Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. З 16 березня 2013 року по теперішній час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Вона піклується про сина, відповідач з 01.01.2014 року з ними не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, сином не цікавиться, не бере участі у його вихованні. У звязку з тим, що відповідач більшу частину часу проводить на заробітках на території Російської Федерації, відмовляється приїжджати до не окупованої території України для оформлення нотаріально посвідченої довіреності на вивезення дитини за кордон. Вказуючи на те, що вона має намір виїжджати з сином у гості до Російської Федерації, де проживають їхні родичі та друзі, а також вона має можливість вивозити свою дитину за кордон на відпочинок, вважаючи, що в даному випадку порушуються конституційні права неповнолітньої на виїзд за кордон, просить суд дозволити її малолітньому синові у її супроводі, або у супроводі інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою тимчасово виїжджати за кордон без згоди батька з обовязковим поверненням до України, на загальний строк тимчасових виїздів протягом одного календарного року 90 днів, та надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для малолітньої дитини. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала. Від представника третьої особи органу опіки та піклування Біловодської РДА [PERSON] надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, рішення винести на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи від нього не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності з наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами дійсно 16 березня 2013 року було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них є дитина син [PERSON], [INFO]. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57\~(зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, з огляду на те, що відповідач заперечень до позову не надав, суд вважає обґрунтованою вимоги позивача про надання дозволу їхньому малолітньому синові на виїзд за кордон у супроводі матері, а також надання дозволу на виготовлення проїзних документів, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved