Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 08 грудня 2007 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Відповідач не піклувався про створення в сімї моральної атмосфери, основаної на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. У звязку з подружньою зрадою відповідача близько двох місяців шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально, тому просила розірвати його. У судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що заявлені вимоги визнає. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 грудня 2007 року. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 055279, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Між подружжям фактично не існує сімейних відносин. З вересня 2016 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, мір до примирення не приймають. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя та подружню зраду. Рішення обох з подружжя про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами. Розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на викладене, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відсутні підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу, встановлені статтею 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач є особою, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 551 гривню 20 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квітанцією № 1 від 09 листопада 2016 року. За результатами розгляду справи позивач просила стягнути на її користь понесені судові витрати. Вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно правил ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved