Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10 жовтня 2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області. 19.02.2010 року за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу позивач з відповідачем придбали за спільні кошти житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що житловий будинок, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як набутий в період шлюбу, і тому вона має право на визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку як на частку в подружньому майні. Просить визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS]. До початку судового розгляду позивач надала суду заяву в якій просить справу розглянута без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про свідчать довідки про отримання смс - повідомлень та поштові повідомлення які надійшли на адресу суду(а.с.43,44,47,49,55,56). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.10.2003 року між [PERSON], та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області, актова запис №09, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.28). 19.02.2010 року за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується відміткою у свідоцтві про одруження(а.с.28). За час проживання у шлюбі сторонами набуто майно, а саме: житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS], який належать відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2007 року який засвідчений приватним нотаріусом Синельниківського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON].(а.с.35), право власності на який зареєстровано у КП «Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації 16.07.2007 року в книзі: 65, номер запису: 101, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером:3324369(а.с.33-36). Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.63 CK України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 CK України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 CK України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до статті 63 СК України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved