Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права особистої приватної власності дружини. Позов обґрунтовано тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] нею була придбана квартира [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 31.03.1997 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Шепелюк О.Г. Після смерті чоловіка вказане майно було відчужено позивачем 29.09.2015 на користь [PERSON] , який в подальшому подарував квартиру третій особі [PERSON] . Разом з тим, рішенням Печерського районного суду від 19.04.2017 було визнано за відповідачем право власності на 1/4 квартира [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті його батька. Однак позивач, вважає, що спірна квартира не має статусу суб`єкта спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за її власні кошти, отримані від узгодженого поділу грошей отриманих від продажу 27.11.1997 спільної власності - двокімнатної квартири [ADDRESS] . За таких обставин, позивач просив суд визнати за нею право особистої приватної власності дружини на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді від 19.08.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 05.02.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, оскільки рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , та у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України підлягає обов`язковому виконанню. Крім того, посилався, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017 було серед іншого визначено, що придбана за час шлюбу квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . 17.09.2018 представником відповідача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмового доказу, а саме постанови Верховного суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.08.2018. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позозву. Третя особа про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомила. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] та перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1983 (а. с. 17). 31.03.1997 на ім`я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою (а.с. 8 - 9). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18). 29.09.2015 відповідач [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] 0. за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І. П. за реєстровим № 2437 (а.с. 11-14). 01.10.2015 [PERSON] подарував спірну квартиру [PERSON] за договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. за реєстровим № 2453 (а.с. 15-16). Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2017 в цивільній справі № 757/32440/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, [PERSON] , Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного кглодіния, вселення та скасування державної реєстрації права власності задоволено частково. Встановлено факт того, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Встановлено факт того, що [PERSON] є сином [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 29 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2437. Витребувано з володіння [PERSON] на користі. [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . У задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017 рішення першої інстанції в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою та про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 29 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 29 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.08.2018 рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про витребування ? частини квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] залишити без змін. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До спірних правовідносин щодо поділу квартири необхідно застосовувати норми КпШС України, оскільки СК України введений в дію 1 січня 2004 року і зворотної сили не має, а спірна квартира придбана 31 березня 1997 року. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). Роздільним майном подружжя було визначено майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), за винятком коштовностей та предметів розкоші (стаття 24 КпШС). Так позивач зазначає, про те, що спірну квартиру вона придбала за власні кошти, отримані нею та померлим [PERSON] від продажу їх спільної двокімнатної квартири [ADDRESS] . Однак зі змісту договору куплі-продажу від 27.11.1997 зареєстрованого на біржі за № 8639 вбачається, що спільну двокімнатну квартиру [PERSON] та [PERSON] продали у листопаді 1997 року, а спірну квартиру у справі [PERSON] придбала 31 березня 1997 року, тобто за сім місяців до продажу спільної квартири [ADDRESS] . Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57, 60 ЦПК України 2004 року на підтвердження того, що спірну квартиру було придбано позивачем за власні кошти, суду не надано. Вказані обставини також встановлені постановою Верховного суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.08.2018 у справі №757/32440/15-ц. Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи вказані норми закону, надані докази, наявні в матеріалах справи та письмові пояснення по суті справи, суд приходить до висновку, що придбана за час шлюбу квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а отже позовні вимоги щодо визнання права особистої приватної власності дружини на спірну квартиру задоволенню не підлягають. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed