Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті матері їй (позивачу) у спадок перейшла квартира [ADDRESS]. З 22 серпня 2007 року Ву Зунг Вєт, а з 25 липня 2012 року [PERSON] Чі по теперішній час зареєстровані в її квартирі, але не проживають. Позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 7 у будинку № 8 по вул. Ніжинський Шлях в м. Носівка Чернігівської області. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснила, що вона у 2007 та 2012 роках прописала в своїй квартирі відповідачів. З часу прописки ні її зять (Ву Зунг Вєт), ні його родичка [PERSON] Чі не проживали в квартирі, речей не залишали. В лютому 2014 року зять виїхав у Вєтнам, в 2012 році [PERSON] Чі виїхала на проживання в м. Одесу. В звязку з реєстрацією відповідачів за її адресою, вона (позивач) не може оформити субсидію. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися. Суд проводить заочний розгляд справи у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами, оскільки позивач не заперечувала проти такого розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 20 жовтня 2000 року (а.с. 8). Ву Зунг Вєт та [PERSON] Чі зареєстровані в [INFO], що підтверджується довідками Носівського РС УДМС в Чернігівській області (зворот а.с. 14-15). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі позивача з часу прописки, особистих речей в квартирі не мають, виїхали на проживання в м. Ханой та м. Одесу, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які суд визнає належними, достатніми та достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідачі не ставлять питання ні про вселення, ні про зобовязання позивача не вчиняти перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідачі вибули на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживають у квартирі позивача більше шести місяців, а тому втратили право користуватися його житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що така позовна вимога є обґрунтованою на законі і підтверджена доказами, а тому підлягає задоволенню. Вимога про зняття з реєстрації відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 487,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судовий збір підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved