Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами, які в подальшому уточнила про стягнення з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8040,65 грн. та стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21 лютого 1980 року позивач працювала на підприємстві відповідача, яке за період її роботи неодноразово реорганізовувалося та змінювало назву. 19 жовтня 2018 року позивач була звільнена за власним бажанням, на день звільнення відповідачем була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 8040,65грн., яка складалася з наступного: 7014,85грн. заробітна плата з липня по жовтень 2018 року; 1025,80грн. компенсація за 10 днів невикористаної відпустки. 15.11.2018 р. позивачем направлялась вимога відповідачу про виплату заборгованості з заробітної плати, однак відповідач не здійснив розрахунок до дня звернення позивача до суду. Внаслідок неправомірних дій відповідача вимушена звернутися до суду. Після відкриття провадження у справі позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача лише середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими повідомленнями. Відзив на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надав. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-13). Позивач була звільнена з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП 19.10.2018 р., що підтверджується копією сторінки трудової книжки та копією наказу №207-к від 19.10.2018 (а.с. 13,16). Відповідно до\~ст.\~47\~КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Згідно з\~ч.1\~ст.116\~КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Після відкриття провадження у справі позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких вказала, що відповідач погасив заборгованість по заробітній платі, чим самостійно виконав одну із позовних вимог та надала виписку по рахунку (а.с. 26), відповідно до якої відповідач 30.01.2019 р. здійснив перерахування на рахунок позивача суму у розмірі 8044,95 грн., що підтверджує виконання відповідачем свого обовязку по виплаті всіх сум, що належать позивачу від підприємства пізніше дня звільнення позивача з підприємства відповідача. Частиною 1 ст. 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.1 п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Відповідно до\~абз.3 п.2, абз.3 п.3, п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд,\~дослідивши копії\~розрахункових листів\~виданих відповідачем (а.с.14-15) встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи на підприємстві відповідача, що передують дню звільнення становить 124,10 грн. в день без виключення сум відрахування на податки тощо. Фактичний розрахунок з позивачем проведено 30.01.2019 р., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.26). Період затримки розрахунку при звільненні позивача по дату фактичного розрахунку, тобто з 19.10.2018 р. по 29.01.2019 р. включно, становить 71 робочий день, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8811,10 грн. (124,1*71 днів), з утриманням з цієї суми встановлених законом податків та інших обовязкових платежів. З огляду на вищенаведене позов підлягає частковому задоволення. З відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь період затримки, а саме до дня фактичного розрахунку відповідача з позивачем. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абз. 5 п. 6\~Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial