Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] підрозділу « Санаторій- профілакторій» [PERSON] національного технічного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі - 1071 грн. 11 коп. компенсації за невикористану відпустку - 604 грн. 61 коп., моральної шкоди в розмірі 5000 грн., середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме з 30.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення по справі, компенсацію втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією в розмірі 65,23 грн. та індексацію заробітної плати в розмірі 51,30 грн. В обґрунтування позову зазначено, з січня 2009 року перебувала у трудових відносинах з ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ, працюючи на посаді повара, старшого офіціанта. Відповідно до наказу ректора [PERSON] національного технічного університету від 30.01.2015 року № 4-01 ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ» ліквідовано 30.01.2015 року. Відповідач не виплатив заробітну плату за січень 2015 року в сумі 1071, 11 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 604, 61 грн., що є порушенням ч. 1 ст. 115 КЗпП України, на підтвердження надає довідку, видану головним бухгалтером ВП «Санаторій профілакторій» КНТУ» [PERSON] від 30.01.2015 року. З посиланням на ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме з 30.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення по справі. В зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Стверджує , що через невиплату заробітної плати їй доводилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змушена була позичати кошти у друзів та знайомих. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Зазначила, що питання ліквідації Санаторію було вирішено КНТУ, в трудовій книжці запис зроблено про звільнення 30.01.15року, тому просить стягнути аборгованість з належного відповідача. Представник відповідача ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ в судові засідання не з»явився, належним чином рекомендованим листом повідомлено про час і місце розгляду справи , поважні причини неявки суду не повідомлено. Представник залученого до участі у справі в якості співвідповідача КНТУ позов не визнав, зазначив, що згідно Положення про ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ обов»язок оплати праці працівникам ВП покладено на Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, кошторис ВП на 2015 рік не розроблявся, нарахування заробітної плати не проводились, податки та інші збори не сплачувались, оскільки Санаторій в січні 2015 року не працював, працівники не виконували своїх обов»язків , визначених Положенням про ВП. Представник відповідача [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позов не визнав повністю. На обгрунтування заперечень зазначив, що власником Санаторію є КНТУ, до 01.01.15 року часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств здійснювалось за рахунок коштів Фонду відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». З 1.01.15 року набрав чинності Закон України від 28.12.14 року про внесення змін до Закону, набрав чинності Закон України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», яким не передбачено використання коштів Фонду на часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв. Тому просить в задоволенні позову до Фонду відмовити. Судом встановлено наступні факти . З січня 2009 року позивач перебувала у трудових відносинах з ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ (а. с. 8). Відповідно до наказу ректора [PERSON] національного технічного університету від 30.01.2015 року № 4-01 ВП «Санаторій-профілакторій» КНТУ» ліквідовано 30.01.2015 року (а. с. 6). Відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за січень 2015 року в сумі 1071, 11 грн. , компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 604, 61 грн., що є порушенням ч. 1 ст. 115 КЗпП України, згідно з якою заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні , в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Зазначена заборгованість підтверджується довідкою, виданою головним бухгалтером ВП «Санаторій профілакторій» КНТУ» [PERSON], від 30.01.2015 року (а. с. 5). Твердження представника КНТУ, що працівники ВП в січні 2015 року не працювали і тому не мають право на заробітну плату , спростовується записом у трудовій книжці позивача ( а.с. 113-114), що звільнення проведене саме 30.01.15 року. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі, коли день «плати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Статтею 116 КЗпП встановлено, що в разі звільнення працівника виплата всіх сум що належному йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмова повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Якщо, працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Крім того, частиною 2 ст. 116 КЗпП в разі спору про розмір сум, належних Працівникові, при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до вказаної статті, є склад Правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахункупри звільненні ( ст.. 116 КЗпП) та вина власника. Частиною 1 ст. 117 КЗпП врегульовано питання відповідальності власника або уповноваженої ним органу у разі невиплати звільненому працівникові сум строки зазначені у попередній статті, а саме: В разі невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство. установи, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку» Отже, з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме з 30.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення по справі. З моменту звільнення і до дня винесення рішення 118 днів. Згідно з довідкою про середню заробітну плату(дохід) середньоденна заробітна плата складає 41,79 грн.. Середній заробіток за час затримки і складає 118* 41,79= 4931,22грн. Окрім того, чинне законодавство зобов'язує роботодавця в разі затримки виплати заробітної плати нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати пов»язаної з інфляцією. Так відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 200і року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів. Компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру. Перелік таких доходів наведено в п. З Порядку № 159. До них належить, зокрема і заробітна плата . Компенсація за затримку виплати заробітної плати здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (п. 5 Порядку № і 59). Відповідно до п. 4 вказаного вище порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін. поділений на 100 відсотків. Індексація заробітної плати за період заборгованості складає 51, З0 грн. Зазначена позиція , висловлена і в роз»ясненнях Пленуму Верховного Суду України у п. 25 постанови від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування і відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до п. 20 зазначеної постанови, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому своєї вини. Основу законодавства про оплату праці являє собою Закон України «Про оплату праці», який регламентує, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 237-1 Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної. шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до . моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону праці» моральна шкода - страждання, заподіяне працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інші негативні наслідки морального характеру. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03. 1995 року за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, суду не надано доказів та ненаведено фактів, що свідчили б про заподіяння моральної шкоди позивачу в т.ч. в розмірі 5000грн., не зазначено в чому полягали додаткові зусилля для організації свого життя та чим це підтверджується, тому позов в цій частині є неогрунтованим та безпідставним. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку , щодо часткового задоволення позову, а саме стягнення заборгованої заробітної плати , компенсації та індексації відповідно до розрахунків саме з КНТУ , який згідно Положення ВП є власником відокремленого підрозділу, проводило його ліквідацію, наказ від 30.01.15 року № 4-01 « Про ліквідацію ВП «Санаторій -профілакторій» КНТУ» ( а.с. 75) містить чітке зазначення головному лікарю санаторію у відповідності до вимог чинного трудового законодавства вирішити питання звільнення працівників. А згідно наказу від 13.01.15 року ( а.с. 71) « Про зупинення основної діяльності ВП «Санаторій -профілакторій» КНТУ» вказано на необхідність подання заяв від працівників санаторію у відділ кадрів університету ( а.с. 87-90). Участь Фонду соціального страхування в діяльності Санаторію визначення Положенням та Договором № 8 від 31.12. 13 року і жодним чином не має відношення до виплати заробітної плати працівнику у зв»язку з звільненням. Вимоги до ВП Санаторію профілакторію КНТУ не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Положення він не є юридичною особою в розумінні ст. 80 ЦК України. Таким чином , суд вирішує стягнути з [PERSON] національного технічного університету на користь [PERSON] - 1071,11 грн. заборгованості по заробітній платі, 604,61грн.- компенсації за невикористану відпустку , 65,23грн. - компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією та 51,30грн. - індексації заробітної плати та 4931,22грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку без урахування обов»язкових зборів та платежів. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] національного технічного університету на користь держави 243,60грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved