Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 31.07.2010, та від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.08.2014 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина після розірвання шлюбу та по дійсний час фактично поживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. У 2014 році відповідач покинув сім`ю і з тих пір на зв`язок з дитиною не виходить зовсім, не цікавиться життям ні дружини, ні сина; не бере жодної участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини, не переймається його духовним та культурним розвитком. Також [PERSON] не бере жодної участі у матеріальному утриманні дитини. Зважаючи на викладене позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.2019 відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 20-22). При підготовці справи до судового розгляду проведені підготовчі дії, визначені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, долучено до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 10.12.2019 ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у судове засідання. Крім того, постановлено викликати у судове засідання учасників справи, а також свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 43-44). Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити. Представник третьої особи Бєлікова Н.М. у судовому засіданні 26.06.2020 позов підтримала, вважала за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] , посилаючись на докази, які зазначені у висновку Департаменту Служб у справах дітей від 27.11.2019 року. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони з 31.07.20101 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.08.2014 (а.с. 13). Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.09.2011 Виконавчим комітетом Успенської селищної ради Лутугинського району Луганської області, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Вищевказаним рішенням суду ухвалено залишити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проживати з матір`ю [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 18 комбінованого типу Харківської міської ради» № 110/01-43 від 08.10.2019 [PERSON] , [INFO] , відвідував даний заклад з 01.09.2013 по 01.06.2018. За час відвідування дошкільного закладу дитиною, вихованням та розвитком сина займалася його мати - [PERSON] , допомагала дошкільному закладу в ремонтах, організаційних питаннях та користувалася повагою батьків вихованців та працівників. Батька дитини в закладі не бачили, він не приходив на дитячі свята, не приймав участі у заходах дошкільного закладу, вихователі з ним знайомі не були (а.с. 14). [PERSON] постійно опікується навчанням, вихованням та розвитком сина, цікавиться успіхами дитини, бере активну участь у його шкільному житті, активно співпрацює з класним керівником, про що зазначено у характеристиці № 446 від 24.10.2019 на учня КЗ «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 93 Харківської міської ради Харківської області імені В. В. Бондаренка» [PERSON] (а.с. 15). З листа головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради від 15.10.2019 № 1358/0/535-19/01-14 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 26.03.2014 перебуває під наглядом фахівців поліклініки. На диспансерному обліку не знаходиться, діагноз: здоровий. Відвідує Харківську загальноосвітню школу № 93. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким укладено декларацію про надання первинної медичної допомоги, догляд за [PERSON] , відвідування дитячої поліклініки, проведення профілактичних щеплень та лікування, у разі потреби, здійснює мати хлопчика. Батько дитини до лікувального закладу за медичною допомогою для сина не звертався, станом його здоров`я у медичних працівників не цікавився (а.с. 16). Також, [PERSON] з 07.09.2017 та наразі навчається в КПСМНЗ «Дитяча музична школа № 7 ім. М. П. Мусоргського». Заняття у школі відбувались 3-4 рази на тиждень. Оскільки дитина була ще мала за віком, то необхідна була присутність батьків на заняттях з фаху. Поряд з хлопчиком завжди була його мати - [PERSON] , яка надавала допомогу в виконанні домашніх завдань. На протязі усього періоду навчання [PERSON] завжди спілкувалась з викладачами щодо успіхів та творчих досягнень сина, були присутня на контрольних уроках та академічних концертах. Оскільки навчання в музичній школі платне, квитанції батьківської плати сплачувались своєчасно. Протягом двох років батько [PERSON] - [PERSON] , жодного разу не відвідував академічні концерти, ніколи не приводив сина до музичної школи, не цікавився успіхами та творчим розвитком дитини. З батьком хлопчика у музичній школі не знайомі (а.с. 17). З повідомлення начальника Новобаварського відділу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.10.2019 № 76аз/119-65/01/25-2019 вбачається, що згідно обліків ІІПС ОВС та канцелярії Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області звернень та повідомлень про неправомірні дії гр. [PERSON] стосовно здійснень перепон у спілкуванні батька - [PERSON] з дитиною - [PERSON] , до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області не надходило (а.с. 18 зв. сторона). Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що відповідач тривалий час не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина [PERSON] , не надає матеріальної допомоги на його утримання. Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.11.2019 № 738, що міститься в матеріалах цивільної справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 34-35). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Окрім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмір 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 1109 грн. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ні позивачем, ані представником позивача усупереч вимог ст. 81 ЦПК України не доведено належними та достатніми доказами жодних обставин щодо необхідності відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини саме у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку та будь-якого іншого доходу. У відповідності ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . В іншій частині в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з його необґрунтованістю. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768,40 грн за вимогу щодо стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, а також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: partial