утриманню неповнолітніх дітей в попередній час. Він завжди на 95 відсотків оплачував всі витрати по утриманню дітей. Завжди і до даного часу оплачує комунальні послуги по утриманню будинку під номером [ADDRESS] , на підтвердження чого має відповідні докази, які додав до відзиву. Оскільки діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, підстави для стягнення аліментів відсутні. Вважає, що дану цивільну справу необхідно розглядати у судовому засіданні із повідомленням сторін з ряду причин: зазначені позивачем обставини щодо його ухилення від обов`язків по утриманню дітей є недостовірними, позовні вимоги сформульовано із порушенням вимог ст. 16 ЦК України щодо способів захисту її прав, заявлено вимоги про стягнення аліментів (компенсації) за період до подачі позову, матеріали справи містять ряд письмових доказів, по яких сторонам ймовірно варто висловитись. Просив поновити йому процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, який пропущено у зв`язку з необхідністю збирання долказів та зверненням за правничою допомогою, прийняти такий відзив разом із додатками, ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні цивільного позову [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та бездоказовістю. У відзиві відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17 липня 2019 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтв про народження : серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2006 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області, серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 2008 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області. Судом встановлено, що діти сторін зареєстровані в [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджені даними наданої позивачем довідки виконкому Козинської сільської ради Миронівського району Київської області № 497 від 18 вересня 2018 року. Судом встановлено, що діти сторін не проживають за зареєстрованим місцем проживання. Вказані обставини підтверджені даними акту обстеження від 16 квітня 2019 року, складеного депутатом Козинської сільської ради Миронівського району Київської області Липкою Г.І. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача. За змістом акту діти сторін [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку по [ADDRESS] близько року. Відповідачем надано письмові докази, які підтверджують ті обставини, що діти з квітня 2018 року проживають з ним у квартирі під номером [ADDRESS] . Ці обставини підтверджені даними акту обстеження від 23 квітня 2019 року, складеного депутатом Миронівської міської ради Миронівського району Київської області Литвин Н.М. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . За змістом акту свідки, які є сусідами відповідача, та депутат Миронівської міської ради підтвердили, що діти відповідача [PERSON] та [PERSON] проживають з ним. Довідкою Комунального закладу Миронівської районної ради Київської області «Миронівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3» № 5 від 24.04.2019 підтверджено той факт, що діти сторін є ученицями Миронівської ЗОШ I- III ступенів № 3. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Суд застосував такі норми права. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт проживання дітей з нею та їх перебування на її утриманні. Обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому підстави для стягнення аліментів на користь позивача на утримання дітей відсутні. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час за період з квітня 2017 року не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Підстави для стягнення аліментів за минулий час відсутні, оскільки позивач не надала суду докази, які підтверджують ті обставини, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно правил ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Частиною другою статті встановлено, що в разі, якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Вказаною нормою визначено порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, тобто в порядку виконавчого провадження. Норма розрахована на випадки, коли рішення суду про сплату аліментів, що набрало законної сили, не виконувалося через непред'явлення з тих чи інших причин виконавчого листа до виконання. Таких обставин позивачем також не наведено та їх існування не доведено. Судом не встановлено, що має місце порушення прав позивача, не встановлено, що у відповідача наявний обов'язок, який підлягає примусовому виконанню. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 141, 180, 191, 194 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed