Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та позбавлення особи права користування житловим будинком, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Крім неї в квартирі зареєстровані її донька та онук - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] Відповідачі хоча і зареєстровані, але в квартирі не проживають з січня 2012 року та з березня 2017 року відповідно, їх особистих речей в квартирі не має. В зв`язку з реєстрацією відповідачів вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном, тому просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування своєю власністю, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] ; позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, у разі неявки відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, розміщене на сайті Судової влади України та довідки про доставку СМС-повідомлень про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК № 4 від 17.09.1992 року, де зазначено, що вартість квартири виплачена в повному обсязі та реєстраційний посвідченням Лозівського БТІ від 06.11.1992 року, внесеним в реєстрову книгу № 42 за реєстровим № 6094. В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі по справі - її донька [PERSON] , онук [PERSON] . З січня 2012 року донька, а з березня 2017 року і онук, в спірній квартирі не проживають, вони забрали всі свої особисті речі та вибули на інше місце проживання, зі слів доньки до м. Харків, де і мешкають по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Відповідачі в квартирі не з`являються. Всі обов`язки пов`язані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обов`язків перед ними не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідачів, тощо. Неодноразові усні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідачі ігнорують. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися, особистих речей, майна, яке належить відповідачам в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідачів по справі в квартирі [ADDRESS] вбачається з акту, складеного сусідами від 12.12.2018 року, з якого вбачається, що відповідачі [PERSON] з січня 2012 року, а [PERSON] з березня 2017 року в вищевказаній квартирі не проживають, їх особисті речі в квартирі відсутні. Відповідачі вибули на інше постійне місце проживання, не проживають в квартирі більш ніж рік, отже з цього моменту вони втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи безстроково, а тому при подачі позовної заяви до суду нею не сплачувався судовий збір, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. по 384 гривні 20 копійок з кожного.

Outcome: approved