Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування даного позову зазначала, 05.10.2012 року між позивачем та підповідачем було зареєстровано шлюб, про що Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 200. [INFO] у шлюбі народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим 11.12.2012 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області (номер актового запису 1409). У зв`язку з тим, що спільне життя подружжя не склалось, шлюбні відносини вони не підтримували, тому шлюб між сторонами було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.06.2016 р. у справі № 553/2613/16-ц. Після розірвання шлюбу та по сьогоднішній день (майже 5 років), відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у забезпеченні здобуття дитиною загальної середньої освіти, а також участі у її підготовці до самостійного життя. Відповідач не намагається забезпечити дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та потребами, хоча жодних перешкод для цього немає. Крім того, відповідач не бере участі в утриманні дитини як в грошовій, так і натуральній формах. Така поведінка відповідача є свідомою та тривалою і може розцінюватись як ухилення від виконання батьківських обов`язків. Наразі дитина проживає за межами України разом з возивачем, є ученицею Міжнародної школи Латвії з 19.08.2020 року, виховується та повністю знаходиться на утриманні безпосередньо позивача, а також її теперішнього чоловіка, [PERSON] ( [PERSON] ), громадянина Латвійської Республіки. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16.03.2021 року від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якому зазначено, що відповідач визнає позов в повному обсязі. При цьому, вказано, що йому відомі та зрозумілі наслідки процесуальних дій щодо визнання позову. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.04.2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, просив позовну заяву розглядати у його відсутність. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без участі їх представника. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05.10.2012 року зареєстровано шлюб, про що Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 200. [INFO] у шлюбі народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим 11.12.2012 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1409 (а.с.17). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.06.2016 року у справі № 553/2613/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 18) Встановлено, що на даний час дитина проживає за межами України разом з матір`ю. Відповідно до довідки № ISL - № 20/21 - 105 від 20.01.2021 року є ученицею Міжнародної школи Латвії з 19.08.2020 р. (а.с. 19-20), виховується та повністю знаходиться на утриманні безпосередньо позивача, а також її теперішнього чоловіка, [PERSON] ( [PERSON] ), громадянина Латвійської Республіки. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 21.03.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] (а.с. 21-25). Отже, відповідач повністю підтримує такий порядок виховання дитини у новій родині та її утримання позивачем. Відповідач [PERSON] неодноразово надавав нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, зокрема (а.с. 28-32): -Заява [PERSON] від 22.12.2017 р., якою він надав згоду на виїзд дитини до Латвійської Республіки в період з 22.12.2017 р. по 22.12.2018 р. з [PERSON] . Заява посвідчена Шимкою О.М., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області (зареєстровано в реєстрі за № 2911); -Заява [PERSON] від 29.12.2018 р., якою він надав згоду на виїзд дитини до Австрійської Республіки в період з 29.12.2018 р. по 29.06.2019 р. з [PERSON] . Заява посвідчена Ющенко В.В., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області (зареєстровано в реєстрі за № 2235); -Заява [PERSON] від 17.04.2019 р., якою він надав згоду на виїзд дитини на постійне місце проживання до Австрійської Республіки разом з [PERSON] . Заява посвідчена Дубовою Т.В., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області (зареєстровано в реєстрі за № 774). -Заява [PERSON] від 28.05.2019 р., якою він надав згоду на багаторазові поїздки дитини за кордон України до країн Шенгенської угоди та/або Європейського Союзу в період з 31.06.2019 р. по 31.06.2020 р. Заява посвідчена Цвітохою Ю.М., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області (зареєстровано в реєстрі за № 5032). -Заява [PERSON] від 01.09.2020 р., якою він надав згоду на виїзд дитини до Латвійської Республіки в період з 01.09.2020 р. по 01.09.2021 р. з [PERSON] . Заява посвідчена Ющенко В.В., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області (зареєстровано в реєстрі за № 1143). З огляду на те, що відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини, сторони дійшли згоди, що в інтересах дитини буде доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Це дозволить повноцінно виховувати та розвивати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, тощо. За попередньою домовленістю між сторонами та з метою подальшого безперешкодного вирішення даної справи судом, відповідачем [PERSON] складено такі заяви: -Заява [PERSON] від 15.01.2021 р., якою він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини, а також повідомляє, що не має наміру виконувати свої обов`язки з її виховання та утримання. Правові наслідки позбавлення батьківських прав Відповідач розуміє. Заява посвідчена Дубовою Т.В., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстровано в реєстрі за № 78 (а.с. 33). -Заява [PERSON] від 15.01.2021 р., якою він надав згоду на усиновлення дитини, чоловіком своєї колишньої дружини [PERSON] , [INFO] , громадянином Латвійської республіки паном [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий ПМЛП РИГАС 2. НОДАЛА (PMLP RIGAS 2. NODALA) 12.04.2017 р. Заява посвідчена Дубовою Т.В., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстровано в реєстрі за № 77 (а.с. 33). Таким чином, відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини, що, в першу чергу, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному вихованню і розвитку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Практикою Європейського суду з прав людини визначені два обов`язкові критерії, які мають бути враховані національними судами при вирішенні будь-якого спору відносно дітей: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами першою, другою і шостою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ст.141, ст.150, ст.153, ст.155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, виходячи з фактичних обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а також суд переконався у відсутності перспективи зміни поведінки батька у кращу сторону, тобто останній не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитину у майбутньому, оскільки відповідач надав згоду на позбавлення його батьківських прав, що на думку суду за встановлених обставин сприятиме найбільш повному та всебічному забезпеченню прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved