Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON] та Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй та її дочкам [PERSON] і [PERSON] на підставі договорів дарування належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Проте, маючи намір відчужити свою частку квартири, позивач в нотаріуса дізналася, що на підставі повідомлення державної виконавчої служби від 09 січня 2003 року за №2-39, Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою 31 серпня 2006 року за №3670221 зареєстровано обтяження у вигляді арешту на 1/3 частину даної квартири, при цьому власником зазначено [PERSON]. Оскільки, на час винесення повідомлення державною виконавчою службою, [PERSON] дана частка квартири не належала, а таке безпідставне накладення арешту позбавляє позивача як власника реалізувати право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тому позивачем і подано позов про зняття арешту з майна та стягнення сплаченого судового збору. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте згідно заяви просила суд розглядати справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце судових засідань, повідомлявся належним чином. Треті особи, які не заявили самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'явилися, хоча про час і місце судових засідань повідомлялися належним чином. Представник третьої особи Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби в судове засідання не з»явився, проте згідно заяви просив справу розглядати без його участі. Щодо вирішення позову поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав: Згідно Договору дарування серії АВА №872898 від 25 травня 1999 року, встановлено, що [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частинах кожна 2/3 частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.9). Крім того, 08 січня 2003 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частину квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування серії ВАС №460438 від 08 січня 2003 року (а.с.8). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 27 вересня 2017 року №98567584, встановлено, що на підставі повідомлення державної виконавчої служби від 09 січня 2003 року за №2-39, Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою 31 серпня 2006 року за №3670221 зареєстровано обтяження у вигляді арешту на 1/3 частину даної квартири, власником якої є [PERSON] (а.с.7). Проте, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта від 07 листопада 2017 року №102806111, за [PERSON] право власності не зареєстровано. Згідно довідок Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 28 вересня 2017 року №18-41/11-10/14.15/31058 та від 07 листопада 2017 року №18-41/8-10443/10/14.15, судом встановлено, що виконавче провадження в межах якого накладався арешт, до Автоматизованої системи виконавчого провадження не вносилося. Провадження, по якому були накладені арешти, та вся інша інформація щодо нього вже знищені. А тому зняти арешт відділом державної виконавчої служби не виявляється можливим. На виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь фізичних та юридичних осіб боргу на загальну суму 16\~926 грн. 07 коп. 28 вересня 2017 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача [PERSON] від 21 вересня 2017 року знято арешт з усього нерухомого майна, в тому числі що накладено постановою №44530092 від 29 серпня 2014 року та №13444344 від 07 грудня 2009 року. Рішень судів та інших органів про стягнення з [PERSON] на користь фізичних та юридичних осіб на виконанні у Прилуцькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби, станом на 27 вересня 2017 року, не перебуває, що підтверджується довідкою Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 28 вересня 2017 року №18-41/8/28/14.15/31059 (а.с.6). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. У відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності вбачається, що арештоване майно належить позивачу на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування серії ВАС №460438 від 08 січня 2003 року, та враховуючи, що на час винесення повідомлення державною виконавчою службою 09 січня 2003 року про арешт частки квартири, відповідачу [PERSON] дана частка не належала, тому позов про зняття арешту з 1/3 частки квартири підлягає задоволення. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 16, 321, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved