Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона 19.03.2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Також позивач зазначає, що подружні відносини між ними припиненні з жовтня 2018 року, а з початку лютого вона з сином стала мешкати разом з матірю. На даний час спільного господарства не ведуть, мешкають за різними адресами, примирення з жовтня місяця 2018 року не відбулось. Основна причина розпаду сімї - це постійні суперечки, внаслідок чого між ними відсутнє взаєморозуміння і довіря, подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе. Позивач зазначає, що ні вона, ні чоловік не мають наміру зберегти шлюб, та подальше спільне життя її з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу є неможливим. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 19.03.2016 року, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача понесений нею судовий збір, справу розглядати без її участі, строк на примирення не давати, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак у позовній заяві просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача понесений нею судовий збір за подання позовної заяви до суду, строк на примирення не надавати, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 3-4). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, спір про поділ майна подружжя відсутній, спір про місце проживання дитини після розірвання шлюбу відсутній (а.с. 15). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 19 березня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 330124, виданого 19 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 31 (а.с. 7, 14). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 604915, виданого 16.09.2016 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Спір про місце проживання дитини після розірвання шлюбу відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved