Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму франшизи в розмірі 1000,00 грн.; різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 9879,86 грн.; моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 13.07.2015 року у м. Одесі на Адміральському проспекті сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля Камаз-5320, д. н. ВІ 6132 ВК, під керуванням водія [PERSON]. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля Камаз-5320. Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.10.2015 року до адміністративної відповідальності було притягнуто [PERSON], який безпосередньо вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. [PERSON] знаходився у трудових відносинах із [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована полісом № АЕ/3567065 від 01.07.2015 року ПрАТ СК «Галицька». Згідно з висновком експерта, розмір шкоди, заподіяної позивачу внаслідок пошкодження належного їй автомобіля, становить 58879,86 грн. ПрАТ СК «Галицька» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн., проте страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, яка становить 1000,00 грн. Таким чином, різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, а також сума франшизи має бути стягнута з відповідача. Позивач є інвалідом першої групи, а тому відсутність справного автомобіля призвела до труднощів у пересуванні та змін укладу життя, також через відсутність справного автомобіля позивач не вирушила в заплановану відпустку. Вищевикладене завдало позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки пошкодження автомобіля створює незручності у її звичайному життєвому укладі. Моральну шкоду позивач оцінила в 10000,00 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила провести заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання не зявлявся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив той факт, що 13.07.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля [NUMBER], яким керував свідок [PERSON], та автомобіля Камаз-5320, д. н. ВІ 6132 ВК, під керуванням водія [PERSON] та з його вини. [PERSON] зазначив, що не раз дзвонив відповідачу і намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, проте [PERSON] відмовився. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року, 13 липня 2015 року о 22 год. 45 хв. громадянин [PERSON] в м. Одеса на Адміральському проспекті в районі будинку №20, керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеною постановою Татарбунарського районного суду Одеської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Honda Accord, д. н. ВН7263ЕМ належить на праві власності позивачу [PERSON]. 13 листопада 2015 року позивач [PERSON] зміна прізвище на «Ващенко» на підставі реєстрації шлюбу з [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №3073 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖД № 245544. Транспортний засіб Камаз-5320, д. н. ВІ 6132 ВК, належить на праві власності відповідачу [PERSON], з яким [PERSON]. знаходився у трудових відносинах. Відповідно до Звіту № 212-07-15 з визначення вартості матеріальних збитків колісного транспортного засобу, складеного 28.07.2015 року експертом Стембій М,В., вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Honda Accord, д. н. ВН7263ЕМ в результаті його пошкодження при ДТП складає 58879,86 грн. Згідно копії полісу № АЕ/3567065, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ СК «Галицька». Вказаним полісом передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000,00 грн., з них франшиза в розмірі 1000,00 грн. має бути компенсована страхувальником або особою відповідальною за завдані збитки. Оскільки ПрАТ Страхова компанія «Галицька» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі встановленого ліміту, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 9879,86 грн., суму франшизи в розмірі 1000,00 грн. Отже, між сторонами виникли позадоговірні зобов'язання у зв'язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Верховний Суд України по аналогічній справі № 6-108 цс 13 висловив свою правову позицію, зазначивши, що аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Крім того, згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Задовольняючи позов частково, суд звертає увагу на те, що позивач просить стягнути суму франшизи в розмірі 1000,00 грн., яка вже включена в суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен виплатити позивачу майнову шкоду, що становить: 58879,86 грн. (майнові збитки відповідно до звіту автоекспертизи) - 50000,00 грн. (ліміт страхової компанії) + 1000,00 грн. (сума франшизи) = 9879,86 грн. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини. Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Позивач є інвалідом першої групи, стан її здоровя підтверджується копією виписки з медичної карти №63; копією індивідуальної програми реабілітації інваліда №791 від 28.04.2015 року; копією компютерних томографічних досліджень від 16.01.2015 року, 23.04.2015 року, 04.04.2016 року; копією висновку МСЕК від 22.04.2016 року; копією індивідуальної програми реабілітації інваліда №673 від 25.04.2016 року. У звязку з вищевикладеним, позивачу важко користуватися загальним транспортом. Суд погоджується з тим, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральні страждання у вигляді душевних переживань через пошкодження її автомобілю та неможливістю користуватися ним в звичайному режимі, через порушення життєвих звязків та неможливість продовження активного громадського життя. У позивача зявилися побутові незручності, які викликані відсутністю справного автомобілю, що призвели до змін укладу її життя. На підставі вищевикладеного, суд погоджується із сумою моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., визначеної позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи процент задоволення позовних вимог, в дохід держави мають бути стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00 грн. (вимоги про відшкодування моральної шкоди, які задоволено на 100%) та 500,49 грн. (вимоги майнового характеру, які задоволено на 90,8%), а разом 1878,49 грн.

Outcome: partial