Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця м. Лозова Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], [PERSON], [INFO], разом з їх неповнолітньою донькою [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що вона на підставі рішення Лозівського міського суду Харківської області від 13 серпня 1997 року є власником 3/8 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого у Лозівському БТІ 21.10.1997 року, номер запису про право власності 5149 в книзі 31. Власником 5/8 частин вищевказаного домоволодіння є її колишній чоловік [PERSON], який не зареєстрований та не проживає у даному домоволодінні. Документи на зазначену частину знаходяться у нього. В цьому будинку зареєстровані чотири особи: вона, її син [PERSON], невістка [PERSON]. та онука [PERSON], [INFO]. У 2012 році вона надала згоду на реєстрацію за вищезгаданою адресою невістки [PERSON] та онуки [PERSON] Відповідачі не проживають за вищевказаною адресою реєстрації з серпня 2014 року, що підтверджено актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.01.2017р., 17.10.2017р. та 05.03.2018 р. Вона неодноразово зверталась до відповідачів з проханням знятися з реєстраційного обліку, вони не заперечували, але по даний час не виконали свою обіцянку. Комунальні послуги відповідачі не сплачують, не несуть інших витрат по утриманні житла та не приймають участь у спільному побуті. Окрім того, факт їх реєстрації у будинку створює їй проблеми при оформлені субсидії у зв'язку з тим, що вона не може надати до відділу субсидії довідку про їх доходи. Вона не чинила відповідачам перешкод у користуванні жилим приміщенням, за захист свого порушеного права на проживання вони ні до суду, ні до інших державних органів не зверталися, особистих речей та майна, яке їм належить, в квартирі немає. Реєстрація відповідачів позбавляє можливості вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягає. Крім цього в своїй заяві просила в разі неявки відповідачів по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду нотаріально звірену заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог та просять зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала до суду висновок про доцільність визнання дитини такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, який просила врахувати при ухваленні рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно рішення Лозівського міського суду Харківської області від 13.08.1997 року, є власником 3/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2007 року. В даному будинку зареєстрована позивач [PERSON] і відповідачі по справі - її син [PERSON], невістка [PERSON] та онука [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року відповідачі в спірному будинку не проживають, вони забрали всі свої особисті речі та вибули на інше постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], де і мешкають по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Відповідачі в будинку не з'являються. Всі обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обов'язків перед ними не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідачів, тощо. Неодноразові усні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідачі ігнорували. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталися, особистих речей, майна, яке належить відповідачам в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідачів по справі в будинку [ADDRESS] з 04 серпня 2014 року вбачається з актів, складених сусідами від 05.01.2017 року, від 17.10.2017 року та від 03.03.2018 року, з яких вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON] тривалий час в вищевказаному будинку не проживають. Відповідачі вибули на інше постійне місце проживання, не проживають в будинку більш ніж п'ять років, отже з цього моменту вони втратили право користування жилим приміщенням. Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування про доцільність визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням № 02-13-11/1636 від 17.10.2018 року, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2015 року є власником будинку за адресою: [ADDRESS], тобто має інше житло. Тому, враховуючи надану нотаріальну завірену заяву [PERSON] та [PERSON], яка діє від імені своєї доньки [PERSON], [INFO], про те, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування не заперечує проти визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Позивача, з врахуванням її клопотання, було звільнено від сплати судового збору у відповідності до ч.3 ст. 136 ЦПК України. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір на користь держави у розмірі 704 гривні 80 копійок по 352 гривні 40 копійок з кожного.

Outcome: approved