Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.1998 року, виданого Костопільською районною державною нотаріальною конторою, в частині оформленя прав власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Лятуринської, 46 в м. Костопіль Рівненської області. В обґрунтування позову покликається на те, що її покійні батьки під час перебування в шлюбі побудували будинок з надвірними будівлями в м. Костопіль по вул. Лятуринської, 46. Даний будинок належав обом покійним батькам в рівних частинах. Після смерті батька нотаріусом було видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на весь будинок. Вважає, що внаслідок видачі відповідачу вищевказаного свідоцтва були порушені права матері, яка згідно закону є власником половини будинку. В послідуючому позивач змінила позовні вимоги і просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.11.1998 року, виданого Костопільською районною державною нотаріальною конторою, в частині оформленя прав власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Лятуринської, 46 в м. Костопіль Рівненської області та визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Лятуринської, 46 в м. Костопіль Рівненської області в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Крім того, покликається на те, що після смерті матері лише позивач звернулася до суду із заявою про прийняття спадщини. Відповідач, хоч і зареєстрований за місцем проживання покійної матері, проте, тривалий час проживає за межами України і не може рахуватися таким, що прийняв спадщину після смерті матері. В звязку з цим позивач, як єдиний спадкоємець має право на спадкування належного матері майна, а саме на 1/2 будинку. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задоволити. Представники відповідача позов не визнали та пояснили, що відповідачу з 1998 року належить весь спірний будинок і відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на половину будинку. Вважають, що позивач пропустила строк на оскарження виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник Костопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про місце і час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін і свідків, зясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що позов не підлягаає до задоволення. Судом встановлено, що покійні батьки сторін з 20 січня 1956 року перебували в шлюбі. За час перебування в шлюбі батьки в 1971 році збудували будинок з надвірними будівлями по вул. Лятуринської, 46 в м. Костопіль, який був оформлений на покійного батька сторін [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав відповідачу. 06.04.1997 року [PERSON] помер. Після смерті батька відповідач звернувся в нотаріальну контору і 18.11.1998 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Лятуринської, 46 в м. Костопіль. З досліджених в судовому в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідач зареєстрований [INFO], однак, фактично з 2005 року проживає за межами України і приїжджав в м. Костопіль лише в 2015 році після смерті матері. 09.02.2015 року померла мати сторін [PERSON]. Після її смерті позивач звернулася до нотаріуса із заявою про приняття спадщини. Більше заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходило. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина складається, як правило, із права приватної власності померлої людини на різне майно (будинок, земельна ділянка, транспортні засоби, домашні речі та ін.. Крім права приватної власності до складу спадщини можуть належати й інші права померлого, а саме : право на одержання сум заробітної плати, пенсій, стипендій, аліментів та інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були отримані ним за життя; право на одержання страхових виплат, якщо у договорі страхування не був визначений вигодонабувач; право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві в договірних відносинах; право на стягнення неустойки та на відшкодування моральної шкоди, які були присуджені спадкодавцеві за життя. Виходячи із вищевказаного спадкоємець має право на спадкування лише того майна, яке фактично належало спадкодавцю на момент смерті. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок з 1998 року належить відповідачу і про це було відомо покійній матері сторін. В матеріалах спадкової справи, оформленої після смерті батька сторін [PERSON] є заява покійної [PERSON]про те, що вона не заперечує проти оформлення спадщини на відповідача. В своїх поясненнях позивач вказувала, що документи на будинок зберігалися у покійної матері і позивач про ці документи взнала лише після смерті матері. Згідно ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час оформлення спадщини після смерті батька сторін, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 29 цього ж кодексу передбачено, що поділ майна здійснюється подружжям, а при недосягненні згоди про спосіб поділу спільного майна - судом за позовом подружжя або одного з них. В судовому засіданні встановлено, що після смерті чоловіка покійна матір сторін питання про визнання за нею права власності на частину будинку з надвірними будівлями не ставила і до суду не зверталася впродовж більше 16 років після видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Будь-хто інший, крім подружжя, права на звернення із позовами про поділ майна подружжя немає. Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що покійна матір сторін погодилася із заповітом свого покійного чоловіка і відмовилася від своєї частки спільно нажитого майна, оскільки впродовж більше 16 років перед смертю не ставила будь-яких вимог з метою набуття права власності на частину збудованого подружжям будинку. Таким чином, судом встановлено, що на час смерті покійній матері сторін [PERSON] ні будинку, ні частини будинку по вул. Лятуринської, 46 в м. Костопіль не належало і в звязку з цим позивач не може отримати в спадщину частину будинку. Страхові свідоцтва на будинок, на які покликається позивач, не свідчать про те, що будинок належав покійній [PERSON], оскільки ця обставина може бути підтверджена лише свідоцтвом про право власності та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. На підставі наведеного суд вважає, що позов є безпідставним і в його задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на спірний будинок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed