overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку № 27 по вул. Зарічній в с. Буків Луцького району Волинської області. У вказаному будинку з 02.04.2007 року зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] Останній не проживає в даному будинку з 2008 року, обовязків по утриманню житла не виконує. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 27 по вул. Зарічній в с. Буків Луцького району Волинської області (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку з 2008 року, що підтверджується актом перевірки паспортного режиму (а.с. 14), а тому є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. З 15.06.2007 року в квартирі зареєстрована [PERSON]В, однак, з 2014 року вона припинила проживати у квартирі, забрала свої особисті речі, місце її проживання на даний час невідомо. За її поясненнями, відповідач вирішила виїхати з України і по можливості влаштувати своє особисте життя. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується висновком за результатами звернення [PERSON] Оскільки відповідач виїхала з квартири, речей її там немає, комунальні послуги не сплачує, то просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою № 101 в будинку № 9 по вул. Грабовського в м. Луцьку Волинської області. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 06 вересня 2001 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування (а.с. 6). З копії будинкової книги вбачається, що в квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с. 13-16). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 2014 року не проживає в спірній квартирі, що підтверджується висновком за результатами звернення [PERSON] від 15 травня 2018 року, дані обставини ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . Зазначає, що у квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] . Хоча відповідач і зареєстрований у квартирі, однак, в 2015 році без поважних причин зібрав свої особисті речі, залишив жило і перейшов жити на іншу квартиру, куди саме не повідомив, змінив номер телефону. 27.02.2018 року шлюб між ними був розірваний, про що вона повідомила відповідача, просила його знятися з реєстру місця проживання. Факт не проживання відповідача підтверджується повідомленням Луцького ВП ГУНП у Волинській області. Оскільки відповідач не проживає у квартирі без поважних причин, квартирою не користується і не цікавиться, то просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, а тому судом згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалено заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 2004 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Як зазначає позивач у позовній заяві, то в квартирі зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі з 2015 року, комунальні послуги не сплачує, не буре участі в його утриманні, особистих речей його там немає. Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. Зазначає, що у квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі. Хоча відповідач і зареєстрований у квартирі, але з 2014 року в квартирі не проживає та не зявляється. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується довідкою ГУНП у Волинській області від 14 травня 2018 року. Оскільки відповідач не проживає у квартирі, комунальні послуги не сплачує, то просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 27 в будинку № 5 по вул. Верещагіна в м. Луцьку Волинської області. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 27 серпня 2004 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 5). З копії будинкової книги вбачається, що в квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с. 7-10). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] протягом останніх чотирьох років не проживає в спірній квартирі, що підтверджується листом за результатами звернення [PERSON] від 14 травня 2018 року. (а.с. 11). Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], її сина. Останній не проживає у вказаній квартирі з 1999 року, обов'язків по утриманню житла не виконує. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі з 1999 року. Факт його не проживання стверджується повідомленням Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, згідно доручення, виданого 08.07. 2017 року [PERSON] проживає на території Російської Федерації, зняти його з реєстрації без наявності паспорта позивач не має можливості. Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], її сина. Останній не проживає у вказаній квартирі з 2005 року, обовязків по утриманню житла не виконує. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі з 2005 року, а тому є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], яка більше одного року без поважних причин у квартирі не проживає, місце її проживання на даний час невідомо. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується листом від 02.02.2018 року № 3/1427. Оскільки відповідач виїхала з квартири, речей її там немає, то просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою № 7 по вул.. Львівській, 5 в м. Луцьку Волинської області. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 23 грудня 2017 року за № 1565 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування (а.с. 5-7). Як зазначила позивач [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з січня 2017 року по даний час не проживає в квартирі, що підтверджується листом Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 02.02.2018 року (а.с. 12). Оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], який з моменти реєстрації ніколи не проживав та не проживає у даній квартирі. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актом комісії ОСББ «Наш дім». Оскільки відповідач у даній квартирі ніколи не проживав, речей його там немає, то просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 84 по пр.. Соборності, 37б в м. Луцьку Волинської області. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 28.07.2003 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування (а.с. 6-7). Як зазначила позивач [PERSON], у квартирі № 84 по пр.. Соборності, 37б в м. Луцьку Волинської області зареєстровано місце проживання [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав в квартирі, що підтверджується актом комісії ОСББ Наш дім» (а.с. 16). Оскільки відповідач не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved