Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 16 грудня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 235. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з тих підстав, що шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2014 року і з цього періоду часу вони фактично не проживають разом. Тому, між ними втрачене почуття любові та взаємоповаги. Майнового спору між ними немає. Просить суд розірвати шлюб, що відповідає їхнім взаємним інтересам. Також, вказує на те, що примирення між сторонами неможливо. До суду від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, та зазначає, що вона підтримує позовну заяву в повному обсязі і просить її задовольнити, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не доповів, відзиву або заперечень на позов до суду від нього не надходило. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку, що відповідає вимогам, які передбачені ст. 280 ЦПК України, про що 16.11.2018 року судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-БП за № 046772, шлюб між сторонами було зареєстровано 16.12.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 235. Також, на вказаному свідоцтві міститься відбиток печатки Чугуївського міського відділу реєстрації актів громадянського стану Чугуївської міської ради народних депутатів Харківської області. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що між сторонами втрачене почуття любові та взаємоповаги, шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу та майнового спору між сторонами немає. Також, позивач вказує в позовній заяві на те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд вважає, що підтримання позивачем позовних вимог вказує на те, що вона не згодна примиритися з відповідачем, а також не згодна на збереження шлюбу. Між сторонами втрачене почуття любові та взаємоповаги, шлюбні стосунки між ними припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Майнового спору між сторонами немає, таким чином причини розірвання шлюбу об'єктивні, подальше спільне життя сторін неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved