Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власниками квартири №103 в буд. 159 по б-ру Олександрійському (бувший -50-річчя Перемоги) в м. Біла Церква на підставі Свідоцтва про право власності від 16.12.2006р., в цій квартирі, крім неї, зареєстрований та проживає, також, її син, відповідач по справі, з 17.10.2001року. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час зловживає спиртним, вчиняє пяні дебоші, сварки, бійки, що негативно впливає на всіх членів сімї, не утримує майно. Позивач неодноразово зверталася до поліції, на відповідача складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП.. Відповідач заперечує звільнити квартиру, а спільне проживання з ним є нестерпним, а тому позивач просить суд виселити відповідача з квартири №103 в буд. № 159 по б-ру Олександрійському в м. Біла Церква та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач позов не визнав. 3-ї особа без самостійних вимог на предмет спору, Білоцерківський міський відділ ДМС України у Київській області, не направив в судове засідання свого представника, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач є єдиним власником квартири№103 в буд. № 159 по б-ру Олександрійському в м. Біла Церква Свідоцтва про право власності від 16.12.2006 року, виданого Білоцерківським УЖКГ на підставі рішення виконкому Білоцерківської міської ради за №82 від 18.03.1996 р. (а.с.6,7). Згідно довідки ДМС УДМС України в Київській області відповідач [PERSON], у вказаній квартирі зареєстровані з 17.10.2001 року (а.с.18). З пояснень сторін вбачається, що сторони перебувають в родинних відносинах, тобто є матірю та сином. В спірній квартирі, крім сторін зареєстровані чоловік та молодший син позивача, квартира має дві кімнати, порядок користування приміщеннями квартири між її мешканцями не визначався, що стверджується поясненнями осіб, які приймають участь у розгляді справи. Як встановлено судом, між відповідачем та позивачем склалися напружені стосунки, на побутовому грунті часто виникали сварки, конфлікти із-за того, що відповідач зловживає спиртними напоями, не приймає участі в утриманні житла, в оплаті коштів за комунальні послуги, відповідач порушує спокій в сімї з приводу чого позивач [PERSON] зверталася зі скаргами до правоохоронних органів. Так, 02.03.2014р., 17.01.2016р.20.01.2016р.,08.02.2016 року зверталася позивач до Білоцерківського відділу поліції зі скаргами стосовно того, що її старший син [PERSON] за місцем проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчиняв сварки (а.с.8,9,10,13). За результатами перевірки вказаних скарг позивача було прийнято висновок про складення відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Згідно ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї, - тягнуть за собою громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин або адміністративний арешт на строк до семи діб. Ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягнуть за собою громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин або адміністративний арешт на строк до п'ятнадцяти діб. Суду не було надано доказів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності відповідача за ст. 173-2 КУпАП, хоча, суд, сприяючи повному та всебічному зясуванню обставин справи, розяснив позивачу про необхідність надання доказу в підтвердження викладених в позові обставин. Позивач просить суд виселити відповідача з належної їй на праві власності квартири, оскільки він своєю поведінкою створює умови, які роблять неможливим проживання з ним в одній квартирі протягом тривалого часу. Позивач зазначила, що [PERSON] зловживає спиртним, влаштовує пяні дебоші, ображає її нецензурною лайкою, влаштовує такі умови, що відповідач з іншим сином та чоловіком вимушені, майже, постійно проживати на дачі. Відповідач, заперечуючи позов суду пояснив, що працює, іноді випивав, але на сварки його провокує мама з меншим братом, які бажають виселити відповідача з квартири, залишити без житла. Відповідач зазначив, що останнім часом не пє, просив залишити йому можливість проживати в зазначеній квартирі. В підтвердження своєї позиції, відповідач надав позитивну характеристику на [PERSON] за місцем своєї роботи у ТОВ «Альфа-Інтертрейд» (а.с.39). Допитаний в якості свідка [PERSON], який приходиться рідним братом відповідачу, суду показав, що відповідач постійно знущається психологічно над їхньою мамою, будучи часто пяним голосно кричить, погрожує, принижує матір, не допомагає по господарству. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що знає відповідача близько 2-ох років, знає його з кращої сторони. Відповідач ніколи не сварився. Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін, суду показала, що відповідач приходив до неї, скаржився на матір, казав, що його не впускають в квартиру, виганяють. Відповідач не водить чужих людей в квартиру, свідок не бачила його пяним. Свідок [PERSON], який приходиться сторона сусідом, суду показав, що відповідач адекватна людина, не зловживає спиртним, пяним його не бачив. Між відповідачем та його мамою і братом склалися неприязні відносини. Позивач викликає поліцію, бо бажає виселити відповідача з квартири. Свідок неодноразово давав поради відповідачу як уникати конфлікту, просив не піддаватися провокаціям. Свідок [PERSON], яка є мамою товариша відповідача, суду показала, що [PERSON] неодноразово приходив до неї, бо його виганяли з дому. Свідок прихищала його, бажала поговорити з позивачем по материнські. Відповідач не агресивний. Отже, судом встановлено і вказано вище в рішенні на те, що відповідач права власності на спірну квартиру не має, він набув права на користування цією квартирою як член сім'ї власника житла за приписами ч.1 ст.405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вчиненого братом відповідача, вбачається сварка між відповідачем та його матірю, нецензурні виголошення відповідача, однак зазначене не є безспірним доказом систематичного порушення правил співжиття. Крім того, суд приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами сторін і які заперечили факт систематичного порушення відповідачем належних правил поведінки, вказали на провокування відповідача щодо сварок, на спонукання його йти з дому. Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Як вказано вище в рішенні, виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, можливе за умови, що заходи запобігання і громадського впливу, застосовані до нього, виявились безрезультатними. Проаналізувавши все вищенаведене, суд дійшов висновку, що підстави для виселення відповідача, передбачені в ст.116 ЖК України, на даний час відсутні. Жодних безспірних доказів для спростування цього висновку суду не було надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але враховуючи встановлені по справі обставини стосовно того, що між сторонами, дійсно, склалися напружені стосунки, позивач неодноразово зверталася до поліції, суд вважає за необхідне офіційно попередити відповідача про недопущення в подальшому протиправних дій відносно позивача.

Outcome: dismissed