Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що у 1997 році вона вселилася в частину будинку по вул. Леніна,5 в с. Молочне Чаплинського району Херсонської області з дозволу господаря будинку [PERSON]. В послідуючому 23 травня 1997 року, частину вказаного житлового будинку, а саме 37,7 метрів квадратних вона придбала у [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. В іншій частині будинку з дозволу власника проживала також, проводила його поточний та капітальний ремонт, сплачувала комунальні послуги. На даний момент позивач безперервно більше 10 років проживає в будинку разом зі своєю сімєю, що підтверджується довідкою [PERSON] селищної ради Чаплинського району Херсонської області від 19 травня 2017 року. Просила суд визнати за нею право власності на будинок з господарськими спорудами та будовами, який розташований по вул.. Леніна, 5 в с. Молочне Чаплинського району Херсонської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не з'явився, надавши до суду через канцелярію заяву про визнання позовних вимог позивача та розгляд справи без його участі. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка у 1997 році вселилася до будинку №5 по вул. Леніна в с. Молочне Чаплинського району Херсонської області з дозволу господаря [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] селищної ради Чаплинського району Херсонської області №598 від 19.05.2017 року. Вказаний будинок належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Чаплинською державною нотаріальною конторою 16.10.1996 року за номером 1638, зареєстрованого в Каховському інвентар бюро під №742. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. На даний час будь-які відомості щодо власника майна, а саме [PERSON], відсутні. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що позивач [PERSON], фактично при вселенні в житло не знала і не мігла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на вказаний житловий будинок, не приховувала факт знаходження майна в її володінні безперервно починаючи з 1997 року , а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved