Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21.08.2019р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позов мотивує тим, що їй належить квартира за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності, в якій крім неї зареєстровані, також [PERSON] (мати позивачки), [PERSON] (дочка позивачки). Також в цій квартирі зареєстрований відповідач, який являється братом позивачки, але після одруження, з 05.06.1999р. не проживає в даній квартирі. Спільного господарства відповідач з позивачем не веде, [PERSON] не допомагає утримувати квартиру в належному стані, а також жодних речей в цій квартирі немає. А тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задоволити в повному обсязі. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку по місцю реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивача не заперечила. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування частини квартири від 06.03.2007р. [PERSON] та [PERSON] передали безоплатну власність, а [PERSON] прийняла у дарунок 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.18). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.03.2010 року, [PERSON] , [INFO] розірвала шлюб з [PERSON] та прізвище після державної реєстрації змінила на « [PERSON] » (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.09.1996 №ЛО5714, виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів та відповідно до Договору дарування частини квартири посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 06.03.2007, право власності на які зареєстровано обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про що видано Витяг від 12.03.2007 №13831911 (а.с.6,16-19), [PERSON] є власницею квартири за адресою [ADDRESS] . Крім позивача, за вказаною адресою зареєстровані також [PERSON] , [PERSON] та відповідач. Вказані обставини підтверджуються довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Управитель» від 20 травня 2019 року № 1252 (а.с. 21). З акту ЛКП «Управитель» від 20.05.2019р. №146, вбачається, що відповідач дійсно тривалий час не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, за даною адресою також зареєстрований відповідач, однак не проживає понад 15 (п`ятнадцять) років, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 768,40 гривень судового збору.

Outcome: approved