Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2012 року про дарування 9/100 частин житлового будинку за номером [ADDRESS], а також визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бондар Тетяни Миколаївни про реєстрацію права власності від 10 жовтня 2012 року про реєстрацію права власності за [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що 22 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, за умовами якого позивач безоплатно передав у власність відповідачу 9/100 частин житлового будинку за номером [ADDRESS]. Такий договір позивач вважає недійсним, оскільки на момент укладення договору земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, частка якого відчужувалась, перебувала в іпотеці в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 18 червня 2007 року за реєстровим № 2146, та накладено заборону на відчуження нерухомого майна. Незважаючи на згоду ПАТ «Укрсоцбанк» на відчуження нерухомого майна, що є предметом договору дарування, враховуючи цілісність об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій такий об'єкт розташований, [PERSON] вважає, що оскільки згоди банку на відчуження земельної ділянки надано не було, вказаний договір є недійсним. Крім того, враховуючи, що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бондар Т.М. не було перевірено наявність обтяжень нерухомого майна, що підлягало державній реєстрації на підставі договору дарування, позивач вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бондар Т.М. про реєстрацію права власності від 10 жовтня 2012 року про реєстрацію права власності за [PERSON] На підставі вищевикладеного позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою від 28 вересня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до слухання в порядку загального позовного провадження. 06 листопада 2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON], згідно якого проти заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, зважаючи на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» надано згоду на відчуження нерухомого майна, що є предметом договору дарування, а рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року визнано право власності [PERSON] на 9/100 земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Таким чином, твердження позивача про недійсність договору дарування з підстав ненадання згоди ПАТ «Укрсоцбанк» на відчуження частки будинку, а не земельної ділянки, є безпідставними та такими, що не відповідає дійсності. 03 грудня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, згідно якого останній вказав, що враховуючи цілісність об'єкту нерухомості, відчуження права власності на земельну ділянку відбулося з порушенням вимог ст. 586 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про іпотеку», оскільки банк не надавав згоду на відчуження права власності на земельну ділянку, а відтак договір дарування є недійсним в силу положень ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою від 03 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року поновлено судовий розгляд цивільної справи, у зв'язку із помилковим направленням до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу від 28 вересня 2018 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бондар Т.М. про визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію права власності. Представник позивача у судовому засіданні подану позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити її у повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] у судовому проти заявлених позовних вимог заперечували та просили відмовити ї задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бондар Т.М. у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 22 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, за умовами якого позивач безоплатно передав у власність відповідачу 9/100 частин житлового будинку за номером [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 Договору вищевказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка належить продавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданій Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 12 вересня 2003 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації актів державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-7-00163. Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ч. 1 ст. 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. За умовами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як випливає з п. 1 Договору дарувальник безоплатно передав у власність обдаровуваної, а обдаровувана прийняла у дар належні йому на праві власності 9/100 часток житлового будинку за [ADDRESS]. За цим договором відчужуються наступні приміщення: приміщення 44-санвузол, площею 8,3 кв.м., приміщення 45- коридор, площею 5,2 кв.м., приміщення 46 - кабінет, площею 24,2 кв.м., приміщення 47- житлова, площею 30,6 кв.м., приміщення 48 - коридор?площею 15,2 кв.м., приміщення 49 - кухня-столова, площею 34,2 кв.м., приміщення 50 - житлова, площею 34,0 кв.м., приміщення 51 - убиральня, площею 2,7 кв.м., 1/20 частина приміщення 14 - сходова клітина, площею 33,3 кв.м., 1/20 частина приміщення 34 - сходова клітина, площею 28,7 кв.м., що складає 9/100 житлового будинку. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності Іпотечного договору, що укладений 18 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], іпотекодавець передав у іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту №606/33-048 від 15 червня 2007 року земельну ділянку площею 1000 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Таким чином, на час укладення Договору дарування від 22 вересня 2012 року, земельна ділянка, на якій розташовано предмет такого договору, а саме 9/100 часток житлового будинку за [ADDRESS], перебувала в іпотеці у ПАТ «Укрсоцбанк», що вбачається також зі змісту договору. За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до імперативних приписів ст. 586 Цивільного кодексу України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги містяться у ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за умовами якої правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно п. 5 Договору дарування від 22 вересня 2012 року своїм листом №201.2-09/212 від 23 червня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» надало свою згоду на відчуження нерухомого майна, що є предметом цього договору. У зв'язку з тим, що на момент укладення договору на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, частка якого відчужується, накладено заборону відчуження нерухомого майна, за домовленістю сторін право власності на земельну ділянку буде оформлено окремим договором в майбутньому. Дарувальник зобов'язується сприяти обдаровуваному у здійсненні всіх необхідних дій для належної реєстрації та оформлення відповідних прав обдарованого на земельну ділянку. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 15 вересня 2016 року, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], в частині дарування 9/100 частин земельної ділянки, пропорційної частці [PERSON] у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Визнано за [PERSON] право власності на 9/100 частин земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] За умовами ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає помилковими висновки позивача щодо ненадання згоди іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» надало згоду на відчуження нерухомого майна, що є предметом договору дарування, при цьому, між сторонами існувала домовленість відносно укладення окремого договору дарування в майбутньому у зв'язку із перебуванням земельної ділянки в іпотеці, разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року визнано за відповідачем право власності на /100 частин земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] За таких обставин, суд не заходить правових підстав для визнання договору дарування недійсним в силу приписів ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Позивач стверджує, що оскільки на момент вчинення реєстраційної дії, а саме реєстрації права власності від 10 жовтня 2012 року за [PERSON], у державному реєстрі речових прав були наявні обтяження, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бондар Т.М. не мав права вчиняти відповідні реєстраційні дії, а відтак його рішення та запис про державну реєстрацію підлягають скасуванню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній станом на день реєстрації Договору дарування, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Договором дарування від 22 вересня 2012 року передбачено, що він підлягає державній реєстрації. Пунктом 6 Договору дарування від 22 вересня 2012 року вказано, що відсутність заборони відчуження частки житлового будинку підтверджується Витягом із Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна за № 37942120 від 22 вересня 2012 року. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позовна вимога відносно визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бондар Т.М. про реєстрацію права власності від 10 жовтня 2012 року про реєстрацію права власності за [PERSON] є похідною від вимоги про визнання недійсним договору дарування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed