Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19.06.2015 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом із нею. З цього часу відповідач перестав цікавитись життям дитини, востаннє бачив її в грудні 2015 року. Він зовсім не виконує своїх батьківських обов'язків відносно дитини, не займається її вихованням, розвитком. На підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 16 червня 2015 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно, проте з цього часу сплатив лише 400 грн. Відтак, відповідач протягом тривалого часу виражає свідоме небажання виконувати стосовно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом, ухиляється від виконання таких, жодним чином не піклується про дитину, матеріально не утримує її тощо. При таких обставинах вважає, що є всі законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить такий задоволити. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Згідно абзацу 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради №3-12/825 від 03.04.2017 року [PERSON] неналежно виконує батьківські обов'язки щодо своєї доньки [PERSON] , не займається її вихованням та утриманням, не цікавиться її життям та здоров'ям. Згідно заяви [PERSON], адресованої начальнику служби у справах дітей Бориславської міської ради він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] Згідно ст.150 СК України та ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зі змісту ст.18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи все вище наведене суд вважає, що існують всі підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], оскільки він без поважних причин не виявляє щодо своєї доньки батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 грн. в користь позивачки.

Outcome: approved