Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані її син [PERSON] та [PERSON] Проте з листопада 2014 року [PERSON] в квартирі не проживає, проживає за іншою адресою, комунальні послуги не сплачує, будь -які витрати по утриманню житла не несе, його особисті речі в квартирі відсутні. Факт реєстрації відповідача у її квартирі створює позивачу проблеми при оформленні субсидії, у зв'язку з тим, що вона не може надати у відділ субсидії довідку про його доходи. В зв'язку з чим, позивач змушена звертатися до суду з позовом, в якому прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. 11 березня 2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22 березня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він прохає справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що дійсно з 2014 року в спірній квартирі не проживає в зв'язку з переміною місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] на підставі договору дарування від 27 березня 2015 року, посвідченого Мірошниченко\~О.М. державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області 27 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-196 є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПЛУТОН» від 19.12.2018 року. З листопада 2014 року [PERSON] в спірній квартирі не проживає, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, благоустроєм квартири не займається. Факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом складеного власником квартири та сусідами. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного можливо зробити обґрунтований висновок про те, що відповідач був зареєстрований як член сім'ї власника житла, у спірній квартирі він відсутній та не проживає без поважних причин понад один рік, будь-які домовленості між відповідачем і власником житла відсутні. Отже, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, а також з урахуванням думки відповідача, який не заперечував проти задоволення позову, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved