Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON]батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Вимоги обґрунтувала тим, що з 26 червня 2010 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2013 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, згідно рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 травня 2013 року, аліменти були стягненні. Однак, з початку 2013 року відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, зовсім не спілкується з ним, будь-якої матеріальної допомоги не надає. Всупереч рішенню суду аліменти на утримання дитини не сплачує, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, не цікавиться його розвитком та вихованням. Син називає батьком її чоловіка - [PERSON] Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Таким чином, відповідач свідомо не виконує та нехтує своїми батьківськими обов'язками, з дитиною не спілкується, будь-яких перешкод у спілкуванні із сином у нього не було. Позивач у судовому засіданні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованому у встановленому Законом порядку, причини неявки суду не відомі, клопотань не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через електронну пошту надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). Згідно рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 травня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.8). [PERSON] після одруження з [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]»(а.с.3). Малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], згідно довідки №242 від 20 червня 2017 року(а.с.9). Згідно характеристики виданою за місцем проживання, позивач мешкає [ADDRESS], зарекомендувала себе з позитивної сторонни (а.с.11). Згідно характеристики виданою дошкільним навчальним закладом №2 «Теремок» малолітній [PERSON], [INFO], активний, неконфліктний, фізично та розумово розвинений, завжди чисто одягнений та охайний. Мати та вітчим ставляться до дитини доброзичливо, турботливо, з любов'ю. Дитина забезпечена необхідними речами одягу, побуту та навчально-ігровим матеріалом. Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, до дошкільного закладу жодного разу не приходив (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON], станом на 01 липня 2017 року має заборгованість в сумі 20704 (двадцять тисяч сімсот чотири) грн. 80 коп.(а.с.48). Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області залишив на розсуд суду питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], так як [PERSON] на жодне засідання не з'явився, дізнатися його думку щодо позбавлення батьківських прав не вдалось, згідно висновку №01-25/494/1 від 11.09.2017 року (а.с.32-33). Суд сприймає даний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради, як самоусунення від забезпечення прав дитини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який приходиться позивачу чоловіком, обставини зазначенні в позовній заяві підтвердив та пояснив, що відповідач не виконує та нехтує своїми батьківськими обов'язками, з дитиною не спілкується, аліменти на утримання дитини не сплачує, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, не цікавиться його розвитком та вихованням. Вказав, що дитина називає його [PERSON], але сподівається, що буде називати і батьком, так як докладає до цього максимум зусиль, грає з ним, спілкується, цікавиться його інтересами і досягненнями, підтримує морально і матеріально. Разом з позивачкою маєть двох спільних дітей, але має намір усиновити [PERSON]. Зазначив, що обов'язки батька по відношенню до [PERSON] взяв на себе, за своїм бажанням. Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON], на даний час дружать родинами. [PERSON] бачила лише один раз у житті. Знає і бачила, що [PERSON] піклується про [PERSON], дитина називає його на ім'я. Суд відзначає, що не вбачає необхідності у заслуховуванні думки малолітнього [PERSON] щодо обставин даного спору з огляду на ранній вік останнього (5 років). Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В ході судового розгляду встановлено, що батько хлопчика тривалий час з ним не спілкується, його життям не цікавиться, не проявлє жодного інтересу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, всупереч рішення суду аліменти на утримання дитини не сплачує, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідач самоусунувся від виховання сина, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на позивача, оскільки малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні та утриманні [PERSON]. Судом не встановлено об'єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; інтерес до внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо. Наведене підтверджує винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання свого сина. Вищезазначені фактори, як окремо так і в сукупності, явно свідчать про свідоме тривале ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина та є наслідком винної поведінки з боку останнього через свідоме нехтування своїми зобов'язаннями, покладеними на нього положеннями ст.150 та ч.1 ст.157 СК України, що згідно з п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є не припустимим і є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої дитини. До того ж факт неодноразового ігнорування відповідачем судових засідань у даній справі також свідчить на користь того, що він не цікавиться долею своєї дитини. Зазначене вказує на достатність підстав для задоволення позовних вимог в силу п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного ст.18 Конвенції про права дитини, ст.150, 155, п.2 ч.1 ст.164, ст.ст.166, 165, 171, 180, 181 СК України,

Outcome: approved