Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним. Позивач зазначає, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком даної дитини. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , яка була її рідною донькою, померла [INFO] . Відповідач з квітня 2017 р. не мешкає зі своїм малолітнім сином [PERSON] , не забезпечує дитину, не займається її вихованням, не піклується про стан здоров`я дитини. Він постійного місця проживання не має, не одноразово притягувався до відповідальності за зберігання наркотичних засобів, веде аморальний спосіб життя, оскільки вживає наркотики та грає в азартні ігри. Позивач вказує, що з часу народження малолітнього [PERSON] вона допомагала своїй доньці [PERSON] у вихованні та утриманні онука. Після смерті матері онук мешкає з позивачем, на підставі рішення органу опіки. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносного його малолітнього сина [PERSON] та вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2019 р. відкрито провадження по справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання 04.12.2019 р. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує відносно їх задоволення. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги. Суд, вислухав пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи,приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини. Відповідач по справі є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 02.06.2016 року, актовий запис про народження №355. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 07.09.2019 року. Позивач є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження [PERSON] (серії [NUMBER] ), свідоцтва про зміну [PERSON] свого прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (серії [NUMBER] ), свідоцтва про одруження позивачки з гр. [PERSON] (серії [NUMBER] ), свідоцтва про розірвання шлюбу позивачки та [PERSON] (серії [NUMBER] ). Відповідно до наказу начальника Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 11.09.2019 р. малолітнього [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до родини бабусі [PERSON] , 1968 р.н. Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 23.09.2019 року, складеного працівниками Відділу по Комунарському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає з бабусею за її місцем мешкання, для дитини створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 21.10.1019 р., малолітній [PERSON] , 2016 р.н., спостерігається в даному медичному закладі, при оглядах на прийомі у лікаря, дитина завжди була з бабусею. Лікуванням та обстеженням займається бабуся [PERSON] , батько дитини станом здоров`я свого сина не цікавився. Відповідно до довідок дитячого клубу Нappy Kids ZP від 10.10.2019 р. та Центру сучасного розвитку «Геніальні діти» від 21.10.2019 р., дитина [PERSON] , [INFO] відвідує ці дитячі заклади. Здійснює оплату за заняття в даних закладах, приводить та забирає із занять дитину його бабуся - [PERSON] . Відповідно до висновку Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.12.2019 р., позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини, доцільне. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Як роз`яснено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінивши вищевказані докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що малолітня дитина [PERSON] проживає окремо від батька - відповідача по справі, останній не цікавиться його життям та станом здоров`я, не відвідує його, не турбується про його інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо виховання, утримання та піклування про фізичний та духовний розвиток дитини. Таким чином позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.60 ЦК України «суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування». Позивачем не заявлялись позовні вимоги про призначення її опікуном малолітнього [PERSON] , рішення органу опіки та піклування про призначення її опікуном не надано, також суду не надано подання органу опіки та піклування в особі Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про призначення позивача чи будь-якої іншої особи опікуном цією малолітньою дитиною, тому суд приходить до висновку про необхідність встановлення над дитиною опіки та надання доручення Районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, вирішити питання про призначення опікуна [PERSON] або влаштування його до дитячого закладу. Відповідно сьомого абзацу п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання його сина [PERSON] , підлягають задоволенню, а саме: з відповідача слід стягнути аліменти на утримання цієї дитини, у розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітної плати /доходів/ відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2019 року і до повноліття дитини, на користь опікуна дитини або дитячого закладу, у разі влаштування до нього дитини. З відповідача на підставі ст.. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовних вимог про стягнення аліментів на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., а також на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору за пред`явлення позовних вимог про позбавлення батьківських прав у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved