Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Авто Просто» про визнання Угоди №371376 від 15.10.2011 року недійсною, стягнення коштів та стягнення заподіяною моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.10.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду №371376, предметом якої є надання Учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля KIA Cerato. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невід'ємними частинами Угоди. Терміни, що використовуються в Угоді та системі «Авто Так», визначаються в Додатку №2 до Угоди. Перед укладанням Угоди протягом нетривалого часу відбулася бесіда між сторонами, та представник відповідача запевнив позивача у вигідності умов даної Угоди та запевнив її, що через декілька місяців, коли вона зробить декілька проплат за Угодою - отримає автомобіль, через що позивач згодилася на її укладання. Згідно умов договору ТОВ «Авто Просто» гарантувало надання права на отримання автомобіля за умови виконання позивачем всіх зобов'язань за угодою. З урахуванням положень ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач зазначив, що ТОВ «Авто Просто» виступає виконавцем певних послуг, зазначених у договорі, а, вона, є їх споживачем. На виконання вимог ст. 5 договору, позивачем було сплачено ТОВ «Авто Просто» вступний внесок у розмірі 5644,8 грн., після чого позивач почала сумлінно виконувати умови договору та з жовтня 2011 року по грудень 2012 року сплатила 23241,14 грн. Відповідно до Угоди, позивач повинна була сплачувати на користь ТОВ «Авто-Просто» щомісячні внески в оплату послуг ТОВ «Авто Просто», а згідно п.10.3 ст.10 та п.11.2 ст.11 Додатку №2 до Угоди передбачено, що Вигодонабувачем за договором страхування автомобіля та страхування життя у разі настання страхового випадку є Авто Просто, який отримує страхові відшкодування, але щомісячні внески в оплату страхового платежу вносяться саме Учасниками системи, та і автомобіль, який переданий Учаснику системи, придбаний за кошти все тих же Учасників системи, що також робить дані умови Угоди несправедливими по відношенню до споживача. Позивач вважає, що умови договору є несправедливими, утворюють пірамідальною схему, містять істотний дисбаланс між правами і обов'язками сторін, тому, на її думку, угода має бути розірвана. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду пояснення та заперечення, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 15.10.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду №371376, предметом якої є надання Учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля KIA Cerato. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невід'ємними частинами Угоди. Терміни, що використовуються в Угоді та системі «Авто Так», визначаються в Додатку №2 до Угоди. На виконання вимог ст. 5 договору, позивачем було сплачено ТОВ «Авто Просто» вступний внесок у розмірі 5644,8 грн., після чого позивач внесла сім платежів з жовтня 2011 року по грудень 2012 року та сплатила 23241,14 грн. Права на отримання автомобілю вона не отримала. Крім того, позивач відповідно до Угоди №311376 від 15.10.2011 року, повинна була сплачувати на користь ТОВ «Авто Просто» щомісячні внески в оплату послуг ТОВ «Авто Просто», а згідно п.10.2 ст.10 та п.11.2 ст.11 Додатку до Угоди №371376 від 15.10.2011 року, передбачено, що Вигодонабувачем за договором страхування автомобіля та страхування життя у разі настання страхового випадку є Авто Просто, який отримує страхові відшкодування, але щомісячні внески в оплату страхового платежу вносяться саме Учасниками системи, та і автомобіль, який переданий Учаснику системи, придбаний за кошти Учасників системи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими Відповідно до ч.2, п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. », Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відповідно до п.1.2 ст.1 Додатку №2 до Угоди №371376 від 15.10.2011 року, Учасник уповноважує ТОВ «Авто Просто» на організацію та адміністрування системи. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок Чистого Фонду групи, відповідно до Розділу 1 Додатку №2 до Угоди №371376 «Визначення понять», є Фонд, що формується за рахунок внесків учасників групи, а також третіх осіб (страховий компаній, поручителів тощо). Тобто сам Адміністратор не приймає фінансової участі у формуванні грошового фонду для викупу автомобілів, а залучає для цього лише кошти інших споживачів - учасників групи, а отримання автомобіля Учасником є можливим виключно за рахунок залучення інших споживачів». Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 року №1676 було затверджено ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, тобто на момент укладання Угоди №371376 від 15.10.2011 року ТОВ «Авто Просто» не мало відповідно ліцензії та її діяльність не відповідала чинному законодавству. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі змісту п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування Враховуючи те, що з Угоди №371376 від 15.10.2011 року вбачаються явно невигідні одній стороні - споживачу договірні умови, а протилежна сторона правочину - ТОВ «Авто Просто» сформулював в односторонньому порядку і цим самим створив істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за Угодою на свою користь, не врахувавши при цьому інтересів контрагента - споживача, що порушує вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», на момент укладання Угоди ТОВ «Авто Просто» не мало відповідної ліцензії та її діяльність не відповідала чинному законодавству, а також беручи до уваги те, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, суд вважає, що позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Авто Просто» про визнання угоди недійсною, стягнення коштів та стягнення заподіяною моральної шкоди, необхідно задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved