Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що 02 жовтня 2012 року Баришівським районним судом Київської області було розірвано шлюб укладений між нею та [PERSON] Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися, оскільки він носив фактично формальний характер. Саме після розірвання шлюбу [PERSON] самоухилився від виконання батьківських обов'язків: дітей не відвідує, не бере участі у вихованні та розвитку, їх здоров'я та життям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, окрім часткової сплати аліментів. Отже, з вищенаведеного вбачається, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків. Позивач просить суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечуючи проти позову пояснив, що останній раз дітей бачив восени 2011 року та одного разу приходив до дитячого садочку навесні 2012 року. Оскільки, позивачка не надає дітей на виховання та забороняє з ними бачитися, в службу у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації з питанням про встановлення днів побачень він не звертався. Заборгованість по аліментам виникла в зв'язку із частковим погашення кредитних зобов'язань та звільненням із місця роботи. Обіцяє в подальшому сплачувати аліменти в межах можливості та просить суд не позбавляти його батьківських прав, оскільки вважає, що інша особа не зможе замінити батька дітям. Представник 3-ої особи: Служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області Гавриленко Тетяна Іванівна в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги позивачки та пояснила суду, що 28 вересня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від подружнього життя мають доньку та сина. Проте, після народження доньки відносини між подружжям погіршилися. Шлюб фактично мав формальний характер. Рішенням Баришівського районного суду від 09.10.2012 року за взаємною згодою шлюб між сторонами було розірвано. З цього часу [PERSON] самоухилився від виконання батьківських обов'язків: дітей не відвідує. Не бере участі у вихованні та розвитку, їх здоров'ям та життям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, окрім часткової сплати аліментів. Згідно із довідкою відділу державної виконавчої служби від 21.11.2013 року №В1-223/16297 станом на 01.09.2013 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей становить 12300 грн. Діти перебувають на повному утриманні та вихованні матері - [PERSON]. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] відвідують дошкільний підрозділ Дернівського НВК «загальноосвітня школа І ступенів - дитячий садок» в с. Дернівка Баришівського району, забезпечені одягом і взуттям, продуктами харчуванням, для дітей мамою створені належні житлово-побутові умови проживання. Поведінка [PERSON] вказує на те, що він не має бажання брати участі у житті своїх дітей, займатися їх вихованням, проводити дозвілля та матеріально допомагати. Заслухавши позивача, заперечення відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, який вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд вважає, що заявлений позов є обґрунтований та підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що 09 жовтня 2012 року рішенням Баришівського районного суду Київської області було розірвано шлюб укладений між [PERSON] та відповідачем по справі - [PERSON]. Від подружнього життя сторони мають спільних дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проте після народження доньки, 2011 року відносини між сторонами погіршилися. Шлюб фактично мав формальний характер. Саме після розірвання шлюбу із відповідачем, [PERSON] самоухилився від виконання батьківських обов'язків: дітей не відвідує, не бере участі у вихованні та розвитку, їх здоров'ям та життям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по несплаті аліментів. На підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 05.12.2011 року із відповідача на користь позивачки було стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Однак, [PERSON] рішення суду не виконує, аліментів не сплачує і станом на 01.09.2013 року заборгованість по аліментам становить 12300 гривень. Спільні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачкою. Усі питання щодо їхнього утримання, виховання, навчання і проживання, вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки збоку відповідача. Для цього вона створила і має всі необхідні умови. Враховуючи таке ставлення відповідача до власних дітей, [PERSON] зібрала та подала документи із відповідною заявою до Комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській районній державній адміністрації і як наслідок, 26 грудня 2013 року, вищезазначеною комісією з метою захисту законних прав та інтересів дітей підготовлено та видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Статтею 150 СК України встановлено обов'язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину, а стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, але відповідач ігнорує вимоги законодавства і свої зобов'язання щодо виховання та розвитку сина не здійснює. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. [PERSON] матеріальної допомоги дітям не надає, участі у вихованні не приймає, ніяких відносин із сином та донькою не підтримує, не цікавиться їхнім станом здоров'я та майбутнім, а тому в силу статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно до ч.1 ст. 109 ЩІК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. З вивчених матеріалів слідує, що неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із 09.10.2012 року (з моменту розірвання шлюбу батьків) знаходиться на повному утриманні матері [PERSON], що підтверджується довідкою № 2349 від 26.11.2013 року. Все це підтверджує відсутність у батьків батьківських почуттів та любові. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Окрім того, встановлене судом підтверджується письмовими матеріалами справи: - копією паспорту гр. [PERSON] серія [NUMBER]; - копією паспорту гр. [PERSON] серія [NUMBER]; - копією свідоцтва про народження гр. [PERSON] серія [NUMBER]; - копією свідоцтва про народження гр. [PERSON] серія [NUMBER]; - копією рішення Баришівського районного суду про розірвання шлюбу між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] №2/1001/733/12; - копією виконавчого листа №2/1001/735/2012; - копією виконавчого листа №2/355/769/2013; - копією розрахунку-заборгованості; - висновком комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській райдержадміністрації від 26.12.2013 року за № 05-23-734; - іншими письмовими матеріалами справи. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved