Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2006 р. уклала шлюб з відповідачем, у шлюбі народився син, [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання в останні декілька років між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Зазначає, що вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які служать основою для побудови сімї, подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим. Просила розірвати шлюб з відповідачем, встановити місце проживання дитини разом з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], щомісяця у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Суду пояснила, що 20.05.2006 р. уклала шлюб з відповідачем у Києві, проживають в одній квартирі, яку орендують, постійно сваряться, спільний бюджет перестали вести з осені 2013 р. Чоловік кошти на утримання дитини надає. Просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні відповідач позов визнав. Суду пояснив, що не підтримують дружні стосунки з позивачем, з 2013 р. не ведуть спільного бюджету, спору про місце проживання дитини не має. Зазначила, що син залишився проживати з нею, на даний час спору про визначення місця проживання дитини не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Дорошкова) з 20 травня 2006 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 348 (а.с. 3). Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Судом встановлено, що сторони з 2013 року не підтримують подружні стосунки, спільного бюджету не мають, що свідчить про фактичне припинення шлюбу між ними. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч.ч. 3 і 4 статті 56 СК України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Оскільки з 2013 року між сторонами припинені подружні стосунки, їх сімя фактично розпалася, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на встановлені факти, оскільки відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 180 СК України, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти у розмірі у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання сина до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення від дня предявлення позову 03 жовтня 2017 року. Однією з вимоги позивача є визначення місця проживання дитини разом з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Так, у судовому засіданні сторони зазначили, що спору про місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] немає, вони проживають у одній квартирі, до органу опіки та піклування не зверталися, на час розгляду справи спір про визначення місця проживання дитини відсутній, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., а на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved