Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що вона користується квартирою [ADDRESS] , право власності на яку не зареєстровано. Зазначила, що вказаною квартирою вона користувалась разом із своєю матір`ю та із самого народження протягом 35 років проживала у ній та зареєстрована за вказаною адресою. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач надав заяву у якій не заперечив щодо предмета позову. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Постановою державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменка С.А. від 03.06.2020 року № 315/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері на квартиру [ADDRESS] , оскльки правов власності на неї не зареєстровано (а.с. 10). Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт її проживання у квартирі [ADDRESS] , протягом останніх 35-ти років. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, не підтверджено відповідними доказами факт того, що позивач протягом більше як десяти років добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довела ту обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину того, що позивач протягом більше як десяти років добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо того, що позивач протягом 35-ти років добросовісно, відкрито і безперервно користується і володіє квартирою [ADDRESS] , суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. Отже, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки ним не доведено перед судом факту того, що позивач протягом більше як десяти років добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт того, що позивач протягом 35-ти років добросовісно, відкрито і безперервно користується і володіє квартирою [ADDRESS] . За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed