Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї послужило відсутність взаєморозуміння, між сторонами виникли неприязні відносини, різні погляди на життя, несумісність характерів, подружжя живе окремо, не ведуть спільного господарства. Позивач не приймала участь у судовому засіданні, однак, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Також не заперечує проти стягнення з нього суми судового збору. Третя особа - [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2012 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної РАЦС у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис №2012 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ). В період шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . В процесі розгляду справи суду стало відомо, що позивачем позов було пред`явлено протягом вагітності, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 110 СК України, а саме позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Так, позивачем в поданій заяві вказано, що батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а саме [PERSON] , який був залучений до участі у справі в якості третьої особи. Цей факт також визнав [PERSON] , про що надав відповідну заяву, в якій підтверджує, що він є батьком зачатої дитини. Відповідач не заперечував проти даного факту та підтвердив, що він не являється батьком зачатої дитини. Згідно ч. 3 ст. 110 СК України, чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Отже, враховуючи викладені обставини та той факт, що батьківство зачатої дитини визнаною іншою особою, а саме [PERSON] , суд вважає, що виконані вимоги ч. 3 ст. 110 СК України. Крім цього, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя та сім`ю. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. Враховуючи, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього судового збору, суд задовольняє вимоги позивача.

Outcome: approved