Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Западна, 38, який був придбаний мною 05 квітня 2006 року за договором купівлі-продажу. В даному будинку окрім нього зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та її син від попереднього шлюбу [PERSON]. З відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2006 року по 27 вересня 2017 року. Шлюб розірваний рішенням Синельниківського міськрайонного суду, справа № 191/2198/17. Відповідачі з 02 травня 2017 року, і по даний час у будинку не проживають, ніякого звязку з ними він не підтримує, відомо тільки, що вони виїхали працювати за кордон. Відповідачі не бажають вчиняти дій для зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку, що призводить до додаткових матеріальних витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання газу, електроенергії, які здійснюються за його рахунок. Будинок був придбаний ним ще до щлюбу зі [PERSON], тому поділу не підлягає. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у належному йому будинку порушує його право на отримання державної субсидії на оплату комунальних послуг, що суттєво погіршує його матеріальний стан і обмежує його право власності та володіння своїм майном. Також він має бажання зареєструвати у будинку інших осіб, але у звязку із реєстрацією відповідачів цього зробити неможливо, оскільки на кожну зареєстровану особу є певні норми житлової площі будинку і якщо ця площа менше за норму, особа не може стати на реєстрацію. Між ним та відповідачами не існує будь-яких домовленостей щодо користування належним йому будинком, відповідачі не оплачують плату за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті, тому він вважаються такими, що втратили право користування ним. Оскільки договір найму житлового приміщення між ним та відповідачами не укладався, відповідно до абзацу 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовуються норми цивільного законодавства. Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживає близько двох років, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, - він вважається таким, що втратив право користування ним. Таким чином, відсутність відповідачів без поважних причин в період з 02 травня 2017 року по теперішній час, є тією обставиною, що зумовлює втрату ними права користування житлом, яке належить йому на праві власності. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Западна, 38. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи була повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 квітня 2006 року серії ВСР № 979578, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.. Західна, 38 належить [PERSON] на праві приватної власності, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВУ № 038070 від 28 квітня 2006 року. Відповідно даних домової книги [PERSON], [INFO] та [PERSON], 01.09.1997 року зареєстровані за адресою: [INFO]. Згідно довідки, виданої 19 травня 2018 року головою квартального комітету № 10, [PERSON], [INFO] та [PERSON], 01.09.1997 року зареєстровані за адресою: [INFO] однак не мешкають за даною адресою з 02 травня 2017 року. У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~\~\~ Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст..7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловий будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Дубо-Осокорівка, вул. Комсомольська, буд. 14, оскільки відповідач не проживає у даному будинку, більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного та

Outcome: approved