Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що вона являється власником є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Даний будинок на 1/2 частину вона набула у власність на підставі договору дарування № 668 від 21.06.2011 року та на 1/2 частину на підставі заповіту від 28 лютого 1992 року. Крім неї, в даному будинку зареєстровані її мати [PERSON] та відчим [PERSON], з яким вона ніяких стосунків не підтримує.Відповідно до довідки Форми №3 від 08 липня 2015 року за № 862 вона являється власником будинку, а відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку з 1987 року. Сім років тому її мати [PERSON] розлучилася з відповідачем та після цього з 2010 року він зібрав свої речі та виїхав з її будинку. Таким чином відповідач у її будинку не проживає, він не є членом її сім'ї, спільного господарства вони не ведуть, в будинку відсутні його меблі, особисті речі та предмети першої необхідності. Даний факт підтверджується актом Депутата Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області від 24.06.2015 року. На протязі усіх цих років вона додатково сплачує рахунки за комунальні послуги, в яких фігурують зареєстрований, але не проживаючий відповідач. Таким чином, реєстрація [PERSON] носить лише формальний характер. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає понад рік, спільного господарства не веде, не сплачує рахунки за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку, в будинку відсутні меблі, особисті речі та предмети першої необхідності відповідача, то він вважається таким, що втратив право користування ним. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує, просить суд задовольнити їх в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу заочно на підставі наявних в ній доказів, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення вимог позову з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до договору дарування № 668 від 21.06.2011 року [PERSON] являється власником 1\\2 частини будинку [ADDRESS] на праві приватної власності.( а.с. 7-9). Також відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником на іншу 1/2 частину будинку будинку [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності є [PERSON]( ас. 20), яка відповідно до свідоцтва про одруження та розлучення( а.с. 22-23) і є [PERSON]. Тому єдиним власником будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до довідки форми №3 в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач, її мати та відповідач ( а.с. 4). Згідно акту обстеження житлових умов, від 24.06.2015 р., який складаний за участю представника органу місцевого самоврядування, а також сусідів відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS], з 2010 р., не веде господарство та не обслуговує будинок за вказаної адресою, не сплачує комунальні послуги/а.с.6/. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Оцінюючи зібрані по справі докази, які узгоджуються між собою та враховуючи, що відповідач не проживає за спірною адресою, починаючи з 2010 року, суд приходить до переконання, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування цим жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved