Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час син навчається в Лозівській філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу (ВНЗ І рівня акредитації) на ІІІ курсі за спеціальністю 133 Галузеве машинобудування (5.05050204 «Експлуатація та ремонт підйомно-транспортних, будівельних і дорожніх машин і обладнання») на денній формі навчання за рахунок фізичних та юридичних осіб, в зв`язку з чим потребує матеріальну допомогу з боку батька. Її доходів не вистачає для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, а також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400 грн. 12.03.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У визначений термін відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у зв`язку з тим, що має незадовільний стан здоров`я та сам потребує допомоги. Зазначив, що він є інвалідом ІБ групи за загальним захворюванням, потребує стороннього догляду, постійного лікування та реабілітації. Окрім витрат, пов`язаних з лікуванням та потребою у сторонньому догляді, він повинен сплачувати житлово-комунальні послуги, харчуватись, купувати непродовольчі товари та одяг, хоча б у мінімально необхідній кількості. Також у відзиві прохав дану справу розглянути за його відсутності. 19 квітня 2019 року позивач подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просила стягнути з відповідача по справі на її користь на утримання сина [PERSON] , аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, а також судові витрати, понесені нею і підтверджені, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400 гривень за складання позову, 400 гривень за складання відповіді на відзив. Також зауважила, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження обставинна на які він посилається у відзиві на позовну заяву. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 10 січня 2006 року (а.с. 11). Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції 10 січня 2006 року (а.с.12). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівської міської ради Харківської області 05 січня 2001 року (а.с.13). Із копії свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] , виданого Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с.14). З 01 вересня 2016 року [PERSON] навчається в Лозівській філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу (ВНЗ І рівня акредитації) за спеціальністю 133 Галузеве машинобудування (5.05050204 «Експлуатація та ремонт підйомно-транспортних, будівельних і дорожніх машин і обладнання») на денній формі навчання за рахунок фізичних та юридичних осіб. Термін навчання по 30 червня 2020 року (а.с.19). Позивач з 07 лютого 2019 року працює агентом з нерухомості в ФОП [PERSON] з окладом 4173 гривні (а.с.32). Також перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну допомогу одиноким матерям у розмірі 482,53 гривні, щомісячно (а.с.25). Із довідки до акту огляду МСЕК, серії 12ААА №449154 від 09.06.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом першої Б групи за загальним захворюванням, потребує стороннього догляду (а.с.45). Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, в зв`язку з захворюванням він потребує регулярного медичного обстеження та лікування, а також стороннього догляду, що передбачає постійні матеріальні витрати, про що надав відповідні медичні документи (а.с.46-63). Згідно з ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями п.20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Коментар до ст.199\~СК України роз`яснює, що обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов`язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов`язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. З вищенаведеного вбачається, що при вирішенні питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та визначення їх розміру має значення встановлення можливості надання батьками матеріальної допомоги, а також з`ясування потреби дитини, яка продовжує навчання, у отриманні такої допомоги. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також враховуючи що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, його мати, [PERSON] є єдиною особою, яка несе витрати на його утримання, з урахуванням матеріального становища та стану здоров`я відповідача, виходячи з інтересів дитини та з урахуванням того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення ним навчання, але не далі як до досягнення сином віку 23 років. Суд критично ставиться до позиції відповідача щодо неможливості надання матеріальної допомоги на утримання сина, в зв`язку з захворюванням та необхідністю проходженням лікування та реабілітації, на що витрачаються значні кошти, оскільки належних доказів на підтвердження своїх посилань відповідачем не надано. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, позивач в своїй позовній заяві та відповіді на відзив просить суд стягнути з [PERSON] витрати за надання правничої допомоги в розмірі 400 гривень за складання позову та 400 гривень за складання відповіді на відзив. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги в розмірі 800 гривень позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 04 лютого 2019 року та від 15.04.2019, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Бусуєк Л.А.; довідку за № 23 від 27.02.2019 року про те, що 04 лютого 2019 року позивачем було сплачено адвокатський гонорар у розмірі 400 грн; довідку за № 45 від 19.04.2019 року про те, що 15 квітня 2019 року позивачем було сплачено адвокатський гонорар у розмірі 400 грн; детальний опис наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 04.02.2019 року, укладеного між адвокатом та клієнтом [PERSON] , орієнтований розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи( а.с. 26, 29, 30, 31, 70, 71). Відповідно до ч.1-6 ст.\~137\~ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є пов`язана з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідач є інвалідом І групи, тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений від сплати судового збору. Тому, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved