Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні внуків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та визначити [PERSON] такі способи участі у спілкуванні та вихованні внуків [PERSON] та [PERSON], а саме: передавати [PERSON], кожної другої та четвертої суботи-неділі місяця, з 09 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання [PERSON] - вул. Мостова, 86-А, м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області до досягнення повноліття онуками - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та спілкування позивача - [PERSON] з онуками - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у дошкільних та шкільних закладах. В обґрунтування позову зазначає, що 01 червня 2010 року між сином позивача - [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого народилися онуки позивача: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя сина позивача та відповідача не склалося та відповідно до Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року шлюбні відносини розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу позивач підтримує своїх онуків, допомагає матеріально, що виражається як в грошовій допомозі, так і в придбанні теплого та іншого одягу та взуття, допомагає збирати дітей до школи та в дитячий садочок, оплачує медичну допомогу. Та крім того хоче спілкуватись з ними, дати своє тепло, погуляти в парку, цирку, кінотеатрі та інше. На теперішній час відповідач вступила в близькі стосунки з іншим чоловіком, тобто проживає з ним однією сім'єю в будинку своїх батьків у с. Спаське, вул. Козинця,70. Разом з ними проживають і онуки позивача. Відповідач почала уникати спілкування з позивачем, у сторін почалися непорозуміння щодо спілкування з онуками. Протягом деякого часу позивачу дозволяли подивитись на онуків тільки у їхньому будинку та у присутності відповідача, що перетворювалось на спілкування з бувшими сватами, а не з онуками. На неодноразові прохання взяти дітей до себе позивач отримувала відмову, стало помітно, що дітей налаштовують проти позивача. Після того як відповідач стала проживати однією сім'єю з іншим чоловіком, стосунки з нею та її батьками припинилися. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає і не дає можливості навіть по телефону поспілкуватися з онуками. У зв'язку з таким становищем позивач вимушена була у вересні 2015 року звернутись до Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації. Але відповідач [PERSON] ігнорує Розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № р-386/01328-15 від 09 вересня 2015 року та чинить перешкоди у спілкуванні з внуками та їх вихованні. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Вказав, що після ухвалення рішення суду, визначений судом порядок спілкування є незручним для позивача та відповідача, дітей, які внаслідок розпорядку дня, початку відвідування дитячого садку, школи додаткових занять не можуть бачитися із бабусею, внаслідок чого позивач позбавлена можливості спілкуватися із онуками, а відповідач обґрунтовано не може надавати дітей, перешкоджає, внаслідок розпорядку дня дітей у спілкуванні дітей та бабусі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, Органу опіки та піклування Спаської сільської ради, Органу опіки та піклування Підгородненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволено частково. Визначено [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], наступний порядок спілкування з малолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а саме кожної першої та третьої суботи-неділі місяця, з 08 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі за місцем проживання [PERSON] - вул. Мостова, 86, м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В решті позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON] перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. У відповідності до рішень судів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею малолітніх [PERSON], [PERSON] Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01 червня 2010 року розірвано. 02 березня 2015 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітків щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею малолітніх [PERSON], [PERSON] /а.с.7, 10, 11/. Сторони проживають окремо, діти від шлюбу проживають разом з відповідачем. Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ч.2 ст.2 Сімейного кодексу України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками. Згідно з ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у тому числі, і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частинах 1, 2 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Статтями 257, 263 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем, після визначення порядку спілкування з`явилися незручності для позивача та відповідача, дітей, які внаслідок розпорядку дня, початку відвідування дитячого садку, школи додаткових занять не можуть бачитися із бабусею, внаслідок чого позивач позбавлена можливості спілкуватися із онуками, а відповідач не може надавати дітей, перешкоджає спілкуванню внаслідок розпорядку дня дітей у спілкуванні дітей та бабусі. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо участі у вихованні дітей, про що свідчить позиція сторін у справі, висновок третьої особи-2 і враховуючи рівність прав та обов'язків батька та матері, бабусі щодо участі у вихованні дітей, а також те, що судом не встановлено будь-яких обставин, що спілкування батька, бабусі з дітьми перешкоджатиме їх нормальному розвиткові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми підлягають задоволенню частково, в частині, встановленій висновком Органом опіки та піклування Спаської сільської ради від 24 жовтня 2017 року № 384, внаслідок чого вважає за необхідне позов задовольнити частково та враховуючи те, що позивач просила визначити порядок спілкування дітей із бабусею, при цьому не просячи змінити визначений попереднім судом порядок спілкування, а рішенням суду встановлено порядок спілкування, який не змінений та не скасований, а внаслідок обставин, незалежних від волі сторін неможливий для виконання задовольнити позов та змінити порядок спілкування, визначений судом у рішенні. На підставі викладеного,

Outcome: partial