Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Братів Касяненко, 42, с. Лисогорівка Новопсковського району Луганської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.01.2015 помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого в с.Лисогорівка по вул. Бр. Касяненко, 42. Вона як донька померлого є спадкоємцем першої черги за законом, її брат [PERSON] та сестра [PERSON] спадщину теж прийняли, переписали на себе земельні ділянки, а на домоволодіння не претендують. На даний час вона бажає реалізувати своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але у звязку з тим, що батько за життя не провів державної реєстрації права власності на житловий будинок, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 16.09.2016 до участі у справі у якості правонаступника відповідача [PERSON], який помер 28.01.2016, було залучено [PERSON] Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачами позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 19.01.2015 помер батько позивача [PERSON], що підтверджуєтьсясвідоцтвом про смерть серії ІВЛ № 473505, виданим 21.01.2015 виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Братів Касяненко, 42, с. Лисогорівка Новопсковського району Луганської області. Позивач у чинність ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], оскільки є рідною донькою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-УР №1569706 від 17.05.1966, свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 386943 від 07.01.1978. Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є також [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті [PERSON] прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №57514720 від 02.06.2015, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, сформованою Новопсковською державною нотаріальною конторою за № 44810152 від 18.08.2016. Постановою приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2015 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 42 по вул. Братів Касяненко в с.Лисогорівка Новопсковського району Луганської області, що залишився після смерті [PERSON], який помер 19.01.2015, оскільки нею не були подані правовстановлюючі документи на будинок, а також тому, що спадщину прийняли інші спадкоємці. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину, але не може цього зробити, так як за життя [PERSON] не провів державної реєстрації прав на нерухоме майно - домоволодіння № 42 вул. Братів Касяненко в с.Лисогорівка Новопсковського району Луганської області з невідомих позивачу причин. Судом встановлено, згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна, вартість житлового будинку за адресою: вул. Братів Касяненко, 42, с. Лисогорівка Новопсковського району Луганської області складає 46156,00 грн. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №68582178 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про майно, розташоване за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Лисогорівка, вул. Братів Касяненко, 42, відсутні. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. \~ Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1980 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції \~про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Відповідно до Інструкції, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, виданої Закотненською сільською радою Новопсковського району Луганської області, головою домогосподарства № 42 по вул. Братів Касяненко в с. Лисогорівка Новопсковського району Луганської області був [PERSON] За таких обставин, підтверджено право власності померлого [PERSON] на домоволодіння за адресою: вул. Братів Касяненко, 42, с. Лисогорівка Новопсковського району Луганської області. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем.

Outcome: approved