Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 5000грн. щомісяця, що підлягають індексації, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтувала тим, що дитина знаходиться на її утриманні, потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно достатньої допомоги не надає з 23 жовтня 2013 року, проживає окремо, аліментів нікому не сплачує, є працездатною особою-підприємцем, власником продуктового магазину та кафе. Має нерегулярний, мінливий дохід, який витрачає на себе, має змогу сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Позивачу важко самостійно займатися вихованням та утриманням сина. Понад 2000 грн. витрачає щомісяця на харчування. Також оплачує на дитячий садок, купує іграшки, канцтовари, витрачається на лікування та оздоровлення дитини, яка перебуває на медичному амбулаторному обліку, сплачує комунальні послуги, що в загальному становить майже 5000 грн. на місяць. Працює позивач неофіційно, але заробітна плата не дає можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що позивач надала довідку про її доходи за останні 6 місяців, видану ФОП [PERSON], в якої вона працює продавцем та отримує заробітну плату близько 1500грн. на місяць. Натомість, відповідач не виявив бажання надати документи, що свідчать про його доходи. Представник відповідача, відповідач позов визнали частково, пояснили, що відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000грн. щомісяця. Доходи його знизилися в 2016 році. Проживають окремо з позивачкою з жовтня 2013 року, стосунки погіршилися в грудні 2015 року, позивач уникає спілкування та не дає можливості бачитися з дитиною. Проте, він допомагає матеріально сину в добровільному порядку: купує необхідні речі, одяг, продукти харчування, щомісяця дає від 2000грн. до 2500грн.. Позивач відмовляється від його повноцінної участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач має непрацездатних батьків, які хворіють, і яким він теж допомагає матеріально, тому не має змоги сплачувати щомісяця на утримання дитини 5000грн.. Приміщення кафе та магазину, які вказує позивач, належать його матері та сестрі, в яких він орендує приміщення та здає їх в суборенду, за що отримує щомісяця 8500грн.. Його доходи, як приватного підприємця за 2015 рік становлять близько 65000грн., про що він звітував в податкову інспекцію, але відповідних письмових доказів суду не надав, хоча йому роз'яснювалося таке право та обов'язок надавати докази. Заслухавши доводи представників сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2200грн. щомісяця. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Сторони проживають окремо з жовтня 2013 року: позивач з дитиною винаймає житло [ADDRESS], відповідач проживає з батьками у квартирі [ADDRESS], що визнали сторони. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина відвідує ДНЗ № 25 у м.Білій Церкві, про що свідчить довідка від 4.03.2016. Згідно наданих позивачем медичних документів - виписок із амбулаторної картки [PERSON], [INFO], за 2015-2016 роки, стан здоров'я дитини задовільний, хворів на ОРЗ, розлад травлення. Згідно довідки про доходи № 10 від 31.03.2016, виданої ФОП [PERSON], середня заробітна плата продавця [PERSON] за останні пів року становить 1483,33грн. в місяць. Відповідач [PERSON], згідно свідоцтва платника єдиного податку серії [NUMBER], з 1.01.2013 працює за спрощеною системою єдиного податку за адресою [ADDRESS], вид діяльності: надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, та роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами. З пояснень відповідача, його офіційні доходи, як фізичної особи-підприємця за 2015 рік становлять близько 65000грн.. Проте, сторони висловили недовіру щодо інформації про доходи один одного. Відповідач надав суду чеки про придбання сину одягу та іграшок на суму 1265грн., довідки про розмір пенсії його матері - [PERSON] - 1297,97грн. та батька - [PERSON] - 2128,84грн., та копії договорів оренди та суборенди частки нежитлових приміщень по вул.Славіна,23 у м.Білій Церкві Київської області. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати позивачки - пояснила, що за час сумісного проживання її донька працювала у магазині, який фактично належить відповідачу по вул.Славіна,23, після розірвання стосунків працює продавцем у магазині подруги. Повністю утриманням дитини займається дочка [PERSON] та допомагає [PERSON]. Відповідач [PERSON] достатньої допомоги не надає, раз в місяць передавав гроші, але щоразу менше, проте, застеріг позивачку, що буде сплачувати щомісяця добровільно 2000грн., а якщо подасть на аліменти, то отримуватиме 300грн.. Хоча останній має можливість, будучи приватним підприємцем, надавати достатню допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене та те, що відповідач визнав вимоги частково, згоден сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн., маючи мінливий дохід, не надавши доказів про розмір доходу, пояснив, що він щомісяця надавав позивачці кошти на утримання дитини 2000 грн. - 2500 грн., суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення аліментів та вважає за можливе стягнути їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2200грн. щомісяця. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що з доводів позивача, вона витрачає на утримання сина в місяць приблизно 5000грн., проте обов'язок утримувати дитину лежить на обох батьках і витрати теж повинні поділятися між ними. Суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати щомісяця 2200грн., оскільки, з його пояснень, він надавав приблизно таку суму у добровільному порядку. Доводи відповідача, що він утримує непрацездатних батьків, не зовсім відповідають дійсності, оскільки батьки отримують пенсію, мати відповідача є власницею частини нежитлового приміщення, від оренди якого має дохід, а батько, як пояснив відповідач має власні заощадження. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.» Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив із наданих сторонами доказів. Згідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати. Судові витрати покладаються на відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст..ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved