Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником приватного будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Єлизаветівка, вул. Студентська, буд.15. Крім неї в будинку зареєстрована її сестра - [PERSON], відповідач по справі. Відповідач хоча і зареєстрована, але в будинку не проживає з 2000 року, її особистих речей в будинку не має, проживає в м. Харкові в приватному будинку за адресою: м. Харків, Холодна гора, вул. Підлісна, буд.46. Позивач є пенсіонером, в звязку з реєстрацією відповідача вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, не має можливості оформити субсидію, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Єлизаветівка, вул. Студентська, буд.15; зобовязати уповноважений орган зняти з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. У разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що\~свідчить довідка\~про доставку\~SMS\~про виклик\~до суду,\~що міститься\~в матеріалах\~справи, причину неявки до суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Єлизаветівка, вул. Студентська, буд. 15, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 18.08.2007 року № 4472884 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Лозівського БТІ від 25.11.2005 року № 9074730. Згідно копії домової книги станом на 03.10.2018 року в даному будинку зареєстрована відповідач по справі [PERSON] Відповідач тривалий час в спірному будинку не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання за адресою: м. Харків, Холодна гора, вул. Підлісна, буд. 46, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач в будинок не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обовязків перед нею не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] більше сімнадцяти років, тобто тривалий час, в вищевказаному будинку не проживає, спільного господарства з господарем будинку не веде. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку більш ніж сімнадцять років, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. Що стосується позовної вимоги про зобовязання уповноваженого органу зняти з реєстраційного обліку відповідача за вищевказаною адресою, суд вважає, дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Outcome: approved