Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і прохає суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок № 13, що розташований за адресою: вулиця Садова, село Петро-Михайлівка, Вільнянський район, Запорізька область. В обгрунтування свого позову зазначила, що в будинку вона проживає більше з 1991 року, несе усі витрати по утриманню будинку, здійснює поточні ремонти. Як зазначила позивачка, що вона позбавлена можливості оформити своє право власності на будинок, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нього. Для вирішення цього питання вона зверталася до сільської ради за місцем розташування будинку, їй порадили звертатися до суду. У судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд розглядає справу за наявності в матеріалах справи документів в порядку ст.280 ЦПК України. Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: В силу положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Судом встановлено, що позивачка фактично проживає у [INFO] вже більше 10 років, здійснює в ньому поточні ремонти, оплачує усі необхідні платежі з його утримання. Позивачка позбавлена можливості оформити своє право власності на будинок, оскільки в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема ст.47 Конституції України, ст.ст.328,344 та 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Підстави набуття права власності визначені у ст.328 ЦК України, згідно з положеннями якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р. а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 1 січня 2001 року. При розгляді справи суд враховує, що позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє спірною квартирою більше 10 років. За висновком суду, визнання права власності на квартиру за [PERSON] за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому за вказаних обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved