Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його дітей: доньки - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає, просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явивсь, суду надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З 02.07.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.05.2013 року було розірвано (а.с.6,8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] року, батьком в свідоцтві про її народження зазначено відповідача [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року, батьком в свідоцтві про його народження зазначено відповідача [PERSON] (а.с.9). У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що батько [PERSON] участі у вихованні своїх дітей не приймає, матеріально їх не утримує, їх життям та навчанням не цікавиться, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток своєї дітей. Про вказані обставини свідчать довідки з місця проживання, довідки з амбулаторії, довідка з місця навчання дітей (а.с. 10-16). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 28.09.2017 року, про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей: доньки - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до дітей: доньки - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що батько дітей систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своїх дітей, зовсім не спілкуються з дітьми, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дітей не забезпечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей. Крім на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved