Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від одного прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від 27 листопада 2017 року, а по досягненню [PERSON], [INFO] повноліття, на утримання [PERSON], [INFO], стягувати ? з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 11 жовтня 2002 року з відповідачам перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проте, подружні стосунки між нею та відповідачем не склалися, з 27 листопада 2017 року вони проживають окремо, при цьому діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач протягом тривалого часу грошових коштів на утримання та забезпечення дітей не надає, свій заробіток витрачає на власний розсуд. Вона самостійно не може у повному обсязі забезпечити потреби дітей, тож вимушена звернутися з даним позовом до суду. Вказала, що неодноразово зверталася до відповідача з приводу надання ним коштів для нормального забезпечення і утримання синів, але відповідач свої батьківські обов'язки виконувати належним чином відмовляється, хоч має постійне місце роботи та стабільний заробіток. Працює у Знам'янському кар'єроуправлінні ДП «УПП УЗ». Отже, аліменти з відповідача з посиланням на вимоги ч.2 ст.191 СК України, позивач просить стягнути починаючи з 27 листопада 2017 року, тобто з того часу як вона з дітьми проживає окремо від відповідача, і останній не надає матеріальної допомоги на дітей. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому стягнення аліментів просив розпочати з дня пред'явлення позову. Водночас, відповідач просив суд розглянути справу за його відсутності. Також подав відзив на позов, в якому вказав, що вимога про стягнення з нього аліментів з 27 листопада 2017 року є не обґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з нього, але не могла їх отримати у зв'язку з його ухиленням від їх сплати. Від надання матеріальної допомоги на утримання дітей він ніколи не відмовлявся, 27 листопада 2017 року позивач з дітьми без будь-яких причин покинула їх спільне місце проживання та стала проживати у своєї матері. За час окремого проживання він постійно надавав дітям матеріальну допомогу в тому числі продуктами харчування, одягом, ліками та ін. Під час перебування сина [PERSON] у Кіровоградській обласній дитячій лікарні на лікуванні в січні-лютому 2018 року, всі витрати на лікування та його харчування він взяв на себе. Крім того, 20 лютого 2018 року ним було подано за місцем роботи заяву про відрахування з його заробітної плати аліментів на користь позивача на утримання синів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до їх повноліття. І вже за лютий місяць з його заробітку відраховано 597 грн. 34 коп. аліментів. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, надав заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог в тій частині, яка визнається відповідачем, та просить суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 11 жовтня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від спільного життя мають двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Згідно з довідкою Квартального комітету №31 міста Знам'янка від 27 листопада 2017 року, позивач [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають по [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно з довідкою про доходи від 05 лютого 2018 року, відповідач працює машиністом бурової установки у Виробничому підрозділі «Знам'янський кар'єр» Філія «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця», його заробітна плата за січень - грудень 2017 року складала 37190 грн. 08 коп. (а.с.9). З довідки про доходи від 12 березня 2018 року виданій також за місцем роботи відповідача вбачається, що за період вересень 2017 року - лютий 2018 року позивачу нараховано 45145 грн. 18 коп. заробітної плати, при цьому у лютому місяці стягнуто 597 грн. 84 коп. аліментів (а.с. 25). Також до матеріалів справи відповідачем долучено квитанції на підтвердження придбання ліків, медикаментів та продуктів харчування протягом лютого та березня 2018 року (а.с. 26,27). Доказів про доходи позивача суду не надано. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Верховний Суд України 16 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а не в будь-який інший спосіб на розсуд суду. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров'я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати, а також матеріальне становище сторін, стан здоров'я дітей, суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання двох їхніх спільних дітей, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку батька в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/3. Щодо стягнення аліментів з відповідача за період до подання позову до суду (за минулий час - починаючи з 27 листопада 2018 року, тобто після припинення спільного проживання сторін), суд зазначає, що згідно з ч.1 та 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів у підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу після припинення спільного проживання. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. Відтак, аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подання позивачем позовної заяви до суду. Разом з цим, як встановлено судом і не заперечується позивачем, відповідач 20 лютого 2018 року подав за місцем роботи заяву про відрахування з його заробітної плати аліментів на користь позивача на утримання синів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до їх повноліття. І як вбачається з довідки про доходи відповідача вже за лютий місяць з його заробітку відраховано 597 грн. 34 коп. аліментів. Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Одним із способів добровільного виконання матір'ю, батьком свого обов'язку утримувати дитину є відрахування аліментів на дитину за ініціативи платника (стаття 187 СК України). З аналізу зазначених норм вбачається, що примусовий порядок стягнення аліментів має бути способом захисту, а не способом зведення рахунків між батьками. Тому, якщо, наприклад, батько добровільно сплачує дитині аліменти у сумі, достатній для задоволення її розумових потреб, у позові матері про примусове стягнення аліментів має бути відмовлено. Разом з цим, враховуючи, що із наданої відповідачем довідки про доходи не можливо достеменно встановити розмір частки відрахування, а також те, чи відповідає розмір відрахованих аліментів положенням Закону щодо мінімального розміру аліментів встановленого на одну дитину, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання їх повнолітніх дітей слід стягнути аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 20 лютого 2018 року та до досягнення дітьми повноліття, але з урахуванням тієї суми аліментів, яка була відрахована з його заробітної плати, починаючи з 20 лютого 2018 року за його ж заявою поданою за місцем роботи до Виробничого підрозділу «Знам'янський кар'єр» Філія «Центр управління промисловістю» ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial