Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом у якому просить стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 86 605,03 грн. та моральну шкоду у розмірі 8 660 грн., які заподіяні пошкодженням її автомобіля [NUMBER], у результаті дорожньо-транспортної пригоди з трактором ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], яка сталася 19.12.2016 року у с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.12.2016 року у с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй автомобіля [NUMBER], та трактора ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], який належить Правобережному міжрайонному управлінню водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсів. На час дорожньо-транспортної пригоди за кермом її автомобіля був її родич [PERSON] Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20.11.2017 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у звязку з відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення. Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження від 28.12.2016 року № 159/16 вартість відновлювального ремонту її автомобіля [NUMBER], становить 86 605,03 грн. Розмір моральної шкоди мотивований 10% від вартості матеріальної шкоди та тим, що пошкодження автомобіля зумовило суттєві незручності у її повсякденному житті, серед яких: пошук коштів на відновлювальний ремонт, вимушеність користування громадським транспортом, що порушило звичний ритм життя та зумовило зайву витрату повсякденного часу на 1,5 год. Вказане спричинило моральне виснаження та душевні страждання, оскільки вона менше часу приділяла членам сімї, на відпочинок та домашні справи. Учасники справи також реалізували свої права шляхом надання до суду відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень третьої особи, у строки встановлені судом, одночасно з наданням доказів надсилання відповідного процесуального документу на адресу інших учасників справи. Представник відповідача [PERSON], повноваження якого підтверджено наказом від 29.01.2018 року № 7-ос, надав суду відзив на позов відповідно до змісту якого вказав, що [PERSON], працівник Правобережного міжрайонного управлінню водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсів, який був учасником дорожньо-транспортної пригоди 19.12.2016 року, за вказаним фактом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не притягувався, що свідчить про відсутність його вини у пошкодженні автомобіля позивача. Крім того, вказано, що експертне автотоварознавче дослідження від 28.12.2016 року № 159/16, яким визначено розмір матеріальної шкоди позивача є неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки: огляд автомобіля [NUMBER], проведено без уповноваженого представника відповідача; особа, яка проводила експертизу не була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України; наявна різниця між роком випуску автомобіля [NUMBER], який вказано у техпаспорті, та у вказаному дослідженні. Також вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди необґрунтований та непідтверджений жодними доказами. Відповідно до змісту відповіді на відзив позивач вказала, що [PERSON] фактично керував екскаваторною установкою ЕО2621 на базі колісного трактора ЮМЗ-6 переобладнаного на грейфер, а таке переобладнання було зроблено відповідачем самовільно. Зіткнення її автомобіля відбулося не з самим трактором, а з самовільно встановленою грейферною установкою, яка гойдалась під час руху трактора з певною амплітудою, оскільки не була закріплена. Також вказала, що оскільки [PERSON] не включив перед поворотом ліворуч відповідний світловий показник, то відповідно до висновку експерта МВС України Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 06.11.2017 року № 4/1765, за обставин, що склалися, водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення з вказаною грейферною установкою. Крім того, [PERSON] не мав права керування таким транспортним засобом, оскільки його категорія Б, дозволяє керування лише тракторами, а не грейферною установкою, що свідчить про наявність у його діях адміністративного правопорушення. Таким чином, дії [PERSON] знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку з наслідками, що настали. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, [PERSON], працівник Правобережного міжрайонного управління водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсів, який керував трактором ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], надіслав до суду письмові пояснення про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за порушення Правил дорожнього руху внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю автомобіля позивача, не складався та він не визнає себе винуватим у його вчиненні. Також вказав, що він має право на керування відповідним транспортним засобом, трактор ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], був у справному стані, а сам він уважно стежив за дорожньою обстановкою, та перед поворотом ліворуч включив покажчик лівого повороту та переконався, що за ним на відстані близько 50 метрів рухається лише трактор ЮМЗ з причепом, яким керував [PERSON] та був свідком даної дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, вказав, що, на його думку, водій Volkswagen Caddy мав можливість уникнути зіткнення. Заперечення на відповідь на відзив до суду представником відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 09.08.2017 року № 593/01/04, надано з пропущенням строку встановленого судом, без одночасного звернення до суду з клопотанням про поважність пропуску такого строку та проханням його поновити, а також без доказів надіслання такого заперечення іншим учасникам справи, а тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України, не бере до уваги його зміст та документи додані до нього. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила його задовольнити. На пропозицію представника відповідача провести повторну автотоварознавчу експертизу автомобіля [NUMBER], повідомила, що вказаний автомобіль нею було відчужено невдовзі після дорожньо-транспортної події без проведення відновлювального ремонту, тобто у тому стані якому він був внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 19.12.2016 року. Представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру від 23.02.2018 року серія ЧК № 53534 та договору про надання правової допомоги від 23.02.2018 року № 9, підтримав позовні вимоги з підстав вказаних у позові та додатково вказав, що доводи сторони відповідача про те, що автотоварознавча експертиза автомобіля [NUMBER], проведена з порушенням вимог законодавства не вмотивована, а тому розмір встановлених у ній збитків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Додатково пояснив, що [PERSON], який керував Volkswagen Caddy, д.н.з. [NUMBER], не порушував правил дорожнього руху, що підтверджено постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20.11.2017 року, оскільки справу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП закрито у звязку відсутністю у діях [PERSON] складу даного адміністративного правопорушення. Відсутність факту притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не може оцінюватися судом як доказ відповідності його дій під час дорожньо-транспортної пригоди правилам дорожнього руху, оскільки вказане зумовлено лише тим, що працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] не складався, з яких саме підстав йому не відомо. Також заперечив доводи сторони відповідача, що автотехнічне дослідження від 30.12.2016 року № А-1/2016 проведена неналежною особою, оскільки відповідно до Закону України «Про судову експертизу» не лише особи, які внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів, мають можливість проводити такі експертні дослідження, а й фахівці у відповідній галузі знань. Представник відповідача адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру від 16.02.2018 року серія ЧК № 021340 та договору про надання правової допомоги від 16.02.2018 року № 16-02/18, підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що експертне дослідження від 30.12.2016 року № А-1/2016, проведене [PERSON] не може бути належним доказом по справі, оскільки відповідно до картки атестованого судового експерта рішенням центральної експертно-кваліфікаційної комісії від 22.08.2014 року № 11 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді призупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта № 798 до повторного проходження атестації, а також те, що дія його свідоцтва була продовжена лише до 22.02.2016 року. Таким чином, [PERSON] станом на дату проведення такого дослідження за зверненням [PERSON] не був належним субєктом її проведення. Просив суд також критично оцінити висновок експертного товарознавчого дослідження від 28.12.2016 року № 159/16, якою встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], оскільки огляду автомобіля на предмет пошкодження проводився за відсутності уповноваженої особи відповідача, оскільки [PERSON], який був присутній під час такого огляду, Правобережним міжрайонним управлінням водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсі на такі дії не уповноважувався. Крім того, на даний час позивачем вказаний автомобіль відчужений, що позбавляє можливості провести відповідну експертизу повторно. Також вказав, що на даний час у провадженні Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 12017250190000019 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.12.2016 року у с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району, за участі транспортних засобів сторін, з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України, а тому вважає за необхідне на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження у даній справі, до прийняття рішення у вказаному кримінальному провадженні. Представник відповідача [PERSON] підтримала доводи, викладені у відзиві на позов, а також думку представника [PERSON] Додатково пояснила, що трактор ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] був у технічно справному стані, жодних самовільних переобладнань вказаного трактору не здійснювалось, оскільки можливість встановлення на нього грейферної установки передбачено технічною документацією. [PERSON], який є третьою особою по справі, повідомив суду, що не визнає себе винуватим у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася за участю автомобіля позивача, оскільки він керував трактором ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], який був у справному стані, з дотриманням Правил дорожнього руху. Крім того, водій [PERSON] виконуючи маневр обгону також обганяв, ще й трактор ЮМЗ з причепом, який рухався від трактору під його керуванням на відстані близько 50 метрів. Перед початком виконання маневру повороту ліворуч він шляхом повороту голови назад пересвідчився, що за ним їде лише трактор під керуванням [PERSON] Додатково вказав, що, на його думку, водій Volkswagen Caddy мав можливість уникнути зіткнення, якби його швидкість руху була меншою та він своєчасно почав гальмування. Також підтвердив факт особистої присутності під час проведення огляду автомобіля Volkswagen Caddy, з яким відбулася дорожньо-транспортна пригода, експертом у приміщення Корсунь-Шевченківського відділення поліції. При цьому зазначив, що на вказаний огляд його запросив [PERSON], про вказане він своє керівництво не повідомляв, та на час коли він приїхав, то особа, яка представилась експертом, вже записала відомості про наявні пошкодження до акту, та лише показував йому пошкодженні елементи даного автомобіля, які записані в акті. Він особисто підписав акт огляду пошкоджень, однак достеменно не перевіряв відповідність фактичних пошкоджень з тими, що записані в акті. Також на запитання додатково вказав, що на тракторі, яким він керував, не було бокових дзеркал та дзеркала заднього виду, а задні габарити були засніжені. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду пояснення за змістом яких він 19.12.2016 року близько 14 год. керував автомобілем [NUMBER], який належав [PERSON], та рухався у напрямку м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Крім нього у даному автомобілі на передньому пасажирському сидінні поруч з ним сиділа [PERSON] Під час руху в межах с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області він побачив попереду себе один трактор з грейферною установкою та вирішив його обігнати, оскільки той рухався з невеликою швидкістю, та переконавшись у безпечності вказаного маневру, виїхав на зустрічну смугу руху, оскільки автомобілів, які б рухалися у зустрічному напрямку не було. Коли він орієнтовно зі швидкістю в межах 60 км/год наблизився до трактору, що рухався попереду, на відстань близько 50 метрів, той не включивши світлового показника повороту розпочав маневр повороту ліворуч. У ситуації, що склалася, він здійснив екстрене гальмування та вивернув руль максимально праворуч, щоб обїхати цей трактор. Вказане рішення з огляду на його тривалий водійський досвід було найбільш правильне, оскільки виключно екстрене гальмування призвело б до лобового зіткнення автомобіля під його керуванням, при цьому реальної можливості обїзду трактора зліва по смузі руху, у якій він уже рухався, не було. Вжиті ним заходи не дозволили уникнути дорожньо-транспортної пригоди, що сталася, як наслідок автомобіль Volkswagen Caddy, передньої лівою частиною зіткнувся із грейферною установкою трактора. Вважає, що винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є водій трактору, який розпочав маневр повороту не впевнившись у його безпечності. Вже в подальшому, до місця дорожньо-транспортної пригоди підїхав ще один трактор з причепом. Додатково пояснив, що за усним дорученням [PERSON] займався організацією проведення оцінки завданої шкоди, внаслідок пошкодження її автомобіля. Також вказав, що [PERSON] через 3-4 місяців після вказаної дорожньо-транспортної пригоди дійсно продала автомобіль Volkswagen Caddy, без проведення відновлювального ремонту, через брак коштів на такий ремонт. Свідок [PERSON] надав суду пояснення за змістом яких він був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.12.2016 року у с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району за участю автомобіля [NUMBER], та трактору ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER]. Додатково пояснив, що він керував трактором з причепом та рухався на відстані близько 20 метрів за трактором ЮМЗ-6АКЛ. Автомобіль Volkswagen Caddy обігнав його по зустрічній смузі руху та продовжив рух по ній, щоб обігнати трактор, яким керував [PERSON] У цей час [PERSON] включивши світловий показник повороту ліворуч почав виконувати відповідний маневр повороту. При цьому водій автомобіля Volkswagen Caddy намагаючись уникнути зіткнення скерував автомобіль назад на свою смугу попутного руху, однак все ж зіткнувся лівою передньою частиною з грейферною установкою трактора. Вважає, що водій автомобіля Volkswagen Caddy порушив Правила дорожнього руху оскільки намагався виконати обгін трактору, який почав виконувати маневр повороту ліворуч, заздалегідь включивши відповідний поворот. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 19.12.2016 року спільно з [PERSON] поверталася з м. Черкаси до м. Корсунь-Шевченківський на автомобілі [NUMBER]. Швидкість руху їх автомобіля орієнтовно була від 60 до 80 км/год. У с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району перед їхнім автомобілем рухався один трактор з встановленим позаду ковшем, [PERSON] виїхав на смугу зустрічного руху, оскільки на ній не було автомобілів, які б рухалися на зустріч, щоб його обігнати. Орієнтовно на відстані 40-50 метрів між вказаними транспортними засобами водій трактору без жодних інформаційних знаків чи світлових показників почав змінювати напрям руху, зокрема виконувати маневр повороту ліворуч. [PERSON] намагаючись уникнути зіткнення почав екстрене гальмування та намагався обїхати трактор справа, що було єдиним вірним варіантом його поведінки, інакше відбулося б лобове зіткнення, що могло б спричинити навіть загибель її та [PERSON] Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] надав суду пояснення, що ним дійсно проводилось експертне товарознавче дослідження розміру матеріальних збитків заподіяних автомобілю [NUMBER]. Вказав, що під час огляду ним вказаного автомобіля з метою встановлення характеру пошкоджень, присутніми були [PERSON], який був замовником дослідження та у подальшому підїхала інша особа, яка представилась [PERSON], водієм трактору з яким відбулося зіткнення. На час огляду ним вказано автомобіля той знаходився на території Корсунь-Шевченківського відділення поліції. [PERSON] було вказано на кожне із пошкоджень автомобіля, яке було ним записано у відповідний акт, про відповідність якого він особисто розписався. Пояснив наявність розбіжностей між датами випуску автомобіля [NUMBER], які вказані у VIN-коді (2010) та технічному паспорті (2011), які є ідентифікуючими елементами транспортного засобу, особливостями внесення відомостей до VIN-коду з врахуванням виробничого, а не календарного року. Додатково вказав, що за результатами проведеного дослідження ним встановлено, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля [NUMBER], становить 86 605,03 грн. Вказана сума є вартістю відновлювального ремонту даного автомобіля з урахуванням його зносу на час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши думку сторін та їх представників, пояснення свідків та експерта, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, обєктивно оцінивши докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, а також, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 19.12.2016 року у с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та трактора ЮМЗ-6АКЛ, д.н.з. [NUMBER], який належить Правобережному міжрайонному Управлінню водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсів, під керуванням [PERSON] Відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER], передньої лівою частиною зіткнувся із грейферною установкою трактора ЮМЗ-6АКЛ, н.з. 19284 МН. Водій [PERSON] має посвідчення тракториста-машиніста серія АБ № 209315, яким йому дозволено керувати екскаваторами (категорія F). Згідно змісту висновків автотехнічного дослідження від 30.12.2016 року № А-1/2016, складеного експертом-автотехніком [PERSON], за зверненням [PERSON], на підставі ксерокопій первинних документів за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.12.2016 року у с. Драбівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області: водій автомобіля Volkswagen не мав технічної можливості уникнути зіткнення з перешкодою у вигляді екскаватора ні шляхом екстреного гальмування, ні шляхом маневру зміни смуги руху; водій екскаватора не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen, так як сам, в силу своїх необачних дій, став перешкодою на шляху його руху; у причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками знаходяться невідповідність дій [PERSON], водія екскаватора (на базі трактора ЮМЗ-6) н.з. 19281 МН, вимогам п.п. 2.3 (а, б), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху; проведеними дослідженнями невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху у діях [PERSON], водія автомобіля Volkswagen, не виявлено. Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження від 28.12.2016 року № 159/16 розмір матеріальних збитків (вартість відновлювального ремонту) внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 19.12.2016 року автомобіля [NUMBER], становить 86 605,03 грн. Згідно змісту протоколу огляду транспортного засобу від 26.12.2016 року присутніми були його власник [PERSON], її довірена особа [PERSON] та учасник дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] Стороною позивача у своїх поясненнях та поясненнях свідка [PERSON] не заперечувався факт, що станом на час розгляду справи автомобіль [NUMBER], який був учасником дорожньо-транспортної пригоди 19.12.2016 року, був відчужений [PERSON] без проведення його відновлювального ремонту. Стороною відповідача у своїх пояснення та поясненнях третьої особи не заперечувався той факт, що [PERSON] є працівником Правобережного міжрайонного Управління водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсів, та під час дорожньо-транспортної пригоди 19.12.2016 року виконував свої трудові обовязки. Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності та добровільності їх визнання. Відповідно до змісту висновків судово-автотехнічної експертизи від 06.11.2017 року № 4/1765, проведеної на підставі постанови Апеляційного суду Черкаської області від 31.08.2017 року, за обставин зазначених у постанові про проведення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася, на момент пригоди, у діях водія трактора ЮМЗ-6, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху. При цьому з урахуванням двох варіантів відстані автомобіля [NUMBER], від вказаного трактора під час початку виконання ним повороту ліворуч, [PERSON], як міг мати, так міг і не мати технічної можливості уникнути зіткнення. Згідно протоколу огляду місця події від 19.12.2016 року вказано, що у трактора ЮМЗ-6АКЛ, н.з. 19284 МН, крім інших несправностей, відсутні бокові та заднє дзеркала, задні стопи, лівий задній поворот у несправному стані. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20.11.2017 року (справа № 699/12/17), яка набрала законної сили, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у звязку з відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення. Згідно змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справ судами застосовується як джерело права, вказано, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (Рішення від 25.07.2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», Рішення від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії») З урахуванням вказаного, суд враховує, що [PERSON] у ситуації, що призвела 19.12.2016 року до дорожньо-транспортної пригоди, діяв з дотриманням Правил дорожнього руху. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Правилами дорожнього руху. Згідно п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Положеннями п.п. 1.3, 1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. З огляду на вказане, суд критично оцінює пояснення [PERSON] та [PERSON], оскільки за вказаних ними обставин вбачається, що [PERSON] виконуючи поворот ліворуч, пересвідчився, що за ним на відстані близько 50 метрів рухається лише трактор під керуванням [PERSON], а тому водій [PERSON] рухаючись позаду трактора під керуванням [PERSON], виїхавши на зустрічну смугу руху з метою виконання маневр обгону 2 тракторів, безумовно бачив би факт виконання першим трактором (водій [PERSON]М.) маневру повороту ліворуч, а відстань між транспортними засобами, що зіткнулися, була б суттєво більшою ніж 50 метрів. За таких обставин продовження [PERSON] руху на зустрічній смузі руху свідчило б про те, що він умисно бажає зіткнутися з вказаним транспортним засобом та поставити під загрозу життя та здоровя, як своє, так і пасажира. Водночас такий розвиток подій, з урахуванням дорожньої обстановки та розміщення транспортних засобів під час руху, відповідно до пояснень [PERSON] та [PERSON], висновків судово-автотехнічної експертизи від 06.11.2017 року № 4/1765, а також фототаблиці до протоколу огляду місця події, суд вважає невірогідним, оскільки за таких обставин водій [PERSON] не намагався б уникнути зіткнення з трактором, яке йому майже вдалося, оскільки місцем зіткнення є край ковша трактора та ліва передня частина автомобіля. З огляду на вказане, суд бере до уваги пояснення [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON], керуючи трактором, перед виконанням маневру повороту ліворуч, не пересвідчився, що це буде безпечним для інших учасників руху, та почав такий маневр не врахувавши, що автомобіль Volkswagen Caddy, який рухається позаду нього виїхав на зустрічну смугу руху з метою виконання маневру обгону. Факт включення [PERSON] показника повороту ліворуч за вказаних обставин не має визначального значення, якщо водій [PERSON] уже виїхав на зустрічну смугу з метою виконання обгону, оскільки за вказаних обставин [PERSON] не повинен був продовжити виконання повороту ліворуч, який безумовно створював загрозу іншому учаснику дорожнього руху. Такий розвиток подій, з урахуванням дорожньої обстановки та розміщення транспортних засобів під час руху, відповідно до пояснень [PERSON] та [PERSON], висновків судово-автотехнічної експертизи від 06.11.2017 року № 4/1765, а також відсутність на тракторі яким керував [PERSON] бокових дзеркал та дзеркала заднього виду, що ним не заперечувалось, суд вважає найбільш вірогідним, оскільки за таких обставин [PERSON] розраховував, що за ним рухається лише трактор під керуванням [PERSON], а тому не пересвідчувався, що такий поворот ліворуч може створити перешкоду та небезпеку іншим учасникам руху, крім того така можливість була суттєво обмежена через відсутність вищевказаних дзеркал. З огляду на вказане, суд вважає, що водій [PERSON], який керував трактором ЮМЗ-6АКЛ, н.з. 19284 МН, виконуючи маневр повороту ліворуч у порушення п.п. 2.3 б), 10.1 ПДР не стежив за дорожньою обстановкою та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а тому саме його дії мають прямий причинно-наслідковий звязок з наслідками, що настали, у вигляді механічного пошкодження автомобіля [NUMBER]. Водночас водій [PERSON] виконуючи маневр обгону трактора, відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху мав право обєктивно розраховувати на те, що його водій виконує Правила дорожнього руху, та не виконуватиме жодні маневри, які б створили перешкоду чи небезпеку для нього, як учасника дорожнього руху. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, крім іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, до якої віднесено використання транспортного засобу, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. За змістом ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі, або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість обрати один із способів відшкодування розміру заподіяної шкоди. При цьому, спосіб розрахунку розміру матеріальної шкоди, різниться залежно від обраного потерпілим способу її відшкодування, що передбачено законодавством. Таким чином, предметом доказування у даній справі є розмір матеріальної шкоди, яка визначається виходячи з реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Оцінюючи докази щодо суми заявленої до відшкодування матеріальної шкоди суд враховує наступне. Згідно змісту позовних вимог [PERSON] заявлено до стягнення з відповідача 86 605,03 грн. матеріальних збитків, розмір яких обґрунтовано висновком експертного товарознавчого дослідження від 28.12.2016 року № 159/16, складено СПД [PERSON], що саме такою є вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19.12.2016 року. Відповідно до п.п. 1.6, 8.2 [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі [PERSON]), відновлювальним ремонтом є комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (складників) та відновлення їхніх ресурсів, шляхом відновлення чи заміни складових частин. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс * (1 ЕЗ), де: Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт (грн.); См вартість необхідних для ремонту матеріалів (грн.); Сс вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту (грн.); ЕЗ коефіцієнт фізичного зносу. Згідно свідоцтва судового експерта № 1126, виданого на підставі рішення ЦЕКК Міністерства юстиції України від 27.05.2016 року, термін дії якого до 27.05.019 року, [PERSON] має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру матеріального збитку, заподіяного їх власникам». Таким чином, висновок експертного товарознавчого дослідження від 28.12.2016 року № 159/16, складено уповноваженою особою у відповідності до вимог [PERSON]. При цьому, суд критично оцінює доводи сторони відповідача, що огляд транспортного засобу проводився за відсутності уповноваженого представника Правобережного міжрайонного управління водного господарства Черкаського обласного управління водних ресурсів, оскільки законодавством не передбачено вимоги щодо необхідності проведення такого огляду виключно у присутності особи, спеціально уповноваженої, на таку присутність, окремим розпорядчим документом. Крім того, відповідно до змісту протоколу огляду транспортного засобу від 26.12.2016 року, під час такого огляду був присутній [PERSON], який був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди 19.12.2016 року, яким підписано вказаний прокол без жодних зауважень та застережень, що ним особисто у судовому засіданні не заперечувалось. Водночас як встановлено у судовому засіданні [PERSON] на час розгляду справи вже не є власником автомобіля [NUMBER], оскільки відчужила його у 2017 році без проведення відновлювального ремонту. Таким чином, [PERSON] не здійснено жодних витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER], та у подальшому їх не зробить, оскільки він їй уже не належить. Вартість відновлювального ремонту пошкодженої речі визначає правову природу одного з різновидів розміру матеріальної шкоди, передбачених ст.ст. 22, 1192 ЦК України, яка може стягуватися з винної особи на користь потерпілої, у тому числі внаслідок її завдання джерелом підвищеної небезпеки. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 86 605,03 грн. у якості матеріальної шкоди, суд враховує те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], не може бути взятою до уваги та, за даних обставин, вважатися розміром завданої [PERSON] шкоди у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22, абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України, оскільки позивач не нестиме витрати на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, у звязку з його відчуженням. При цьому, стороною позивача клопотання про призначення судом експертизи з метою визначення реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи не заявлялось, а суд не наділений повноваженнями щодо збору доказів, а лише може сприяти учасникам провадження у їх отриманні. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас стороною позивача не надано суду жодних доказів щодо наявності душевних страждань у [PERSON], яких вона зазнала у звязку із пошкодженням її майна, а також позбавленням можливості користуватися власним автомобілем, у тому числі у звязку з користуванням громадським транспортом. Крім того, суд враховує, що розмір моральної шкоди позивачем оцінено не з урахуванням тяжкості та глибини її моральних страждань, зумовлених пошкодженням її автомобіля, а визначено виключно у відсотковому значенні від розміру вартості відновлювального ремонту 10 %, тобто 8 660 грн. З огляду на вказане, а також відсутність жодних доказів заподіяння [PERSON] моральної шкоди, суд відмовляє у її стягненні з відповідача на користь позивача. Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Рішення «Проніна проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволені позовних вимог, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, понесених нею витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed