Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що з 23.07.1990 року по 06.06.2016 року працювала у відповідача черговим по пасажирському парку станції «Донецьк» Донецької залізниці. При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2016 року в сумі 28273,23 грн. Компенсація за затримку виплати заробітної плати з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2016 року складає 5796,02 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача по затримці виплати заробітної плати позивачеві завдана моральна шкода в сумі 10000 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач, який в установленому законом порядку повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився і повідомлень про причини неявки від нього не надійшло, відповідач відзив не надав, а позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 23.07.1990 року по 06.06.2016 року працювала у відповідача черговим по пасажирському парку станції «Донецьк» Донецької залізниці (а.с.10-11). При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2016 року в сумі 28273,23 грн. (а.с.12-13). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач порушив вимоги ст.116 КЗпП України та при звільненні позивача не виплатив їй заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2016 року в сумі 28273,23 грн., тому заборгованість необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати за статтею 34 Закону України «Про оплату праці» провадиться компенсація працівникам втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу(особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі статтею 3 даного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць(після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У відповідності з викладеним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 01 червня 2016 року в сумі 5796,02 грн., виходячи з розрахунку суми заборгованості 28273,23 грн. х 0.205 (індекс зростання цін). Неправомірними діями відповідача позивачеві завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що з вини роботодавця порушено гарантоване Конституцією України та законодавством про працю право на оплату праці, що призвело до душевних страждань позивача, так як заробітна плата являлась для неї єдиним джерелом існування, тому невиплачена заробітна плата для неї є значною втратою, що впливає на склад життя. Відсутність засобів для проживання та задоволення своїх щоденних потреб спричиняло позивачеві моральні страждання, а відповідач не приймав ніяких зусиль для припинення таких страждань. Сума заборгованості для позивача є значною, внаслідок затримки її виплати позивач була не в змозі тривалий час забезпечити себе та свою сім'ю необхідними речами. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власникам або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових витрат для організації свого життя. Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає вважати обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. Відповідно до вимог ч.2 статті 137, 141 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, тобто внаслідок задоволення позову в повному обсязі вони покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved