overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач проживає та є власником квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] (відповідач). Проте відповідач [PERSON] ще з 1997 року не проживає у вищевказаній квартирі. Позивач не бажає сплачувати за комунальні послуги замість відповідача, тому і звернулася до суду щодо позбавлення відповідач права користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності та Договору дарування позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно довідки форми № 3 від 29 липня 2015 року у вищезазначеній квартирі зареєстрований також [PERSON] (а.с.13). На підставі довідок № 27, 88, 11 від 10.02.2014, 24.12.2014, 29.07.2015 встановлено, що відповідач [PERSON] з 1997 року за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с.10-12). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач є власником квартири, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач не мешкає, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України;

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири належить квартира [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає в ній. За вказаних обставин просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, належно сповіщений про місце та час розгляду справи. На підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності\~\~відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6-8). Як вбачається з матеріалів справи, у квартирі позивача зареєстрований відповідач [PERSON] , але не проживає в ній, про що свідчить довідка, видана відділом реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради Херсонської області 15.09.2020 року № 1995-д (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні\~ ним права користування та розпорядження своїм\~ майном. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі\~ ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273, 283-285, 289\~ ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає в ній. За вказаних обставин просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, належно сповіщений про місце та час розгляду справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6-8). Як вбачається з матеріалів справи, разом з позивачем у її квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , але не проживає в ній, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1833, виданою відділом реєстрації проживання осіб Каховської міської ради 12.06.2019 року, довідкою ОСББ «Велика Куликовська 92» № 11 від 14.06.2019 року (а.с. 10, 11). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273, 283-285, 289 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає в ній. За вказаних обставин просила позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS] . В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач на задоволені позовних вимог наполягає, відповідач з позовними вимогами згоден. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2020 року належить квартира [ADDRESS] (а.с. 4-6). Як вбачається з матеріалів справи, разом з позивачем у її квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , але не проживає в ній, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.11.2020 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні\~ ним права користування та розпорядження своїм\~ майном. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2020 року належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для позбавлення відповідача права користування вищевказаною квартирою. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~ ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273, 283-285, 289\~ ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає в ньому. За вказаних обставин просила позбавити відповідача права користування\~квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, належно сповіщений про місце та час розгляду справи. На підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності\~\~відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] (до заміжжя Прокоф`єва) на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5-7). Як вбачається з матеріалів справи, разом з позивачем у її квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , але не проживає в ній, що підтверджується актом фактичного проживання ОСББ «Ентузіастів 12» від 09.09.2019 року, у відповідності до якого [PERSON] з 2015 року не проживає у квартирі позивача, домовою книгою на квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні\~ ним права користування та розпорядження своїм\~ майном. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі\~ ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273, 283-285, 289\~ ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 12.12. 2016 року судом ухвалено рішення, яким позов задоволено частково: позивач поновлена на посаді начальника відділу планування і аналізу економічної діяльності та організації праці Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження». з 19 вересня 2016 року; стягнути з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь РЕМІННОЇ [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.09. 2016 року по 06.10. 2016 року в сумі 4387(Чотири тисячі триста вісімдесят) грн.. 50 коп., попередньо відрахувавши відповідні податки. При ухваленні рішення судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд,що ухвалив рішення,може за заявою осіб,які беруть участь у справі,чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: -судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки судом не вирішено питання про судові витрати: судовий збір,- слід ухвалити додаткове рішення. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільнені від сплати судового збору( п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ»Про судовий збір). Позивачу задоволено дві вимоги:поновлено на роботі( вимоги немайнового характеру) та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу-4\~387,50грн.( вимоги майнового характеру). За подання позову майнового характеру фізична особа сплачує1 % від суми позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки з позовом зверталася фізична особа, яка звільнена від сплати судового збору по вказаній категорії справ, з відповідача слід стягувати судовий збір як з фізичної особи: 551,20грн. За подачу позову немайнового характеру фізична особа сплачує судовий збір 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.(551.20грн). Отже, з відповідача слід стягнути 1102 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,ст.4,5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі,стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У зв»язку із складністю справи,відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України, слід проголосити вступну та резолютивну частину рішення,надавши сторонам можливість ознайомитися з мотивованим рішенням 16 грудня 2016 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у наведені доводів, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку в житловому будинку по вул.Крилова,26 в м.Новоселиця Чернівецької області та визнання за нею права власності, посилаючись на те, що вони є співвласниками вказаного нерухомого майна та частка відповідача є незначна, остання там не проживає, а виділити їй частку в натурі фактично неможливо. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою вул.Крилова,26 в м.Новоселиця Чернівецької області належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі, оскільки на підставі рішення Новоселицького районного суду від 25.04.2013 року за позивачем було визнано право власності на 5/6 частини вищевказаного господарства, а за відповідачем - право власності на 1/6 частку відповідно до рішення Новоселицького районного суду від 31.07.2013 року. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно цієї норми, зокрема п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Оскільки спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим, та не завдасть істотної шкоди відповідачу, що визнав представник відповідача таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому суд вважає можливим припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку в житловому будинку, та визнати за позивачем право власності на цю долю. Враховуючи те, що позивачем було сплачено на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки, що становить 37626 гривень, то вказані кошти слід стягнути з позивача на користь відповідача. На підставі ст.365 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання їх шлюбу. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та показала суду, що 15 жовтня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя дітей у них немає. Вони припинили шлюбні відносини остаточно з грудня 2013 року, бо вони не змогли жити однією сім'єю, вони не розуміли один одного, в їх сім'ї відсутнє взаємопорозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги. Їхнє подружжя існує тільки формально, однією родиною вони не мешкають. Наполягає тільки на розірванні їх шлюбу з відповідачем. Відповідач у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Суд, допитавши позивача та відповідача, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 жовтня 2010 року, який було зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1164. Сторони раніше не перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей немає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Шлюбні відносини між сторонами були остаточно припинені з грудня 2013 року, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, обидва наполягають на розірванні їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд вважає, що причини, які змушують сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому їх шлюб слід розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання трудового договору, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12.10.2012 року він уклав трудовий договір з [PERSON], який зареєстрований у Великолепетиському районному центрі зайнятості за №21031200169 від 12.10.2012 року. [PERSON] прийнята на роботу в якості бармена на невизначений строк. На протязі року [PERSON] ретельно виконувала свої трудові обов»язку, однак останні місяці поточного року [PERSON] стала не виходити на роботу. Станом на 17.11.2014 року вона взагалі не з»являлася на робоче місце, про що свідчить табель робочого часу за листопад 2014 року. Таким чином [PERSON] грубо порушила умови договору, а також діюче трудове законодавство. Позивач просить суд розірвати трудовий договір між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] на підставі п. 4 ст. 36, п.5 ст. 40 КзпП України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить суд його задовольнити. Пояснив, що [PERSON] причини своєї неявки на роботу не пояснила. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечує проти його задоволення Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів цивільної справи, а саме - трудового договору між працівником та фізичною особою від 12.10.2012 року видно, що він укладений на невизначений строк між п/п [PERSON] та [PERSON], згідно якого остання зобов»язана виконувати обов»язки бармена. Вказаний договір зареєстровано 12.10.2012 року за № 2103/200169 Великолепетиським районним центром зайнятості. Табелем виходу на роботу працівників по ПП [PERSON] за листопад 2014 року підтверджується, що бармен [PERSON] протягом 12 днів не з»являлася на роботу. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органам у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин, а згідно п. 4 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40,41). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідно до п. 4 ст. 36, ч. 4 ст. 40 КЗпП України вважає можливим розірвати трудовий договір зареєстрований 12.10.2012 року за № 2103/200169 Великолепетиським районним центром зайнятості між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] на підставі п. 4 ст. 36, п.5 ст. 40 КзпП України, крім того, відповідач [PERSON] позов визнала, а тому позов п/п [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі п. 4 ст. 36, п.5 ст. 40 КзпП України,

Outcome: approved