Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], відповідно до якого, з врахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати відповідача таким, що втратив право користуванням двокімнатною квартирою № 9, що знаходиться в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б. Також просила визнати за собою право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири № 9 загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, що знаходиться в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДКП «Харківкомуночиствод» від 15.06.1999 року за реєстраційним № 13 власниками квартири № 9, що знаходиться в м.Харкові по вул.Біологічній, 1-Б є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 29 грудня 2006 року [PERSON] подарувала [PERSON], належну їй на праві власності 1/3 частину квартири № 9, що знаходиться в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б. В вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого відповідач звільнив квартиру добровільно та став проживати окремо. Фактично в квартирі з 2003 року проживає одна позивачка. Відповідач вже 13 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має і, взагалі квартирою він не цікавиться. В свою чергу, позивач проживає в квартирі №9, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Біологічна, буд. №1-Б, з 1993 року, утримує її, при цьому відповідач [PERSON] з моменту розірвання шлюбу, 24.12.2003 тобто біля 13 років, в квартирі не проживає, витрати по утриманню житла не несе, саме позивачем, проводяться там капітальні та планові ремонти, тобто [PERSON] відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, що дає їй право на набуття право власності на 1/3 частку зазначеної квартири на підставі ст.344 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, підтвердивши всі обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився з невідомих суду причин про розгляд справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДКП «Харківкомуночиствод» від 15.06.1999 року за реєстраційним № 13, зареєстрованого у КП «Харківське міське БТІ» від 04.01.2000 року за номером запису № В-53121, реєстраційний номер 17356540, власниками квартири № 9 загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, що знаходиться в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б є [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них в праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.357 ЦК України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», долі в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено по домовленості співвласників. Отже, враховуючи вищевикладені норми закону, частка кожного з співвласників становить 1/3 частину квартири № 9 в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б. 29 грудня 2006 року [PERSON] подарувала [PERSON], належну їй на праві власності 1/3 частину квартири № 9, що знаходиться в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б (а.с.21). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.04.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на 2/3 частини на підставі свідоцтва про право власності № 13 від 15.06.1999 виданого ДКП «Харківкомуночиствод» та за [PERSON] на праві приватної власності на 1/3 частину на підставі договору дарування р.№ 4082 від 29.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с.22) Відповідно до довідки № 4428 від 20.10.2015 року, наданої КП «Жилкомсервіс» за в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). 24 грудня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 219434 від 24.12.2003 року (а.с.5). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON], в квартирі [ADDRESS] вона проживає одна протягом останніх 13 років, відповідач [PERSON] у 2003 році виїхав з квартири добровільно і з тих пір жодного разу вони його не бачили. [PERSON] з 2003 року самостійно несе витрати на утримання квартири, сплачує комунальні платежі, робить необхідні ремонтні роботи. Відповідач [PERSON] житлом не цікавиться, у квартирі його особисті речі відсутні. Згідно ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь-які підстави, передбачені ст.71 ЖК України, для збереження за відповідачем жилого приміщення за цією адресою відсутні. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] з 2003 року не проживає за адресою реєстрації, підстави для збереження за ним приміщення понад встановлені строки відсутні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позивних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 9, що знаходиться в м.Харкові по вул. Біологічній, 1-Б. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності до п.п.13, 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи той факт, що позивач проживає в квартирі №9, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Біологічна, буд. №1-Б, з 1993 року, що підтверджується даними про реєстрацію в паспорті та утримує її, при цьому відповідач [PERSON] з моменту розірвання шлюбу 24.12.2003 року, тобто біля 13 років, в квартирі не проживає, витрати по утриманню житла не несе, саме позивачем проводяться там капітальні та планові ремонти, сплачуються комунальні платежі, тобто [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, суд приходить до висновку, що позивачем набуто право власності на 1/3 частку зазначеної квартири на підставі ст.344 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved