Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.11.2011 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач після розлучення вихованням сина не займається, не турбується про його духовний та фізичний розвиток, не відвідує його, матеріальної допомоги на його утримання не надає, має заборгованість зі сплати аліментів, крім того, написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини та надання згоди на його усиновлення. В зв'язку з цим позивач просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує також надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2005 року. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 листопада 2011 року (а.с.11,12). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 28 вересня 2007 року (а.с.9). 17.02.2016 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13.14). 04 січня 2017 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], в зв'язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.15). Відповідач [PERSON] з сином не спілкується, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги на його утримання не надає, його життям та здоров'ям не цікавиться. Із довідок, виданих Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.02.2017 року №324-2 та 03.04.2017 року №446/14.3-54/2 вбачається, що [PERSON] у період з 01.08.2016 року по 31.03.2017 року аліменти згідно з виконавчим листом №629/5199/15-ц від 17.02.2016 року, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області не сплачує (а.с.16.17). В теперішній час малолітній [PERSON] мешкає з позивачем та її чоловіком та знаходиться на їх утриманні. Відповідач життям сина не цікавиться, не турбується про його духовний та фізичний розвиток, його навчанням та підготовкою до самостійного життя, матеріально його не утримує, тобто відсторонився від виховання дитини. В теперішній час не бажає виховувати свого малолітнього сина, 12.06.2018 року написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] року, а також надав згоду на подальше його усиновлення з присвоєнням йому прізвища усиновителя і по батькові по його імені, та запису його батьком в актовому запису про народження (а.с.18). Згідно висновку служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 05.09.2018 року є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, оскільки він не забезпечує належне його утримання та виховання, самостійно відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved