Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить: визнати батьківство [PERSON] , стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши відповідача батьком дитини; стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , аліменти у розмірі ј заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття. Вимоги обґрунтувала тим, що з серпня 2008 року по травень 2011 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Факт батьківства відповідач визнав, але відомості про батька дитини до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження записали відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. У травні 2011 року через пості сварки, сімейні стосунки між ними при припинилися, вона забрала дитину та переїхала проживати на інше місце. Весь цей час відповідач періодично надавав дитині незначну матеріальну допомогу, брав його до себе в гості, відвідував у садочку. На даний час син регулярно відвідує відповідача, останній визнає його рідним сином. За вказаних обставин, з метою захисту прав дитини вона вирішила звернутися до суду з позовною вимогою про визнання батьківства відповідача стосовно сина [PERSON] . Крім того, так як відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини майже не надає, вона змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача на утримання сина аліментів. Дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач працює на залізниці, займає посаду стрільця ВОХОР та отримує заробітну плату близько 10000 грн. Матеріальної допомоги на утримання дитини майже не надає. Вона утримує дитину на власну заробітну плату яка складає 5500 грн., якою неможливо в повній мірі забезпечити добробут, здорове харчування та медичне забезпечення дитини. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить суд розглядати справу за її відсунності. Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, але подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, причини неявки не повідомив. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Суд, вивчивши заяви сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Знам`янка Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, [PERSON] , народився [INFO] у місті Знам`янка Кіровоградської області, про що 05 серпня 2009 року складено відповідний актовий запис за №183. Його батьками записані [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). Запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України. Відповідно до довідка квартального комітету №7 м.Знам`янка, позивач проживає по [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входить син - [PERSON] (а.с. 8). З відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що у третьому кварталі 2020 року дохід позивача склав 26460 грн. 35 коп., а в четвертому - 30554 грн. 88 коп. (а.с.9). Відповідач заявлені до нього позовні вимоги про визнання батьківства та стягнення аліментів визнав у повному обсязі, даних про доходи не надав. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1 ст.128 СК України визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства може бути прийнятий судом за умови, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Це означає, що в порядку позовного провадження спір про визнання батьківства може бути розглянуто, якщо при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.2 ст.128 СК України). Враховуючи сукупність зібраних у справі доказів, суд зауважує, що підстави ставити під сумнів відповідні обставини щодо батьківства відповідача стосовно дитини відсутні. Відповідач позовні вимоги визнав, не оспорював викладені в позовній заяві обставини та не спростовував докази. Клопотання про проведення судово-генетичної експертизи сторонами не заявлялося. Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно з положеннями ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином суд вважає за можливе визнати батьківство відповідача стосовно малолітнього [PERSON] та внести до актового запису про народження останнього зміни, зазначивши відповідача його батьком. Крім того, відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповдіно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів також задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісяця, до його повноліття. Рішення щодо стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду в частині вимоги про визнання батьківства та похідної від неї - внесення змін до актового запису про народження, позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн. 80 коп., 50% відсотків якого підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, так як позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в цій частині позовних вимог, в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved