Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 16.05.2016 року між нею та відповідачем було укладено Договорі фінансового лізингу № 00156. Згідно пп. 1.1 договору лізингодавець зобов'язується придбати у продавця визначений лізингоодержувачем у додатку № 1 до договору та у даному договір або іншому договорі предмет лізингу, який визначається продавцем та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених даним договором, а лізингоодержувач повинен сплатити відповідні платежі, які передбачені даним договором. Пунктом 4.1 договору лізингодавець зобов'язаний купити предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу, який необхідний для пошуку предмету лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристики предмету лізингу та узгодження із продавцем усіх правових аспектів із оплати продавцю предмету лізингу, але не більше 60 робочих днів, та виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: платіж за оформлення договору, авансовий платіж, різницю до вже сплаченого авансового платежу. В розділі «визначення термінів» зазначено, що платіж за оформлення договору - першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами, та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з передачею предмету лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 від погодженої вартості предмета лізингу. 16.05.2016 року вона перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача платіж за оформлення договору фінансового лізингу в розмірі 117 000,00 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року був встановлений факт нікчемності договору фінансового № 00156 від 16.05.2016 року. У зв'язку з чим, на підставі ст. 216 ЦК України просила стягнути з відповідача сплачені нею кошти в сумі 117 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник усі обставини та факти, викладені в позовній заяві, та позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. У зв'язку з неявками представника відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Даний позов зареєстровано в суді 18.09.2017 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2017 року відкрито провадження у справі. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що 16.05.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Соул-Україна» було укладено Договір № 00156 фінансового лізингу. За предметом договору лізингодавець зобов'язався придбати у продавця визначений лізингоодержувачем у Додатку № 1 до Договору та у даному договорі або іншому договорі предмет лізингу, яка визначається продавцем та передати даний Предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених даним договором, а лізингоодержувач повинен сплачувати відповідні платежів, які передбачені даним договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства України. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Додатку №1 до Договору (специфікації), а саме - комбайн КЗС 1218 жатка, ЯНЗ-238 ДЕ 2-27. Відповідно до розділу «Визначення термінів» у Договорі фінансового лізингу зазначено, що: авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від Погодженої вартості Предмета лізингу, розмір якого погоджено Сторонами та визначено у даному договорі, який сплачується Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця на умовах Договору до моменту купівлі Предмета лізингу Лізингодавцем; обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, при його купівлі Лізингодавцем, та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та відповідних доплат, на умовах викладених у даному Договорі Порядок, строки та розмір сплати Лізингоодержувачем Обсягу фінансування визначається Договорі та у Додатку № 2 до Договору; винагорода Лізингодавця - визначений у даному договорі річний відсоток надання в лізинг Предмет лізингу; період лізингу - означає строк, на який Предмет лізингу передається у користування Лізиигоодержувачу на умовах, погоджених у цьому Договорі; лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі відповідно до даного Договору та до Графіку сплати лізингових платежів (Додаток №2 до Договору). Період лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 2 до цього Договору (п. 2.2 Договору). Відповідно до п. 17.2 ст.17 «Прикінцеві положення» Договору, підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Договір вступає в силу з моменту його підписання, а додатки до Договору є невід'ємною його частиною (п.16.13 Договору). 16.05.2016 року позивач перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача платіж за оформлення договору фінансового лізингу в розмірі 117 000,00 грн. Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу Лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини 2 статті 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Як було встановлено в суді, Договір № 00156 фінансового лізингу від 16.05.2016 року був укладений сторонами в простій письмовій формі, та в супереч вимог статті 799 ЦК України, не був нотаріально посвідченим, що згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України тягне за собою його нікчемність, яка встановлена законом. Відповідно до положень ст. 236 Цивільного кодексу України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховується і рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року, постановлене за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про визнання частково недійсним договору фінансового лізингу та застосування реституції в частині оспорюваної частини договору, в якому суд вважав доведеним той факт, що Договір № 00156 фінансового лізингу від 16 травня 2016 року був укладений сторонами в простій письмовій формі та в супереч вимог ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідченим, що згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України тягне за собою його нікчемність, яка встановлена законом. Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з'явився, заперечень та доказів на підтвердження свої заперечень не надав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 600,00 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved