Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 346 489,92 грн. , яка складається з: суми основного боргу - 291168 грн. та 55321,92 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02 березня 2020 року між сторонами укладено договір позики , предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів у розмірі 194118,40 грн. , що на день укладання договору еквівалентно 7840 дол. США .03 березня 2020 року між сторонами укладена письмова додаткова угода до договору позики , якою було уточнено , що позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 252 000 грн. ( 10800 дол. США).На підтвердження факту укладання договору позики власноруч відповідачем написані розписки . Кінцевий строк повернення коштів становив 02 травня 2020 року. Однак , відповідач порушив взяті на себе зобов,язання та не повернув грошові кошти , відмовляється виконувати умови договору , ігнорує заяви позивача , в зв.язку з чим позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу та неустойку. Ухвалою судді від 18 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження . 18 червня 2020 року ухвалою суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено. В судове засідання представник позивача не з,явився , надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача , позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про слухання справи за його відсутністю та заперечень до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280 - 283 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі: письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 02.03.2020 року між сторонами було укладено договір позики №01/03/20-2 , за яким відповідач отримав у позивача грошову суму у розмірі 194118,40 грн. , що є еквівалентом 7800 доларів США, строком до 02 травня 2020 року. 03 березня 2020 року між сторонами укладена додаткова угода №1 до договору позики №02/03/20-2 відповідно до якої за взаємною згодою сторони домовилися внести зміни до п. 1,5,6.1 Договору . За додатковою угодою позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 252 000 грн. , що є еквівалентом 10800 доларів США , строком до 02 травня 2020 року . На підтвердження чого представником позивача, суду було надані письмові докази - оригінали розписок від 02.03.2020 та 03.03.2020 року , складені відповідачем [PERSON] щодо отримання грошових коштів у борг . Станом на день подачі позову до суду відповідач грошові кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-1672цс16 від 21.12.2016. Отже, в розписках наданих суду позивачем, зазначені суми позики у доларах США, розписки є дійсними і не оспорювалися в судовому порядку. Як вбачається з п. 1 додаткової угоди №1 до договору позики №02/03/20-2 відповідно позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 252 000 грн. , що є еквівалентом 10800 доларів США , строком до 02 травня 2020 року . Згідно п. 9 договору позики сторони погодили , що у випадку зміни , у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США , від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору , позика підлягає поверненню таким чином , щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики , за комерційним курсом продажу долару США , встановленому АТ «КБ «ПриватБанк» на день здійсненні кожного платежу за цим договором. Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість з відповідача за договором позики у розмірі 291168 грн, що є еквівалентом 10800 доларів США , курс продажу долару в ПАТ «КБ «ПриватБанк» станом на 21.02.2020 року - 26,96 грн. Наданий до суду обрунтований розрахунок суми боргу відповідача ,в якому зазначена сума боргу у розмірі 291168 грн. станом на 21.02.2020 року , із врахуванням курсу долару США -26.96 грн. , від зазначеного курсу у п. 1 договору позики , відповідно до п. 9 договору позики , суд не приймає до уваги , оскільки станом на 21.02.2020 року відповідний договір позики №02/03/20-2 від 02.03.2020 року та додаткова угода №1 до договору позики від 03.03.2020 року між сторонами укладені не були. Враховуючи те, що позичальник [PERSON] не виконав свого зобов`язання та не повернув позикодавцю [PERSON] у строк до 02 травня 2020 року грошові кошти відповідно договору позики №02/03/20-2 від 02.03.2020 року та додаткової угоди №1 до договору позики від 03.03.2020 року у розмірі 252 000 грн., тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того , відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial