Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29 березня 2011 року по 31 грудня 2018 року у сумі 139363,19 грн. В обґрунтування заяви зазначила, що 08 вересня 2016 року постановою державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №52140233 по стягненню аліментів з відповідача, однак з 2011 року по теперішній час відповідач добровільно платити аліменти не бажав і про обставини, які є причиною несплати, інформації не надав. Внаслідок невиконання рішення суду за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 139363,19 грн станом на грудень 2018 року. Вказує, що через несплату аліментів, дитина перебуває на повному утриманні позивача, тому вважає, що має право на стягнення пені. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 22 травня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача, згідно якого вказав, що позовні вимоги він не визнає, вважає їх безпідставними та повністю заперечує проти розрахунку неустойки. Вказує, що із наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості не можливо встановити як загальну суму заборгованості, так і суму заборгованості за кожен місяць, тому не вважає таку довідку належним та допустимим доказом. Розрахунок позивача, на його думку, не правильний і не законний. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у відзиві відповідача на позовну заяву. Разом з цим вказав, що надати докази чи сплачував відповідач аліменти він не має можливості, відомості про стан здоров`я відповідача у нього також відсутні. Крім того, зазначив, що у відповідача відсутні інші утриманці, а також те, у відповідача відсутнє у власності будь-яке майно та він не працює, але докази щодо відсутності майна та доходів у нього відсутні. Вислухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , дослідивши докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. На примусове виконання виконавчого листа №2-2085/2011 від 23 травня 2011 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 березня 2011 року до повноліття державним виконавцем Красногвардійської виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Вакарюк Т.М. було відкрито виконавче провадження ВП№52140233 (а.с.4). Станом на 31 грудня 2018 року, заборгованість згідно виконавчого листа №2-2085/2011 від 23 травня 2011 року відповідача складає 139363,19 грн, а станом на 01 липня 2019 року заборгованість склала 157566,70 грн (а.с.5,41,42). Таким чином, вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При визначенні суми неустойки (пені) суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, та враховує розмір заборгованості по аліментам, який складений державним виконавцем. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів є іншим, представником відповідача [PERSON] не надано. Відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, підстав для зменшення розміру неустойки чи звільнення відповідача від сплати заборгованості в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, оскільки розмір неустойки перевищує 100% заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат судом враховується наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення пені, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved