Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 228 від 19 квітня 2017 року йому видано ордер № 4 серії Б на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з ним зареєстровані також його син - [PERSON], син його колишньої дружини - [PERSON], донька - [PERSON], онук - [PERSON], [INFO]. Але [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 2014 року, не є власником житла, вищезазначеним житлом не користується, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні, не цікавиться квартирою, але до теперішнього часу залишається у ній зареєстрованим. Адреса проживання [PERSON] позивачу невідома. Проживаючи за іншою адресою відповідач залишається бути зареєстрованим у квартирі, позивач сплачує комунальні послуги, в тому числі і за нього, що ставить його у скрутне матеріальне становище, а відмова у добровільному порядку відповідача знятися з реєстрації змушує позивача звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про підтримання вимог позову та про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не надавав. Від третьої особи-1 надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, яка не містить заперечень проти позову. Треті особи -2, -3, -4, -5 у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності, пояснення на позов не надали. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 04 травня 2017 року відповідно до рішення [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 228 від 19 квітня 2017 року [PERSON] та членам його сімї: [PERSON] (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук) видано ордер № 4 серії Б на жиле приміщення однокімнатну квартиру жилою площею 14,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. При цьому, у вказаному житлі позивач [PERSON] зареєстрований з 17 січня 1989 року, [PERSON] зареєстрований з 30 листопада 2004 року, [PERSON] зареєстрована з 26 квітня 2005 року, [PERSON] зареєстрований з 05 травня 2005 року /а.с.7, 22/. Також, у вищезазначеній квартирі разом з позивачем та членами його сімї також зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], [INFO] з 09 грудня 1999 року /а.с.7, 13, 22/. При цьому, з актів № 7420 від 22 грудня 2017 року та № 283 від 29 листопада 2017 року комісії у складі старшого інспектора ВРОГ ВК НМР, мешканців квартир №№ 61, 68 будинку № 20 по вул. Г.Зелінського, 20, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область вбачається, що [PERSON], [INFO] у квартирі № 59 будинку № 20 по вул. Г.Зелінського, 20, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область не проживає з 2014 року по час складення актів /а.с.8, 9/. За таких обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу наявності чи відсутності права відповідача користуватися спірним житловим приміщенням. При вирішенні спору суд виходить з таких норм законодавства. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) (ч.1 ст.66 ЖК України). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч.1 ст.67 ЖК України). Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР (ст.68 ЖК України). Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нормами законодавства встановлені обовязки особи, яка користується житловим приміщенням сплачувати комунальні послуги, утримувати житло в належному для проживання стані. При цьому право користування наданим для проживання житлом не є абсолютним та обмежується нормами законодавства необхідністю його фактичного використання особою, якій воно надане за призначенням для проживання. Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем за призначенням протягом строку, встановленого положеннями ст.72 ЖК України, якими є складені у відповідності до норм законодавства акти службової особи органу, на який покладено обовязок контролю за реєстрацією громадян. При цьому, доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом шестимісячного строку суду не надано. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує майнові права позивача, повязані з необхідністю оплати комунальних послуг за особу, яка цим майном не користується. Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у житловому приміщенні та наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. При цьому, суд вважає за необхідне відхилити доводи позивача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.63 ЖК України, оскільки позивач не є власником житла. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640,00 гривень, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved