Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами дійсним, визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.09.2018 між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], про що було складено розписку, у якій відображено істотні умови договору та виконання зобов'язань між сторонами, також відповідач передала їй ключі від будинку та правовстановлюючі документи на нього. Згідно з даною розпискою, відповідач отримала від позивача гроші в сумі 120000 грн. за проданий нею житловий будинок з господарськими будівлями, претензій не має. Нотаріально вказаний договір купівлі-продажу між ними не посвідчувався. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, зв'язку з нею не має, тому позивач не може здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок, який набула на підставі договору купівлі-продажу (розписки), тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом та просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], укладений 14.09.2018 між нею та відповідачем дійсним, а також визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137755673 від 14.09.2018 та випискою з погосподарської книги від 11.09.2018 №1016, виданою виконавчим комітетом Трепівської сільської ради Знам'янського району, відповідач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який побудований у 1974 році, за нею закріплені особові рахунки з 1974 року і по 2018 рік. Відповідно до рішення четвертої сесії сьомого скликання Трепівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області №42 від 12.02.2016 назву вулиці Кіровоградська в с.Трепівка перейменовано на Київська. Згідно з розпискою від 14.09.2018 відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 120000 грн., за продаж житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельною ділянкою, розташованого у [ADDRESS]. Зазначеним договором передбачено, що відповідач зобов'язується у строк до 14.10.2018 звернутися до нотаріуса з метою переоформлення права власності на зазначений житловий будинок на позивача. На виконання розписки від 14.09.2018 відповідачем передано позивачу оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та ключі від нього, що підтверджується актом приймання-передачі від 14.08.2019. Листами від 21.09.2018 та 01.10.2018 позивач повідомляла відповідача про необхідність явки до нотаріуса на 28.09.2018 та 19.10.2018 відповідно для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Зазначені листи отримані особисто відповідачем 24.09.2018 та 04.10.2018, про що свідчать підписи останньої, однак, на думку позивача, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною 3 статті 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Разом з тим, позивачем не доведено та судом не встановлено факту ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, оскільки як позивач, так і відповідач по справі проживають у[ADDRESS] у сусідніх домоволодіннях та фактично жодних об'єктивних перешкод для нотаріального посвідчення договору (стан здоров'я, виїзд за кордон на постійне місце проживання, втрати будь-якого зв'язку з відповідачем чи інше) судом не встановлено. Також не встановлено втрату можливості посвідчення договору купівлі-продажу на момент розгляду справи. Крім того, відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином та надала суду заяву про визнання позову і розгляд справи без її участі, що спростовує пояснення позивача про відсутність інформації про місце перебування відповідача і ухилення від нотаріального посвідчення угоди. Умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року при розгляді справи за N 6-1288цс17. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини 2 статті 220 ЦК України. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивач не довів в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи те, що спірний правочин не породжує для сторін прав і обов'язків, відтак суд вважає, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на зазначений будинок відсутні. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що позивачем не доведено безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed