Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свою вимогу тим, що 10 листопада 1990 року вона з відповідачем уклали між собою шлюб, який було зареєстровано Магерівською селищною радою Жовківського району Львівської області, актовий запис №16. Від цього шлюбу у них дві повнолітні доньки. Стверджує, що за час шлюбу чоловік неодноразово ображав її, піднімав на неї руку, незважаючи на те, що така поведінка відбувається в присутності дітей, які на той час були неповнолітніми. Протягом останніх років відносини між ними погіршилися настільки, що в кінцевому результаті призвело до їх фактичного припинення. Заявляє, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач зловживає алкогольними напоями, постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідками яких нерідно є їх сусіди та батьки позивачки, що кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Вважає, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, підіймає на неї руку, ображає нецензурними словами. Зазначає, що на даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У зв'язку з наведеним просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, який укладено між ними 10 листопада 1990 року у Магерівській селищній раді Жовківського району Львівської області та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, однак подала на адрес суду заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Зазначила, що примирення між нею та відповідачем досягти неможливо. Після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця свого проживання, а також не надійшло від нього жодного клопотання на адрес суду. На підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). А тому судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів та постановити заочне рішення по справі . Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з'ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Сторони уклали шлюб 10.11.1990 року у Магерівській селищній раді, Жовківського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 16, що стверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Позивач стверджує в позовній заяві, що у шлюбі в неї з відповідачем є двоє повнолітніх дочок. Даний факт відповідачем не заперечився. Відповідно до ч. 2 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що що за час шлюбу відповідач неодноразово ображав позивачку, піднімав на неї руку, незважаючи на те, що така поведінка відбувалася в присутності дітей, які на той час були неповнолітніми. Протягом останніх років відносини між ними погіршилися настільки, що в кінцевому результаті призвело до їх фактичного припинення. Крім того відповідач зловживає алкогольними напоями, постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонами постійно виникають сварки, свідками яких нерідно є їх сусіди та батьки позивачки, що кожен раз спричиняє позивачці душевні страждання. На даний час ведення сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім'я фактично не існує. А тому позов [PERSON] слід задоволити. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сплатила 640,00 грн. судового збору, що вбачається з квитанції № 108 від 12.01.2017 року, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача.

Outcome: approved