Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання їх двох неповнолітніх синів до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей в необхідному розмірі. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2004 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між подружжям не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до і постійне вчинення сварок. Подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть та припинили шлюбні відносини. Діти проживають з позивачкою, але відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей в необхідному розмірі не надає, тому просила стягнути на її користь аліменти на утримання синів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача суд встановив, що 24 липня 2004 року між громадянами [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис № 137 . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвами про народження дітей, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області серії 1-ОК № 168895, актовий запис 378 та серії 1-ОК № 108424 (а. с. 6 -7). Діти постійно проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджується актом складеним депутатом Трипільскої сільської ради та затвердженим сільським головою від 25.05.2015 року. Причиною розпаду сімї сторін стало те, що подружжя мають різні характери та погляди на життя, сімейні та шлюбні відносини, та не бажають зберігати сімю. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~\~За таких обставин, суд вважає, що сімя розпалася остаточно, підстав для примирення подружжя суд не встановив, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в судовому засіданні заявила, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «Ільєнко». Оскільки діти після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачем, остання просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.180 СК України встановлено, що «батьки зобовязані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття», а відповідно до п.3 ст.181 СК України «за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі». Відповідач, проживаючи окремо від позивача з неповнолітніми дітьми, аліменти не сплачує, необхідної допомоги для утримання дітей не надає. Статтею 7 СК України встановлено, що «дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість, яких надана Верховною Радою України», але дитина сторін по вині відповідача не має можливості реалізувати в повній мірі своє право. Згідно статті 180 СК України встановлено, що «батьки зобовязані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття», тим самим обовязок на утримання дитини покладається на обох її батьків. При цьому не встановлено, що в більшому розмірі повинен утримувати дитину той з батьків, з яким проживає дитина або той, який має більший розмір доходів; законодавцем встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину без врахування даних обставин. Дані обставини враховуються, згідно статті 182 СК України, тільки судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 18 травня 2015 року, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліментів на утримання дітей, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 18 травня 2015 року. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], кошти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття,\~\~ з дня звернення до суду. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved