Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно у вигляді: - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,4451 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану у [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,11 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS], а також, звільнити вказане майно з-під арешту, що накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року було здійснено поділ спільного майна подружжя та визнано за нею право власності на вказані п'ять об'єктів нерухомого майна; проте, існування обтяження на дане майно у вигляді його арешту, порушує її права та інтереси як власника. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просили його задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. 24 жовтня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області Лазаревою А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45199900 з виконання виконавчого листа № 2/362/1815/13, виданого 30.07.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 2 121 585 гривень 00 копійок (т.с. 1, а.с. 81). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29.07.2015 року вбачається, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області Лазаревою А.І. б/н від 03.11.2014 року накладено арешт на таке майно: - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,4451 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану у [ADDRESS]; - земельну ділянку, загальною площею 0,11 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] (т.с. 1, а.с. 20 - 31). Вказані обставини особи, які беруть участь у справі визнали і не оспорили. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року у цивільній справі № 362/2366/15-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ спільно сумісного майна подружжя та визнано за [PERSON] право власності на усі вказані п'ять об'єктів нерухомого майна, що перебувають під арештом за постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 45199900 (т.с. 1, а.с. 18). Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що за позивачем визнано право власності на усі зазначені п'ять об'єктів нерухомого майна, що перебувають під арештом за постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 45199908. Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач мала намір розпорядитись належним їй нерухомим майном, проте не змогла реалізувати своє право, оскільки постановою приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. від 29.07.2015 року Вих. № 115/01-16 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, через існування обтяжень на все майно, щодо якого були надані документи, власником якого зареєстрована інша особа (т.с. 1, а.с. 19). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту вказаного нерухомого майна, порушує право власності позивача, суд приходить до висновку, що таке право слід захистити, а позовні вимоги в частині його звільнення з-під арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд критично оцінює інформацію з Витягів і Свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що містяться в матеріалах цивільної справи відносно належності на праві приватної власності [PERSON] вказаних п'яти об'єктів нерухомого майна, оскільки зазначені Витяги і Свідоцтва сформовані і виготовлені у період часу до постановлення Васильківським міськрайонним судом Київської області рішення від 02.06.2015 року про поділ спільного майна подружжя [PERSON] і [PERSON]; тобто, у той час коли останній дійсно був власником вказаного нерухомого майна, однак, до визнання права власності на таке майно за позивачем (т.с. 1, а.с. 35, 36, 48, 49, 50, 52, 54). Отже, доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] стосовного того, що усі зазначені п'ять об'єктів нерухомого майна належать на праві приватної власності [PERSON] відповідно до Витягів і Свідоцтв про право власності, які містяться в матеріалах справи, спростовуються наявними у справі письмовими доказами та фактичним обставинами справи, які встановлено судом. До того ж, суд враховує причини скасування попереднього рішення суду першої інстанції від 22 вересня 2015 року у даній цивільній справі, які відповідно до абзаців 27-го і 28-го мотивувальної частини ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року, полягають також і у врахуванні норм статей 22, 28 КпШС (статей 60, 70 СК України) щодо спільної сумісної власності подружжя і рівності часток їх майна у випадку його поділу, визначення розміру часток майна подружжя у врахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації та виділення кожному з подружжя як майна, що підлягало опису, так і майна, що не підлягало опису, - та у зв'язку з цим, суд констатує і наголошує на тому, що право власності на усі п'ять об'єктів нерухомого майна у вигляді вказаного домоволодіння і зазначених чотирьох земельних ділянок, визнано за позивачем рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року, яке набрало законної сили та, згідно із абзацом 22-м мотивувальної частини цієї ж ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року - є преюдиційним (т.с. 1, а.с. 256 - 258). Також, суд не приймає до уваги усі інші доводи осіб, які беруть участь у справі, у тому числі їх посилання на обставини виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 2 121 585 гривень 00 копійок, оскільки обставини здійснення виконавчого провадження № 45199900 не є такими, що скасовують право власності позивача на усі зазначені п'ять об'єктів нерухомого майна. Вирішуючи вимоги позивача про визнання за ним права власності на усі вказані п'ять об'єктів нерухомого майна, суд виходить з наступного. Частина перша статті 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз'яснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Так, пред'явивши даний позов, позивач в повній мірі скористалася наданим їй статтею 392 ЦК України правом на пред'явлення позову про визнання права власності. Разом з цим, наявність суб'єктивного права позивача, як власника нерухомого майна у вигляді вказаного домоволодіння і зазначених чотирьох земельних ділянок, підтверджена відповідними доказами у вигляді рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року, яке набрало законної сили. Одночасно, суд вважає за необхідне наголосити, що визнання права власності в порядку пред'явлення позову відповідно до частини першої статті 392 ЦК України слід розуміти так, що воно стосується речей, право власності на які не потребує необхідності отримання правовстановлюючих документів (свідоцтв, ордерів, договорів, рішень та ін.) або їх державної реєстрації. Натомість, під час розгляду справи судом не встановлено, що позивач позбавлена можливості відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року, належним чином зареєструвати свої речові права на усі зазначені п'ять об'єктів нерухомого майна. Крім того, чинне законодавство України не передбачає можливості повторного або додаткового визнання за особою права власності на нерухоме майно, яке вже визнано за такою особою у встановленій законом спосіб. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на усі спірні об'єкти нерухомого майна, суд вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач має реальну можливість вчинити необхідні дії по державній реєстрації своїх речових прав на вказане нерухоме майно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині звільнення з-під арешту майна на яке рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2015 року визнано право власності позивача. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial