Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 19.11.1997 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2012 року шлюб з відповідачем розірвано. На даний час дитина проживає з нею, та знаходиться на її повному утриманні. З моменту розірвання шлюбу відповідач відвідував доньку приблизно раз на місяць протягом дев'яти місяців. Вона (позивач) проти цього не заперечувала. Однак, починаючи з січня 2013 року відповідач добровільно перестав приймати участь у вихованні дитини, тим самим ухилився від виконання покладеного на нього обов'язку утримувати дитину. Він не цікавиться її навчанням, здоров'ям, фізичним станом, моральним та духовним розвитком, особистим життям доньки. Він припинив приймати участь у вихованні та утриманні дитини, піклуватися про її фізичний та інтелектуальний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, виявляти інтерес до її внутрішнього світу, створювати умови для отримання освіти. Духовний зв'язок від відповідачем та донькою повністю втрачено. У зв'язку з чим вона звернулася до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надав заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності, позов підтримав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді в повному обсязі і підлягають задоволенню. В суді встановлено, що сторони 19.11.1997 року уклали шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], від 12.11.2009 року, виданого Відділом РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилася [INFO] року, батьками записано - [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З наданих документів встановлено, що з початку 2013 року відповідач дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням не займається. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.09.2016 року № 7456/41/3/103, вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Таким чином, враховуючи надані докази, та обміркувавши їх обґрунтованість, суд дійшов висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно його доньки - [PERSON]. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, і на думку суду, даний розмір аліментів є відповідним. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За вимогу про позбавлення батьківських прав позивач сплатила судовий збір в розмірі 551,21 грн., дані кошти мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача. За вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена, у зв'язку з чим з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved