Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.1-4), посилаючись на наступні обставини. Їй на праві особистої приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . 1/2 частина вказаної квартири належить їй на підставі договору міни від 25.01.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-277; інша 1/2 частина даної квартири належить їй на підставі договору дарування від 09.02.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-534. З березня 1996 року по даний час в зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , шлюб з яким було укладено 19.11.1977 року. Проте, в серпні 1999 року відповідач виїхав із зазначеної квартири у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та створенням нової сім`ї, вивіз усі свої речі і більше в квартирі не проживав. З серпня 1999 року відповідач за місцем реєстрації не з`являється, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги та будь-які речі відповідача в квартирі відсутні. 11 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Внаслідок реєстрації відповідача у квартирі вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, у неї виникають труднощі при оформленні субсидії. З огляду на наведені обставини позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 06.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.28,29). Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Копію ухвали судді від 06.04.2021 року направлено позивачу (а.с.30). Також, копію ухвали судді від 06.04.2021 року разом з копією позову з додатками направлено відповідачу за його останнім відомим місцем реєстрації та адресою вказаною у позовній заяві (а.с.27,30). Конверт направлений за адресою реєстрації відповідача повернувся до суду, як не вручений (а.с.40). До суду повернулося повідомлення про вручення поштового відправлення за адресою фактичного проживання відповідача, вказаною в позові (а.с.38). У відповідності до ч. 3 ст. 130 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про розгляд вказаної справи. Від відповідача у встановлений строк відзив на позов не надійшов. Суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів, що відповідає ч.8 ст.178 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 19.11.1977 року Нікопольським міським відділом ЗАГС, про що було зроблено актовий запис № 1564. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21). 11.01.2011 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9). За позивачем [PERSON] зареєстровано квартиру за адресою: [ADDRESS] : 1/2 частина квартири - на підставі договору міни, посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 1-277 (а.с.12,13); 1/2 частина квартири - на підставі договору дарування, посвідченого 09.02.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 1-534 (а.с.14). Викладене також підтверджуються відповіддю КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 11.05.2021 № 388 (а.с.39). Як вбачається з доданої до позову копії договору міни (а.с.12,13), посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-277, договір укладено між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно п. 3 договору міни, належна [PERSON] квартира [ADDRESS] належала позивачу [PERSON] на підставі реєстраційного свідоцтва, виданого Нікопольський МБТІ 20.02.1995 року та записаного в реєстраційній книзі № 4 за реєстраційним № 511. Як вбачається з доданої до позову копії договору дарування, посвідченого 09.02.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 1-534 (а.с.14), [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251600676 від 07.04.2021 року (а.с.31), відсутні відомості щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального округу ДМС Дніпропетровської області від 18.03.2021 (а.с.27), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.03.1996 року. Дані обставини також підтверджуються довідкою № 016 від 26.01.2021 року, виданою керівником ОСББ «Черемшина-Н» Сичовим М.І. (а.с.10). Як вбачається з Акту від 25.01.2021 року, затвердженого головою ОСББ «Черемшина-Н» Сичовим М.І., бухгалтером [PERSON] та членом правління [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з 1999 року по теперішній час (а.с.11). Згідно відповіді Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № 17285/16-2021 від 23.04.2021 року (а.с.35), станом на 23.04.2021 року за інформацією персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України [PERSON] , [INFO] , в установах виконання покарань не перебуває. Відповідно до ст. 22 КпШС (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Як було встановлено судом, 1/2 частина спірної квартири зареєстрована за позивачем на підставі договору міни, посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 1-277, а інша 1/2 частина - на підставі договору дарування, посвідченого 09.02.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 1-534. На момент вчинення зазначених правочинів позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Абзацом 1 ст. 24 КпШС (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, та частина спірної квартири, яка належить позивачу на підставі дарування, посвідченого 09.02.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 1-534, є роздільним майном. В той же час, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, позивач [PERSON] набула право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни, посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-277. Як вже зазначалося, згідно п. 3 вказаного договору міни квартира [ADDRESS] належала позивачу [PERSON] на підставі реєстраційного свідоцтва, виданого Нікопольський МБТІ 20.02.1995 року та записано в реєстраційній книзі № 4 за реєстраційним № 511 (а.с.12). Таким чином квартира, яка була предметом обміну за вказаним договором міни, набута позивачем в період шлюбу з [PERSON] , а тому вважається спільною сумісною власністю сторін. Доказів того, що 1/2 частина квартири, яка зареєстрована за позивачем на підставі договору міни, посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-277 є її особистою власністю, позивачем суду не надано. За таких обставин, суд приходить висновку, що відсутні підставі вважати, що 1/2 частина квартири, яка зареєстрована за позивачем на підставі договору міни, посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-277 є особистою приватною власністю позивача. Відповідно до ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що належна позивачу 1/2 частина спірної квартири на підставі договору міни, посвідченого 25.01.1996 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., реєстровий № 1-277, набута подружжям у шлюбі, тому суд приходить висновку, що відсутні правові підстави для позбавлення [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , яка знаходиться у спільній сумісній власності сторін. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed