Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] », неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя не склалося, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені та спільне господарство сторони не ведуть. Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу та щодо подальшого проживання неповнолітнього сина з позивачем. Представник третьої особи Служби у справах дітей Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №1621 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Беручи до уваги те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад та враховуючи, що сторони не бажають зберегти шлюб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 384,20 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved