Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном над малолітнім, і стягнути з відповідачів на утримання дитини аліменти. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач по справі [PERSON] доводиться їй дочкою. У 2011 році остання зареєструвала шлюб з [PERSON] , який також є відповідачем по справі. Від шлюбу у них народився син, а її онук [PERSON] , [INFO] . Приблизно через тиждень від народження, батьки покинули сина у неї, і з того часу зовсім не піклуються про нього. Таким чином, дитина проживає разом з нею від народження і до цього часу. Відповідачі постійно міняють місце совго проживання, де наразі проживають вона не знає, ховаються від неї та дитини, ніде не працюють, ведуть аморальний спосіб життя. До червня 2016 року дочка хоч інколи приходила до дитини, могла декілька днів бути з сином у неї вдома, але потім зовсім перестала відвідувати дитиниту, її життям не цікавиться. Бувають випадки, що дочка їй телефонує у нетверезому стані. Протягом вересня - жовтня 2019 року Нікіта хворів, знаходився у медичному закладі, про що вона повідомила його батьків, але вони дитину так і не провідали. З вересня 2019 року онук навчається у першому класі ліцею «Сокіл» м.Кропивницький, до цього відвідував яслі-садок №3 «Незабудка» в м.Кропивницький. При цьому позивач відвідала сина лише один раз у садочку, а відповідач до дитини ніколи не приходив. Батьки зовсім не цікавляться життям сина, його навчанням, здоров`ям, не турбуються про нього, не займаються його вихованням, фізичним і духовним розвитком, не готовлять до самостійного життя. Материнської та батькіської любові дитина взагалі не знає. Зазначені обставини свідчать про те, що батьки Нікіти самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо не виконують та нехтують цими обов`язками. Невиконання батьками своїх обов`язків є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Нікіта проживає разом з нею у належному їй будинку за адресою: [ADDRESS] . Вона дуже любить онука, створила всі необхідні умови для його належного проживання, забезпечує його всим необхідним, займається його вихованням, фізичним та духовним розвитком. Вона має постійне місце роботи, її стан здоров`я задовільний, раніше не судима. Тож, просить призначити її опікуном над онуком. Також просить суд стягнути з відповідачів на утримання сина аліменти, оскільки вони зовсім не надають матеріальної допомоги на нього, а її доходу не достатньо. Позивач як і її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить суд задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі, справу розглядати за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, зустрічного позову, будь-яких зперечень на позов не надав, як і не надав заяви про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала, як і не надала заяви про розгляд справи без їх участі. Разом з цим, до позовної заяви позивачем долучено нотаріально завірену заяву відповідача, в якій вона відмовляється від утримання та виховання свого малолітнього сина [PERSON] . Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводиться заочно. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Між собою відповідачі з 29 листопада 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15). Позивач [PERSON] доводиться відповідачу [PERSON] матір`ю, відповідно Нікіта є її онуком (а.с.14,15). Згідно з довідкою Суботцівської сільської ради від 20 вересня 2019 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] фактично за вказаною адресою не проживають (а.с. 28). У характеристиці, виданій Суботцівською сільською радою зазначено, що [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить онук [PERSON] , [INFO] . Компроментуючих матеріалів на [PERSON] сільська рада не має, за місцем проживання вона характеризується позитивно, врівноважена, спокійна, ввічлива, перебуває у доброзичливих стосунками з сусідами. Скарг та нарікань з боку жителів села на її поведінку не надходило. [PERSON] опікується життям свого неповнолітнього онука [PERSON] , який залишився фактично без батьківського піклування. Бабуся з турботою відноситься до онука, вболіває за стан його здоров`я, цікавиться успіхами в школі, забезпечує необхідним одягом та продуктами харчування.Батько засуджений, мати від виховання та утримання дитини відмовилася (а.с. 18). Будинок в якому проживає позивач разом з онуком за адресою [ADDRESS] , є її власністю (а.с. 22). Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (Ясла-садок) №3 «Незабудка» від 19.09.2018 року [PERSON] відвідував вказаний дошкільний заклад. Приводила та забирала дитину з садочка його баба. Мати дитини була в садочку один раз, батька в закладі ніколи не бачили. Дитина приходила до садочку завжли охайна, доглянута та в гарному настрої (а.с.19). У довідці Комунального закладу «Ліцей «Сокіл» міської ради міста Кропивницького зазначено, що за час навчання, з 01.09.2019 року [PERSON] у вказаному навчальному закладі, його батько [PERSON] та мати [PERSON] жодного разу до навчального закладу не з`являлися, батьківські збори не відвідували, не зверталися до класного керівника чи адміністрації з метою з`ясування проблем дитини. Весь цей час про Нікіту турбується його бабуся [PERSON] , приводила до школи та забирала після закінчення занять, цікавилася проблемами, забезпечує всім необхідним (а.с. 20). У акті обстеження умов проживання [PERSON] від 02 вересня 2019 року зазначено, що в результаті обстеження соціальних умов проживання, виявлено, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] , [INFO] , в приватному будинку, який складається з 4 житлових кімнат. Будинок газифікований, наявне електропостачання, водопровід та водовідведення. Матеріальне обладняння будинку задовільне. Дитина проживає в одній кімнаті разом з бабусею. У кімнаті знаходиться стіл для виконання домашніх завдань, шафа для одягу, поличка для книг, ліжко. Спальнє місце дитини пербуває у задовільному стані. Дитина забезпечена одягом, взуттям відповідного віку. Санітарно гігієнічні умови задовільні. Особистого господарства не утримує, наявна земельна ділянка для ведення господарства. Основним доходом сім`ї є заробітна плата бабусі. На даний час існує проблема у вихованні дитини. Мати [PERSON] , [INFO] не займається навчанням, вихованням та розвитком сина. Інформацією щодо фактичного місця проживання [PERSON] , [PERSON] не володіє. З дитиною мати спілкується лише інколи в телефонному режимі (а.с. 27). За даними Суботцівської сільської ради, відповідач [PERSON] на території сільської ради не зареєстрований і не проживає. Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 42,43). У нотаріально завіреній заяві від 07.102019 року, зареєстрованій в реєстрі за №684, [PERSON] вказала, що відмовляється від утримання та виховання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з її матір`ю (його бабусею) [PERSON] (а.с. 16). Згідно з висновком Знам`янської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 16 січня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав, райдержадміністрація прийшла до висновку що [PERSON] та [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав стосовно їх малолітнього сина [PERSON] . Опікуном над дитиною призначити його бабусю [PERSON] . Вказаний виновок зроблено на підставі поданих документів, службою у справах дітей райдержадміністрації при встановленні наступного. Мати малолітньої дитини [PERSON] з народження не займається його вихованням, не працює, постійно змінює місце проживання, веде аморальний спосіб життя, надала заяву про згоду на позбавлення її батьківськиї прав. Батько дитини [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, раніше був судимий. Бактьки до виконання батьківських обов`язків ставляться безвідповідально, повністю самоусунулися від виховання свого малолітнього сина, позитивного впливу на нього не мають. З народження і по теперішній час за дитиною здійснює догляд його бабуся [PERSON] , яка повністю взяла відповідальність за виховання та матеріальне утримання дитини на себе, повністю забезпечує її належним чином. Житлові та матеріаліні умови проживання дитини відповідають вимогам. Крім того, судом встановлено, що позивач працює у Фізичної особи - підприємця [PERSON] на посаді менеджера з продажу товарів починаючи з 03 серпня 2018 року та за місцем роботи має позитивну характеристику. Її щомісячна заробітна плата складає 42500 грн. (а.с. 17, 26, 29). До кримінальної відповідальності позивач не притягувалася, не знятої і не погащеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.30). Має задовільний стан здоров`я, психіатричних протипоказань до провадження опіки (піклування) не має, наркологічних захворювань у неї не виявлено (а.с. 31,32,33,34,35). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям своєї дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не турбуються, не забезпечують необхідне харчування, медичний огляд, тобто ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, більш того мати дитини у нотаріально засвідченій заяві відмовилися від батьківських прав на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з положенням ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опікит та піклування. Відповідно до ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом. Статтею 244 Сімейного кодексу визначено, що, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.63 ЦК України опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Так, опіку над дитиною бажає встановити, [PERSON] , яка є її рідною бабою. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікунами над [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Знам`янської районної державної адміністрації є доцільним призначити опікуном над малолітнім [PERSON] . На час розгляду справи дитина проживає разом з бабою, яка доглядає її, піклується про здоров`я, духовний та фізичний розвиток, має можливість надалі створити дитині належні умови проживання, догляду та розвитку. [PERSON] матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується, за станом здоров`я може бути опікуном. Її інтереси не суперечать інтересам малолітнього онука. Враховуючи особисті якості позивача, її бажання та можливість дбати про дитину, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення її доглядом, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів, суд вважає можливим призначити її опікуном над малолітнім [PERSON] . Положенням ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідачів на утриманнясина, суд враховує обставини, передбачені ст.ст.182-184 СК України, зважаючи на відсутність даних стосовно незадовільного стану здоров`я чи матеріального становища відповідачів або знаходження на їх утриманні інших осіб, та вважає можливим встановити розмір аліментів у 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, до повноліття дитини. Вказаний розмір аліментів не повинен бути меншим встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, аліменти слід стягнути з відповідачів на користь останньої. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів. Судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, що сплачений позивачем при зверненні до суду, суд стягує на користь останньої з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved