Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 16 січня 2016 року помер її чоловік [PERSON]. Будучи спадкоємцем померлого за законом, вона спадщину прийняла. За життя померлий розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Правовстановлюючий документ на право приватної власності на земельну ділянку не був виготовлений та виданий [PERSON] у звязку з його смертю. Зазначена обставина перешкоджає оформити спадщину, тому просила визнати за нею право на завершення розпочатої процедури приватизації земельної ділянки площею 1,000 га, розташованої на території Зельнівської сільської ради Миронівського району Київської області та призначеної для ведення особистого селянського господарства, та право на одержання її у власність. В судове засідання позивач та її представник не з»явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з»явився. В надісланій до суду заяві сільський голова просить слухати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з»явився, про розгляд справи даний відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не відомі. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. За приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. В судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 327728, виданим 19 січня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Після його смерті залишилась спадщина у виді права на земельну ділянку площею 1, 000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється його дружиною. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БК № 163075, виданим 16 лютого 1999 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області. У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна та має перешкоди для оформлення всіх спадкових прав. Оформити в порядку спадкування право на земельну ділянку площею 1,000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яке мав спадкодавець, позивач не взмозі з тих підстав, що на земельну ділянку не були отримані відповідні правовстановлюючі документи, процедура приватизації земельної ділянки ним не була завершена. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що полягає у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи померлого [PERSON] № 150/2015. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Із доданих до позовної заяви письмових матеріалів вбачається, що померлому та іншим громадянам розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 7 від 14 січня 2010 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянам - працівникам соціальної сфери та пенсіонерам з їх числа на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. В списку таких громадян під номером 50 значився [PERSON] На земельну ділянку був виготовлений та погоджений проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам працівникам соціальної сфери та пенсіонерам з їх числа у кількості 146 осіб для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Проект містить реєстр землевласників, в якому під номером 29 значиться [PERSON], пай № 1322, земельна ділянка площею 1, 000 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий план земельної ділянки. Тобто, були визначені межі земельної ділянки, земельна ділянка за життя [PERSON] була виділена внатурі, їй присвоєно кадастровий номер. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області був затверджений наказом головного управління Держгеокадастру у Київській області від 26 серпня 2015 року. Вказані обставини підтверджені даними розпорядження Миронівської РДА, додатку до розпорядження, проекту із землеустрою, кадастрового плану земельної ділянки, наказу головного управління Держгеокадастру у Київській області. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку не видавалось, реєстрація права власності на земельну ділянку не мала місця. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз»яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте помер, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання даної земельної ділянки у власність, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, яка є спадкоємцем померлого та підлягає захисту в судовому порядку. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання визначення належності права на майно має вирішуватись у судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення спадкових прав. На підставі ст.ст. 16, 373, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81, 125, 152 Земельного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: approved