Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 05 липня 2010 року. За рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 18 листопада 201 року шлюб розірвано. Від шлюбу з чоловіком має неповнолітнього сина [PERSON], 03 лютого 2012 року, який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Фактично їх сімя розпалася у грудні 2010 року та з того часу вона намагається самостійно матеріально забезпечувати дитину. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, хоча працездатний та взмозі надавати таку допомогу. Просить стягнути аліменти з відповідача на утримання сина у розмірі ? частини його доходів до досягнення дитиною повноліття. До початку відкритого судового засідання відповідач надав письмові заперечення проти позову, обґрунтовую їх тим, що в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 191/3840/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на дитину. 29 липня 2016 року позивачка - [PERSON], звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, на утримання сина - [PERSON],0 [INFO] у розмірі 1/4 частини його доходу, до повноліття дитини на її користь, починаючи з дня подання заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог, позивач в своїй позовній заяві зазначила, що він являється батьком народженої нею 03 лютого 2012 року дитини - [PERSON] і як доказ цьому, в додаток до позовної заяви, надала суду копію свідоцтва про народження, серії І-КИ №373031, виданого 10 лютого 2012 року виконавчим комітетом Іларіонівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в графі « Батько» якого зазначено - «Семенюк Петро Костянтинович». Він, [PERSON], позовні вимоги не визнає повністю з наступних підстав: По-перше: Шлюб між ним та позивачкою було розірвано 18 листопада 2011 року, заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі №2-1710/11 за позовною заявою [PERSON], тобто Позивачки. На вказане рішення суду апеляційна скарга ні ним, ні позивачкою не подавались, отже на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України рішення суду набрало законної сили (чинності) 29.11.2011 року, про що міститься рукописний запис на поданій суду позивачем копії рішення суду. В описовій частині вказаного рішення суду зазначено: «Позивач [PERSON] звернулась до суду з п/заявою до відповідача [PERSON] з вимогами про розірвання шлюбу обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем вона перебуває з 05 липня 2010 року. Шлюб в обох перший. Від шлюбу дітей не мають. Розірвати шлюб через органи рацсу відповідач відмовився. Позивач в заяві вказала, що сімя фактично розпалась у грудні 2010 року. За час спільного проживання з відповідачем у сімї постійно виникали сварки по причині різних поглядів на сімейне життя. В результаті такої поведінки, між ними було втрачено почуття любові та взаємоповаги, що призвело до появи неприязних стосунків, відчуження та припинення шлюбних стосунків. На даний час позивачка знаходиться у стані вагітності від іншого чоловіка в звязку з чим вважає за неможливе перебування у шлюбі з відповідачем»... В мотивувальній частиш рішення суду зазначено: «...Факт припинення шлюбних відносин між сторонами суд вважає встановленим, оскільки сторони майже рік однією сімєю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, у позивача є інший чоловік від якого вона очікує дитину»... Виходячи з викладених в судовому рішенні обставин, суд розглядаючи 18.11.2011 р. позовну заяву позивачки про розірвання шлюбу уже встановив, що від шлюбу у них дітей не має, сімя розпалася у грудні 2010 року, шлюбні стосунки між ними припинені, позивачка перебуває у стані вагітності від іншого чоловіка. Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2011 року в справі №2-1710/11 є доказом того, що він не є біологічним батьком народженої позивачкою дитини - [PERSON], оскільки позивачка суду повідомила, що вона перебуває у стані вагітності від іншого чоловіка, що є підставою для звільнення його від доказування, того що він не є біологічним батьком народженої нею 03.02.2012 року дитини - [PERSON]. По друге: Рішенням суду від 18.11.2011 року в справі №2-1710/11 встановлено, що сімя розпалась у грудні 2010 року, а шлюбні стосунки між ними припинені, що позивачкою не оскаржувалось. Виходячи з цього, останні статеві зносини між ним та позивачкою могли бути ще в грудні 2010 року. Дитина народжена позивачкою 03.02.2012 року, тобто через 2 роки та 2 місяці, після останнього можливого статевого акту між ними. Оскільки біологічний період вагітності жінки триває 9 місяців, він фізично не міг бути та не є біологічним батьком народженої позивачкою дитини - [PERSON]. По третє: Шлюб між ним та позивачкою розірвано 18 листопада 2011 року, при цьому прізвище «Семенюк» на дошлюбне прізвище «Грюкова» позивачка не змінювала. Будучи вагітною від іншого чоловіка, (про що позивачка повідомляла суду під час розгляду справи про розірвання шлюбу між ними), до народження дитини, позивачка шлюб з біологічним батьком дитини не укладала й своє прізвище «Семенюк» не змінювала. На момент народження дитини позивачка не перебувала у шлюбі з чоловіком, від якого була вагітна. Реєстрація дитини, народженої позивачкою 03.02.2012 року, в той час коли вона не перебувала у шлюбі з біологічним батьком дитини, здійснювалась в порядку ст. 125 Сімейного Кодексу України, тобто за заявою позивачки. Йому не відомо, з яких причин позивачка не уклала шлюб з біологічним батьком народженої нею дитини, й чому в заяві про реєстрацію дитини не вказала його прізвища, імя та по-батькові. Можливо її стосунки з батьком її дитини були короткочасними й щоб не осоромитись перед односельчанами позивачка надала дитині своє прізвище «Семенюк», імя «Максим» та його по-батькові «Костянтинович». Реєстрація новонародженої дитини - [PERSON] проводилась без його відома та у його відсутності, що стверджується записом в свідоцтві про народження [PERSON], де в графі «Батько» його по-батькові значиться як «Костянтинович», в той час як в його паспорті громадянина України по-батькові значиться як «Констянтинович», тобто з літерою «н», копія паспорта додається. Помилка в написанні його по-батькові в графі «Батько» свідоцтва про народження [PERSON], була допущена керівником державного органу реєстрації цивільного стану виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON], яка оформляла та видала позивачці свідоцтво про народження [PERSON], через те, що ним їй паспорт не надавався. Саме тому його по-батькові в свідоцтві про народження [PERSON] зазначено з помилкою, як і в свідоцтві про шлюб, так і в заочному рішенні суду від 18.11.2011 року про розірвання шлюбу між ним та позивачкою. Четверте: після народження дитини, в період з 03.02.2012 року по 29 липня 2016 року, тобто на протязі більш як 4-х років та 5 місяців, позивачка до суду з позовною заявою про стягнення з нього аліментів на дитину не зверталась, доказів надання ним їй та дитині матеріального утримання в добровільному порядку, у вказаний період часу, суду не надала. З вказаним позовом позивачка звернулась лише 29.07.2016 року, дізнавшись від його односельчанина, який проживає в смт.Іларіонове, в якому також проживає позивачка, про те, що він приймав участь в антитерористичній операції й отримував значні суми грошових виплат. Умисні дії позивачки, що виразились в поданні нею до суду позовної заяви про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання малолітньої дитини, біологічним батьком якої він не являється, що завідомо відомо позивачці й стверджується заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області в справі №2-1710/11, про розірвання між ними шлюбу, яке не оскаржувалось нею в апеляційному порядку й набрало чинності, отже підтверджує факт вагітності Позивачка не від нього, а від іншого чоловіка, містять корисливий мотив, оскільки направлені на введення суду в оману, з метою отримання від нього грошових коштів в виді аліментів на народжену нею дитину. Оскільки він не є біологічним батьком [PERSON], [INFO], що стверджується вищевказаним, а належних доказів його батьківства в т.ч. й висновку генетископічної (молекулярно-генетичної) експертизи крові, якою б стверджувалось походження дитини [PERSON] від нього, позивачка суду не надала, тому підстав для стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON],[INFO], не має. Просить в задоволенні позовних вимог позивача [PERSON], [INFO], про стягнення з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини його доходу, до повноліття дитини, на користь [PERSON], починаючи з дня подання заяви до суду, - відмовити в повному обсязі. Позивач у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити оскільки батьком дитини в свідоцтві про народження записаний відповідач, однак пояснила, що дитина дійсно не від відповідача, а від іншого чоловіка, а аліменти хоче стягнути, оскільки батьком записаний відповідач. Відповідач у відкритому судовому засідання позовні вимоги не визнав та , посилаючись на письмові заперечення, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В копії свідоцтва про народження І-КИ № 373031 від 10 лютого 2012 року батьками дитини [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно паспорта громадянина України серії АВ №851073, виданого Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 16 березня 2009 року зазначено, що [PERSON] (по-батькові з літерою «н») народився 10 липня 1985 року в с.Попелівка Шаргородського району Вінницької області. Згідно довідки Іларіонівської селищної ради від 25.07.2016 року № 1752 [PERSON] мешкає за адресою: с.Іларіонове, вул.. Красноармійська, 66 та з нею проживає і перебуває на її утриманні [PERSON], [INFO] син. Згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2011 року № 2-1710/11, яке набрало чинності 29 листопада 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між сторонами розірвано в період вагітності позивача [PERSON] у звязку з тим, що остання вагітна від іншого чоловіка та має намір створити з ним сімю. Зазначений факт не спростовується позивачем, про що остання заявила у судовому засідання, та факт батьківства не визнається відповідачем по справі. На підставі ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч.1 ст.183 СК України визначається судом. Оскільки судом встановлено, що відповідач не є батьком [PERSON], [INFO], тому суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed