Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення суми боргу за договорами позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2009 року та 06 вересня 2010 року відповідач отримав від неї в борг суми відповідно 1150000 російських рублів (280600 грн.) та 280 тис. рублів (68320 грн.) зі строком повернення до 22 серпня 2010 року та 01 травня 2011 року, проте відповідач не повернув зазначену суму грошових коштів і ухиляється від виконання своїх зобов,язань до тепер. Вона самостійно змушена була повертати ці грошові кошти третім особам, хоча неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути борг. Також, просила стягнути з відповідача 3 відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 23985,53 грн. та 4452,97 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що вони дійсно перебували у шлюбі з відповідачем, але останній бажав відкрити свій бізнес, вона надала йому для цього грошові кошти, але відповідач не повертає їй борг. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і суду пояснила, що сторони у справі з 2005 року до 2011 року перебували у шлюбі, вказані гроші були майном подружжя і витрачені на організацію сімейного бізнесу - кофейні в смт. Коктебель. Остання була відкрита, бізнес давав прибуток, який витрачався на користь сім,ї. В 2011 році , після розпаду сім,ї відповідач передав усе майно з кофейні та сам бізнес позивачу, між ними було досягнуто домовленості, що [PERSON] оформить бізнес на своє ім.,я, але цього не сталося, бізнес занепав, позивач виїхала в Росію. Оскільки гроші були майном подружжя, витрачені на потреби сім,ї, майно, що було придбано на ці гроші залишилося у позивача, просила в задоволенні позову відмовити. Крім того, просила врахувати заперечення позивача та посилання на ті обставини, що в період з 2011 року вона не працювала, не мала самостійного доходу, про що зазначила в своїх запереченнях на позовну заяву [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Грошові кошти віддавала від прибутку з бізнесу, який [PERSON] залишив їй. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі з 12 жовтня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення мирового судді судової ділянки № 4 Приволжського району м. Казані від 24 вересня 2012 року. Рішення набрало законної сили і не скасовано. Згідно вказаного рішення сторони припинили сумісне проживання в 2011 році. 22 серпня 2009 року та 06 вересня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг відповідно 1150000 російських рублів та 280000 російських рублів зі строком повернення до 22 серпня 2010 року та 01 травня 2011 року. Як вбачається з розписки від 06 вересня 2010 року [PERSON] отримав грошові кошти в якості інвестування в організацію бізнесу, а саме літньої кофейні в смт. Коктебель, м. Феодосія. Грошові кошти в сумі 1150000 руб. також, були отримані відповідачем в період шлюбу на організацію бізнесу, про що не заперечували сторони у справі. Представник позивача не заперечувала, що грошові кошти витрачені на підприємницьку діяльність відповідача, але вважала, що ці грошові кошти не є спільним майном подружжя, оскільки між ними не укладено договір про сумісну діяльність. Крім того, ці грошові кошти, на її думку, належать їй, оскільки вона займала їх у третіх осіб і самостійно їх віддавала. В судовому засіданні також, встановлено, що грошові кошти позивач займала у третіх осіб для свого чоловіка, що підтверджується листом [PERSON], яка є матір'ю позивача. У відповідності до вимог ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до вимог ст.69,71, СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, заявлених позивачем, оскільки на думку суду правовідносини сторін регулюються Сімейним кодексом України і виникли в наслідок перебування сторін у шлюбі та розпорядження майном подружжя. У відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed