Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2017 р. присуджено стягувати з відповідача - [PERSON], [INFO], на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO]. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли, а її доходи значно зменшились. Вона працює в ТОВ ТД «Сварог Агро» та отримує мінімальну заробітну плату встановлену в Україні. Її заробітна плата на рівні мінімальної і з такими доходами вона не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. Крім того потреби дитини значно зросли. В 2017 році вона відвідувала дитячий садок і витрати були мінімальні, та тепер донька навчається у 1 класі ЗОШ № 1 і це навчання потребує значних витрат. Перед початком навчання вона самостійно придбала дитині шкільний одяг, взуття, шкільне приладдя. Її витрати склали близько 3000 грн. і це лише сезонний одяг на осінь. Крім того її дитина розвивається, їй цікаво читати нові книги, журнали, відвідувати екскурсії, які пропонує навчальний заклад. Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча дитини і потребує і духовного розвитку, а завданням батьків є забезпечити розвиток талантів, здібностей дитини, її духовні та культурні потреби. Необхідно зазначити, що коли дитина хворіє, вона змушена залишатись з нею вдома і нести самостійні витрати на лікування. Її доходи в цей період є мінімальними. Допомоги у лікуванні дитини, догляді за нею, витрати на лікування відповідач на себе не бере. Її прохання розподілити додаткові витрати на доньку, які пов'язані з навчанням та лікуванням дитини, відповідач ігнорує. Він мотивує це тим, що вже сплачує аліменти і інші витрати на себе брати не хоче. Крім того, з часу винесення судом рішення, значно зросли витрати на комунальні послуги, проїзд в громадському транспорті, вартість продуктів харчування, які вона оплачує самостійно. Наказом МОЗ № 1073 від 03.09.2017 р. затверджено норми фізіологічних потреб населення України в основних харчових речовинах і енергії. Всі данні потреби для дитини вона намагається забезпечити, але їх вартість в місяць значно перевищує 1000 грн., яку сплачує відповідач. У зв'язку з вищенаведеним, є очевидним, що витрати необхідні для повноцінного виховання, розвитку та прожиття дитини збільшились. Збільшився також і прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років. Зараз він складає 2027 грн. відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік». Таким чином, розмір аліментів в 1 000 грн. вже є меншим ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку із викладеним просить суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, до його початку надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає. У заяві також зазначив, що на теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, від цього шлюбу він має доньку [PERSON], [INFO], дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, дружина та дитина повністю знаходяться на його утриманні. До заяви додав копії свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності дійшов до наступних висновків. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 10 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №229. За рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2017 року у справі №191/2656/17 з відповідача [PERSON], який народився [INFO] в с. Володимирівське Синельниківського району Дніпропетровської області, ІПН [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі - 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. З довідки про склад сім'ї виданої 22.01.2019 року вбачається, що позивачка [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку зі зміненням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто розмір аліментів, який відповідач сплачує на даний час, вже є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму. Нести відповідальність по утриманню дитини повинні обидва батьки. При цьому, судом враховується той факт, що відповідач працездатний, доказів того, що він має на утриманні інших осіб, на яких сплачує аліменти, суду не надані, він разом з позивачем повинен у рівних частках нести матеріальні витрати на утримання дитини, а тому, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які він сплачує на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Зі змісту вище приведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що 12 травня 2018 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від зазначеного шлюбу відповідач має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього на утриманні інших осіб, матеріальне становище позивача та дитини, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 грн. щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial