Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю у ній без поважних причин понад шість місяців. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що відповідач 23 січня 1996 року був зареєстрований у квартирі. У 2002 році шлюб між сторонами було розірвано. З 2001 року відповідач не проживає у квартирі без поважних причин, не оплачує комунальних послуг, не несе витрат по її утриманню. Реєстрація відповідача у квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по комунальних послугах та порушує його право користування квартирою, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року у якості третіх осіб у справі залучено [PERSON] та Солом'янську районну в м. Києві державну адміністрацію. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та вважав, що він не підлягає задоволенню. Від відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с. 94), в якій відповідач просить відмовити у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Вважав, що перебіг строку розпочався 15 років назад, а тому позивач пропустила строк позовної давності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи позивача та її позовні вимоги, просив позов задовольнити. Від третьої особи Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за відсутності її представника (а.с.а.с. 76-77). Суд, заслухавши сторін, третю особу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб (дружину [PERSON], доньку [PERSON] та батька [PERSON]) на підставі ордеру на житлове приміщення №767 від 01 серпня 1962 року (а.с.10). Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу сторони уклали шлюб 22 липня 1983 року (а.с.8). Згідно з даними свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20 червня 2002 року. Відповідно до довідки ( форма № 3 ), виданої 15 лютого 2017 року ЖЕД №901 (а.с.11), у квартирі [ADDRESS], яка неприватизована, зареєстровані сторони, власник особового рахунку [PERSON] та онук [PERSON] Як вбачається з даних актів про відсутність відповідача за місцем реєстрації за 22 жовтня 2010 року (а.с.12), 05 жовтня 2011 року (а.с.13), 15 лютого 2017 року (а.с.14) відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] з 10 червня 2001 року. Згідно зі ст. 71 ЖК України такою, що втратила право користування житловою площею визнається особа, яка протягом понад шість місяців, без поважних причин не проживає на цій житловій площі. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач з 2001 року не проживає у квартирі [ADDRESS]. Зазначена обставина підтверджується поясненнями сторін, третьої особи та наданими позивачем доказами. Таким чином, доводи позивача, про те, що відповідач добровільно не проживає у квартирі без поважних причин понад шість місяців і не несе витрат на утримання спірної квартири, підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами. Відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові з цих підстав. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, статтею 71 ЖК України встановлено строк не проживання особи на житловій площі понад шість місяців для визнання цієї особи такою, що втратила право користування житловою площею, а не конкретно визначений строк, встановлено тривалість строку не проживання особи, а тому підстав для застосування строків позовної давності не вбачається. Зважаючи на викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved