Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2002 року відповідача зобовязано сплачувати аліменти на користь позивача на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 всіх видів доходу відповідача, але не менше 1/2 частини встановленого неоподатковуваного мінімального доходу громадян щомісячно і до повноліття дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року було збільшено мінімальний розмір аліментів та внесені зміни, зокрема, до ст.ст. 181-184 СК України. Однак, розмір аліментів, призначений вказаним рішенням суду, на сьогоднішній день є меншим ніж встановлений законом мінімум та є недостатнім для утримання дитини. Крім того, відповідач з червня 2016 року перестав платити аліменти, скоріше за все він ніде не працює. Позивачу складно в повному обсязі забезпечити дитину, тому вважає, що батько є працездатним, може працює та відповідно може сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів його доходу. Про наявність інших осіб, яких відповідач має на утриманні, позивачу не відомо. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Сторони з 29 вересня 1995 року перебували у шлюбі, який 13 січня 2003 року було розірвано (а.с.15). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.14). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2002 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 всіх видів доходу відповідача, але не менше 1/2 частини встановленого неоподатковуваного мінімального доходу громадян щомісячно і до повноліття дитини, починаючи стягнення з 31 жовтня 2002 року (а.с.14). 19 вересня 2008 року позивач змінила своє прізвище з «Перепелиця» на «Котова» (а.с. 8). За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Син [PERSON], [INFO], самостійного доходу не має; має задовільний стан здоровя, проживає разом із позивачем (а.с.9). Відповідач є працездатним та має задовільний стан здоровя; матеріали справи не містять відомостей, що відповідач має інших дітей та утриманців, а також стягнення за виконавчими документами. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у приписах ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до приписів ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач же просить збільшити розмір аліментів у звязку з внесеними змінами до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів. Вирішуючи предявлені позовні вимоги судом враховується, що внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінні ст.192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Вимоги про збільшення розміру аліментів з підстав зазначених ст. 192 СК України позивачем до суду не предявлялися та відповідних належних та допустимих доказів на виконання норм ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України суду надано не було. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed