Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона в період з 04.06.2011 року по 29.05.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син - [PERSON], який на теперішній час проживає разом з нею. Відповідач не займається вихованням сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний стан, матеріально не підтримує, а також не сплачує аліменти. У зв'язку ухилянням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засіданні відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду пояснення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, а також просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 04.04.2019 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 04.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 185, з 04.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29.05.2013 року було розірвано (а.с.7, 8). [INFO] народився [PERSON], батьками якого є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.04.2012 року, актовий запис № 244 (а.с.6). 21.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у зв'язку з чим остання змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 21.07.2016 року виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 29 (а.с.5). Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15.02.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частина всіх видів доходу та на підставі даного рішення видано виконавчий лист (а.с.9, 10). Борг зі сплати аліментів [PERSON] в період з серпня 2014 року по квітень 2018 року включно становить 33 829,05 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, наданою Первомайським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.14). На підставі подання Первомайського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17.05.2018 року № 1831/16.7/18, [PERSON] ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 21.05.2018 року оголошено у розшук як боржника зі сплати аліментів (а.с.11-12, 13). Згідно характеристики наданої яслами - садком комбінованого типу «Сонечко» м. Узин від 31.05.2018 року, [PERSON], [INFO], відвідує ДНЗ «Сонечко» м. Узин з 2015 року, дитина спокійна та життєрадісна, вихованням дитини займаються його мати - [PERSON] та вітчим - [PERSON], рідний батько хлопчика жодного разу не з'являвся в дошкільному закладі (а.с.15). Відповідно до характеристики, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Візит» від 22.05.2018 року № 58, [PERSON] працює на посаді бухгалтера з 09.12.2015 року де зарекомендувала себе з позитивного боку (а.с.16). Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 29.05.2018 року та довідкою від 22.05.2018 року, виданою виконавчим комітетом Узинської міської ради встановлено, що [PERSON], [INFO],зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та має належні та відповідні умови для проживання та розвитку (а.с. 17, 18). Висновком виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерковського району Київської області від 26.11.2018 року за № 02-14-1566 про позбавлення батьківських прав визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його сина - [PERSON], [INFO] (а.с.19, 49). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Приймаючи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, а також висновком виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерковського району Київської області від 26.11.2018 року за № 02-14-1566, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн. у зв'язку з їх документальним підтвердженням (а.с.1).

Outcome: approved