Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що їй на підставі права власності належить ? частина житлового будинку[ADDRESS]. У вересні 2004 року на прохання відповідача по справі вона погодилась на його реєстрацію за її адресою, тому що йому потрібно було працевлаштуватися. [PERSON] у будинку ніколи не проживав, тому що мав своє житло. Ніяких витрат по утриманню будинку відповідач не несе, станом будинку не цікавиться. У звґязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні будинку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, та зняти відповідача з реєстрації. Позивач [PERSON] просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не відомо. Не маючи відомостей про причину неявки відповідача, с|уд визнав можливим розгляд справи|речі| без його участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.. Всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі наданих суду доказів встановлено, що позивач по справі, відповідно до свідоцтва про право власності серія та номер 226 виданого 21.03.1996 року, видавник Запорізьке міськжилуправління виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів, є власником будинку за адресою [ADDRESS] (реєстр прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер №6441356 від 18.10.2005, реєстратор Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації») у якому вона постійно проживає та зареєстрована за місцем проживання. За цією адресою зареєстрований [PERSON], який за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право кристування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шесть місяців після виконання рішення. Факт реєстрації відповідача за адресою будинку позивача, який є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у будинку. Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом відміни реєстрації відповідача та усунення перешкод в користуванні будинком. У зв'язку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. Але суд не може погодитись з вимогою позивача щодо покладання обов'язку на третю особу, провести зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Так статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 передбачені підстави для зняття з реєстрації місця проживання згідно яких це проводиться на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть. Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки позивачами не надав доказів стосовно звернення до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з відповідним проханням, то вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial