Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання договору застави недійсним, просила визнати недійсним договір застави №Дз1-281п-2007 від 13 листопада 2007 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] легкового автомобіля Мітцубіші, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що про наявність договору застави їй не було відомо, вона не надавала [PERSON], який помер [INFO], своєї згоди на укладання договору застави. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені позові обставини. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що договір застави був укладений з померлим [PERSON], просив застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що відповідно до даних договору застави №Дз1-281п-2007 від 13 листопада 2007 року, укладеного між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (ПАТ «Брокбізнесбанк») та [PERSON], в забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором №281п-2007 від 13 листопада 2007 року [PERSON] надав АБ «Брокбізнесбанк» в заставу належний йому на праві власності автомобіль Мітцубіші, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.а.с. 62-63). Як вбачається з даних Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна застава рухомого майна - автомобіля Мітцубіші, державний реєстраційний номер [NUMBER], за договором застави №Дз1-281п-2007 від 13 листопада 2007 року, зареєстрована 29 листопада 2013 року (а.с. 59). Згідно з повідомленням ПАТ «Брокбізнесбанк» від 26 квітня 2016 року в кредитній справі відсутні документи, які б підтверджували надання [PERSON] дозволу [PERSON] на передачу в заставу легкового автомобіля (а.с. 86). Відповідно до ст. 215 ЦК України, на яку посилається позивач, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсний. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21 липня 1990 року (а.с. 56). Як вбачається з даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] придбав автомобіль Мітцубіші, державний реєстраційний номер [NUMBER], 02 червня 2006 року (а.с. 189). Згідно з даними свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 56 зворот). 07 червня 2013 року [PERSON], як спадкоємцю [PERSON], державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль Мітцубіші, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 57). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль Мітцубіші, державний реєстраційний номер [NUMBER] визнано недійсним в частині отримання [PERSON] у спадщину ? частини автомобіля (а.с.а.с. 119-121). Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2016 року встановлено факт своєчасного звернення ПАТ «Брокбізнесбанк» з вимогою до спадкоємців боржника [PERSON] (а.с.а.с.167-169). Згідно з ч.1 ст. 65 СК України дружина або чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Судом встановлено, що автомобіль, який було придбано у шлюбі, був переданий у заставу [PERSON] без згоди [PERSON] Посилання відповідача на звернення з позовом до суду з пропуском строку позовної давності суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ст. 267 ч.ч. 4, 5 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності. Позивачем надано докази про ознайомлення з договором застави 29 липня 2015 року (а.с.60). Зазначені докази не спростовано відповідачем, в тому числі й даними актів перевірки стану рухомого майна, що надано в заставу, оскільки дані актів не містять відомостей про те, що перевірка автомобіля свідчить про ознайомлення [PERSON] з договором застави, що був зареєстрований в реєстрі обтяжень тільки 29 листопада 2013 року, та фактом його існування. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved