Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] як правонаступників [PERSON] померлого [INFO], треті особи Департамент земельних ресурсів земельних ресурсів, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що вона є співвласником житлового будинку [ADDRESS] і їй належить 1/2 частина цього будинку. Вважає, що [PERSON], який отримав Державний акт про право власності на належну йому земельну ділянку [ADDRESS] порушив її права тим, що збудував самочинну споруду гараж на межі їх земельних ділянок, а сама межа між земельними ділянками порушує межу, яка була встановлена Планом фактичного користування земельною ділянкою позивачки [PERSON] від 03.06.1956 р. Також [PERSON] просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 4 833 грн. за пошкоджені та знищені зелені насадження та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. у зв'язку зі вчиненням неправомірних дій відповідачем [PERSON] Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 06.09.12р. об'єднано для розгляду в одному провадженні позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у встановленні паркану між земельною ділянкою, яка межує з [PERSON] (а.с.78) В свою чергу після смерті [INFO] [PERSON] судом замінено сторону позивача на його правонаступників [PERSON], яка є спадкоємицею відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.14р. (а.с.198), [PERSON], яка є спадкоємицею відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.14р. (а.с.200), [PERSON], яка є спадкоємицею відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.14р. (а.с.196). Вказаний позов мотивовано тим, що вони є власниками жилого будинку та земельної ділянки [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] перешкоджає встановленню паркану між земельними ділянками сторін, знищила межові знаки, встановлені згідно з межею по Державному акту про право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим має місце порушення норм Земельного кодексу та прав позивачів. Представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення позову [PERSON] Третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, повноважного представника у судове засідання не направило. Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судовому засіданні просила відмовити у позові [PERSON] про знесення сараю, оскільки дана будівля не є самочинною, інші позовні вимоги просила вирішити суд у відповідності до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Департамент земельних ресурсів земельних ресурсів, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню, в той час як позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.1985 року та відповідного реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 06.03.1985р. право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0745 га у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 21 червня 2011 року на підставі рішення Київської міської ради від 14.10.2010 року № 136/49/48. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] перейшло до [PERSON], [PERSON], та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та за заповітом від 04.02.2014 р. та 05.02.2014 р. та Витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі № № 36517102, 36517365, 36517285 від 04.02.2014 р., № № 17360806, 17360505 від 05.02.2014 р. Як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2000 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її користуванні та Планом фактичного користування земельними ділянками від 03.06.1956р. земельна ділянка на якій розташовано ? частину житлового будинку по [ADDRESS], що належить [PERSON] та якою остання користується для його обслуговування має площу 365 кв.м. (а.с.18-20). В той же час судом встановлено, що згідно з Витягом з бази даних Державного земельного кадастру від 25.05.2012р. не зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок по [ADDRESS], та якою [PERSON] користується для обслуговування вказаного будинку. Суд звертає увагу, що стороною позивача [PERSON] не надано суду матеріали технічного звіту по інвентаризації вказаних земельних ділянок, що унеможливлює встановлення конкретних розмірів та місця розташування межових знаків земельних ділянок, якими користується [PERSON] В той же час матеріали справи містять Акт визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 29.11.2010р. відповідно до якого визначено на місцевості межу між земельною ділянкою, що перебуває у користуванні [PERSON] та [PERSON] (а.с. 90). Суд звертає увагу, що вказаний акт без будь-яких заперечень підписаний [PERSON] Також в матеріалах справи наявний Абрис до вказаного Акту визначення зовнішніх меж від 29.11.2010р. з якого вбачається, що винесення межі між спірними земельними ділянками проведено по кутах №5-7, які проходять по огорожі з рабиці, що спростовує пояснення позивача [PERSON] щодо перенесення відповідачами огорожі між спірними земельними ділянками. Суд також звертає увагу, що межі земельної ділянки [PERSON] визначені Державним актом на право власності на земельну ділянку від 21.06.2011р. кадастровий номер [NUMBER] відповідно до Акту виносу земельної ділянки в натурі від 01.10.2011р. та встановлені на місцевості (в натурі). Крім цього, вказаним актом встановлено, що розмір та місце знаходження земельної ділянки відповідають кадастровому плану та державному акту на право власності на земельну ділянку (а.с.91). Як встановлено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 154/01 від 29.09.2014 р., складеного представником Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації зазначені межові знаки були знищені і обов'язок по їх відновленню покладений на [PERSON]. Відповідно до акту приймання-передачі результатів геодезичних робіт від 11.12.2015 р. межові знаки визначені Державним актом на право власності на земельну ділянку від 21.06.2011р. кадастровий номер [NUMBER], які фактично оспорюються позивачем, [PERSON] були виявлені та визнані таким, що відповідають їх координатам, місцю установки і способу закріплення. На вказаному Акті міститься підпис позивача [PERSON] без будь-яких заперечень та зауважень. Таким чином, вимоги позивача [PERSON] щодо відновлення твердої межі між земельними ділянками фактично виконана, що підтверджує вказаний Акт приймання- передачі результатів геодезичних робіт від 11.12.2015р., а відтак і відсутній спір в цій частині та необхідність судового захисту прав та інтересів сторони. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] біля межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] знаходиться сарай під літ.Д-ІІ загальною площею 45,1кв.м., в той час як гараж, про знесення якого заявлені позовні вимоги, на території вказаного домоволодіння відсутній. В той же час відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрованої ІДАБК у м.Києві № КВ 18212164116 від 13.09.2012р. та зазначеного вище Технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] від 25.10.2013р. станом на 25.10.2013р. об'єкти самочинного будівництва відсутні. В той же час, суд звертає увагу, що об'єкти нерухомого майна, розміщені на території домоволодіння [ADDRESS] та введені в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації № КВ 18212164116 від 13.09.2012р. Висновком про відповідність вимогам надійності будівель і споруд та можливістю їх безпечної експлуатації від 30.08.2012р. відповідали таким вимогам. Крім того, слід зазначити, що будівництво вказаних вище самовільних об'єктів нерухомого майна було завершено ще у 2006 році, за даними Декларації № КВ 18212164116 від 13.09.12р., тобто до видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 21.06.11р. та до складання Акту визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 29.11.10р. відповідно до якого визначено на місцевості межу між земельною ділянкою, що перебуває у користуванні [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, позивачем, [PERSON] заявлено вимоги щодо визнання недійсним Акту винесення меж в натурі між спірними земельними ділянками, посилаючись на невідповідність даних щодо суміжної межі земельних ділянок, в той же час позивачем, [PERSON] не надано жодного документу на підтвердження факту невідповідності фактичної межі між земельними ділянками та межовими знаками, винесеними в натурі. Так само, позивачем [PERSON] не наведено жодних підстав недійсності Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.06.2011р., не надано доказів, які могли б свідчити про порушення, допущені при виготовлені, складанні чи видачі вказаного Державного акту. Так, судом не встановлено наявність об'єкту самочинного будівництва, в тому числі того, який би міг порушувати права позивача, [PERSON], як користувача суміжної земельної ділянки, а відтак вимоги щодо знесення самовільного гаражу задоволенню не підлягають у з»язку з відсутністю об'єкта спору та відповідно за відсутності факту порушення прав позивача, [PERSON] Згідно з Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 25.05.2012 р., складеним державним інспекторами з охорони навколишнього природного середовища у м.Києві [PERSON], проведеною перевіркою виявлено пеньок з дерева сливи, вишні та бузок у кількості 2 дерев. В той же час вказаним актом перевірки не встановлено осіб винних у зрізанні та пошкодженні дерев, а позивачем [PERSON] в свою чергу не надано доказів того, що саме [PERSON] пошкодженні вказані дерева. За таких обставин, позивачем [PERSON] не доведено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами, що пошкодження дерев, які зафіксовано в Акті від 25.05.2012р., вчинено саме [PERSON] Враховуючи наведене позовні вимоги, [PERSON] в частині стягнення вартості пошкоджених дерев з відповідачів є необґрунтованим. Позивачем [PERSON] також заявлено вимогу щодо компенсації вартості паркану між земельними ділянками вартістю 1720 грн. та замку вартістю 250 грн., в той час як суду не надано доказів як наявності паркану так і документів, що підтверджують його вартість. Також позивачем [PERSON] не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів пошкодження замку та неможливості його відновлення (ремонту). Одночасно суд звертає увагу, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] стосуються усунення перешкод у встановленні паркану, вартість якого [PERSON] просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи недоведеність позивачем [PERSON] порушення її прав та законних інтересів з боку [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], а відтак недоведеністю вини в їх діях, суд не вбачає наявність причинного зв'язку з моральними стражданнями, про які зазначає позивач [PERSON], та діями вказаних осіб, що є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. А відтак вимоги позивача, [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у встановленні паркану суд зазначає наступне. Згідно з Актом виносу земельної ділянки [ADDRESS] в натурі (на місцевості) від 01.10.2011 р. № 41 були встановлені межові знаки в кількості 8 штук на межі земельних ділянок, що перебувають на даний час у власності та користуванні сторін по справі. Як встановлено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 154/01 від 29.09.2014 р., складеного представником Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації зазначені межові знаки були знищені і обов»язок по їх відновленню покладений на [PERSON]. Разом з тим, відповідач, [PERSON] в судовому засіданні неодноразово зазначала, що категорично заперечує проти встановлення позивачами, [PERSON], [PERSON], [PERSON] паркану по межових знаках відповідно до акту приймання-передачі результатів геодезичних робіт від 11.12.2015р. Крім того, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звертався до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві з приводу знищення [PERSON] межових знаків. Листом від 16.11.2011 року № 58/Б-3510 Голосіївське РУ ГУ МВС України в м.Києві повідомило [PERSON] про проведення профілактичної роботи з [PERSON] та попередження про відповідальність в разі вчинення протиправних дій. Згідно з ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у встановленні паркану є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved