Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 серпня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського РУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №95. За період шлюбу вони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між сторонами не склалися, оскільки вони зрозуміли, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, на побутову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними, та припинення сімейно-шлюбних відносин з серпня 2016 року, проживають окремо. Позивач вважає, що примирення з відповідачем не можливе, їхня сімя розпалася, відновити її не можливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про поділ майна, стягнення аліментів та місце проживання дитини відсутній. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 08 листопада 2016 року не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб, слухати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.20). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином згідно поштового повідомлення про вручення судової повістки (а.с.23,25,27), в судове засідання 08 листопада 2016 року не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 серпня 2014 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №95 (а.с.5). Мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійні сварки, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з початку серпня 2016 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна та утримання дитини відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з серпня 2016 та до цього часу не поновили їх, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved