Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог /а.с.36,37/ визнати недійсною приватизацію квартири [ADDRESS], загальною площею 39,40кв.м., за [PERSON], визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 10 листопада 2006 року №1804 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині приватизації вищезазначеної квартири, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER] від 10 листопада 2006 року. Свої вимоги мотивує тим, що вони з дочкою постійно проживають у квартирі [ADDRESS], загальною площею 39,40кв.м. 03 жовтня 2006 року в результаті обману зі сторони відповідача-1 позивачі були зняті із реєстраційного обліку за вказаною адресою, хоча продовжували там проживати, а 10 листопада 2006 року на підставі розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 10 листопада 2006 року №1804 на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру [NUMBER]. Вважає, що даною приватизацією порушено її права, а також її малолітньої дочки, на приватизацію житла, в якому вони постійно проживають, адже більше ніде участі в безоплатній приватизації житла не приймали, а отже за ними зберігалось таке право. Крім того, вказує на те, що в результаті даної приватизації [PERSON] передано у приватну власність житло з перевищенням максимальних норм безоплатної приватизації житла. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, пояснивши, що у зв'язку із тим, що основним квартиронаймачем була [PERSON], то саме їй належало першочергове право на приватизацію житла. Вказав, що відповідачем було подано всі необхідні для приватизації документи, тому приватизація є законною. Визнав, що на момент приватизації позивачі постійно проживали у приватизованій квартирі. У судовому засіданні представник відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, проти позову заперечив, пояснивши, що 10 листопада 2006 року головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було прийнято розпорядження №1804 «Про передачу квартир у власність громадян», на підставі якого було прийнято рішення про приватизацію в тому числі квартири [ADDRESS], загальною площею 39,40кв.м. [PERSON] у межах наданих повноважень на підставі поданих документів. В зв'язку з наведеним, просять у позові відмовити. Представник органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради позов підтримав, зазначивши про порушення прав малолітньої на приватизацію житла . Суд ухвалив справу розглядати без участі третіх осіб відділу приватизації державного житлового фонду Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON], які будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не прибули без поважних на те причин, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у квартирі [ADDRESS], загальною площею 39,40 кв.м., що не заперечується учасниками судового процесу, а відтак в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно із розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №1083 від 07 серпня 2006 року «Про зміну договорів найму жилих приміщень з переоформленням особових рахунків» було змінено договір найму квартири, зокрема в частині квартиронаймача, а саме у зв'язку із смертю основного квартиронаймача [PERSON] основним квартиронаймачем було визнано [PERSON] /а.с.9/. У вказаному розпорядженні зазначено, що у даній квартирі поряд із основним квартиронаймачем [PERSON], постійно проживають члени її сім'ї: дочка - [PERSON], зять - [PERSON] , внучка - [PERSON]. Після того, як 03 жовтня 2006 року позивачі були зняті із реєстрації у вищезазначеній квартирі, продовжуючи проживати в ній, 10 листопада 2006 року відповідач [PERSON] отримала на спірну квартиру свідоцтво про право власності [NUMBER], видане на підставі розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 10 листопада 2006 року №1804 «Про передачу квартир у власність громадян» /а.с.10,53/. Згідно з п. 3 списку громадян, який є додатком зазначеного розпорядження відповідачу [PERSON] була передана у власність спірна квартир /а.с.54/. Як убачається з пояснень представників позивача та відповідача [PERSON] на момент здійснення приватизації квартири позивачі проживали у ній, проте відповідач не повідомив їх про звернення до органів приватизації. При цьому, як вбачається із заяви поданої до органу приватизації відповідачем [PERSON], вона просила передати квартиру у приватну власність, а не спільну часткову із членами сім'ї, які постійно проживали у даній квартирі /а.с.55/.. Відповідно до ст. 1, ч.1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) держав\-ного житлового фонду та члени їх сімей, які по\-стійно проживають у квартирі разом із найма\-чем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квар\-тир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постій\-но мешкають у даній квартирі, в тому числі тим\-часово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. У судовому засіданні з'ясовано, що позивач та її малолітня дитина вселилися до спірної квартири на законних підставах, та були в установлено\-му законом порядку зареєстровані за відповід\-ною адресою, зокрема позивач була зареєстровано з 25 жовтня 1999 року /а.с.8 зворот/. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим примі\-щенням інакше як з підстав і в порядку, перед\-бачених законом. З огляду на аналіз змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно про\-живає, має передбачені ст. 64 ЖК України права корис\-тування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової від\-сутності, а отже, і право на приватизацію ра\-зом з іншими членами сім'ї. Місцем проживання дитини до дев'яти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, право позивача [PERSON] та малолітньої [PERSON] на приватизацію є пов'язане з їхнім правом на житло та фактом проживання у спірній квартирі, а не з фактом реєстрації вказаних осіб у зазначеній квартирі, яка здійсню\-ється на підставі Закону «Про свободу пересування та віль\-ний вибір місця проживання в Україні» (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року в справі № 6-125цс12). Крім того, в результаті проведення приватизації спірної квартири без згоди органу опіки та піклування було порушено право власності малолітньої дитини, незважаючи на відсутність її реєстрації, а відтак зазначена приватизація підлягає визнанню недійсною (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-396цс15). За таких обставин, суд вважає, що приватизацією квартири [ADDRESS], яка була проведена без згоди позивачів та органу опіки та піклування, було грубо порушено право [PERSON] та малолітньої [PERSON] на безоплатне отримання житла, в якому вони постійно проживають у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», адже вони участі в безоплатній приватизації житла не приймали, іншого житла не мають, оскільки вищевказана квартира є єдиним місцем їхнього фактичного проживання Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновків, що позовні вимоги є підставні, і тому приватизацію спірної квартири слід визнати недійсною, оскільки така не відповідає вимогам чинного законодавства, а також слід визнати незаконним оскаржуване розпорядження та визнати недійсним оспорювань свідоцтво.

Outcome: approved