Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], - шляхом надання позивачці вільного доступу до квартири і передання дублікату ключів від квартири. Також позивач просила встановити порядок користування цією квартирою, виділивши їй в користування житлові кімнати площею 12,4кв.м та 12,9кв.м, а інші допоміжні приміщення - кухня, ванна кімната, вбиральня, коридори, комора, - залишити у спільному користуванні співвласників. В обґрунтування позову зазначено, що спірна квартира є обєктом спільної часткової власності сторін в рівних частках. Натомість відповідач не дозволяє позивачу користуватися даною квартирою, що обумовило її звернення до суду. За наслідками підготовчого провадження позивач змінила позовні вимоги та остаточно просила: зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], - та встановити порядок користування цією квартирою, виділивши їй в користування житлові кімнати площею 12,4кв.м та 17,1кв.м, а інші допоміжні приміщення - кухня, ванна кімната, вбиральня, коридори, комора, - залишити у спільному користуванні співвласників. Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що у спірному житлі також проживає його батько, а відтак потребує окремої кімнати для проживання, а син сторін може проживати в одній кімнаті з кимось з батьків, оскільки вони мають рівний обовязок по забезпеченню дитини житловими умовами. Зазначив, що підстави для відступлення від рівності часток сторін в питаннях користування спірною квартирою відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач пояснив, що не заперечує наявності у позивача право користування спірною квартирою, але не погоджується із запропонованим позивачем порядком користування. Просив врахувати при визначенні порядку користування ту обставину, що в кімнаті №3 перебуває його спальне місце і облаштовано його робоче місце, а тому йому більш зручно проживати саме в цій кімнаті. Зауважив, що такі питання мають вирішуватись сторонами в договірному порядку, а тому просив відмовити у позові. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Квартира за адресою: [ADDRESS] (далі спірна квартира), - є обєктом спільної часткової власності сторін в рівних частках внаслідок її поділу судом при вирішенні питання поділу спільного майна подружжя, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2016р. /а.с.11-14/, яке в частині поділу квартири набрало законної сили 12.05.2017р., що підтверджується рішенням Апеляційного суду Черкаської області /а.с.15-20/. Згідно даних технічного паспорту спірна квартира складається з трьох окремих кімнат загальною житловою площею 42,4кв.м (12,4кв.м, 12,9кв.м, 17,1кв.м) та інших приміщень (кухня, ванна кімната, вбиральня, два коридори, комора, балкон 1,7кв.м, лоджія 2,1кв.м) /а.с.21-23/. У спірній квартирі сторони проживали разом з їх сином [PERSON], 2002р.н., під час перебування у шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 07.10.2015р.. Після розірвання шлюбу позивач разом з сином стали проживати окремо. Після розірвання шлюбу відповідач змінив замки та не дозволяє позивачу користуватися спірною квартирою. Окрім сторін в квартирі зареєстрований та фактично проживає батько відповідача, що підтверджується відповідним актом від 22.12.2017р. /а.с.82/. На теперішній час позивач бажає користуватися спірною квартирою для особистого в ній проживання разом з сином, але відповідач перешкоджає їй це робити, внаслідок чого вона звернулась до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, щодо порядку користування спільним майном, який регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Житлового кодексу України (далі ЖК). Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно зі ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності. До того ж відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, оскільки змінив замки, що перешкоджає вільному доступу позивача до квартири. Беручи до уваги, що позивач має рівне з відповідачем право на користування спірною квартирою, то вимоги в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою підлягають задоволенню. Стосовно визначення порядку користування спірною квартирою суд зауважує наступне. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Беручи до уваги, що частки сторін у праві власності на спірну квартиру є рівними і становлять по 1/2 від цілого, то на кожного з них припадає по 21,2кв.м житлової площі. Натомість в позові позивач просить виділити їй у користування дві кімнати загальна житлова площа яких становить 29,5кв.м, оскільки разом з нею проживає дитина. Визначаючи обґрунтованість таких вимог суд бере до уваги, що батьками дитини є позивач та відповідач, а отже з огляду на положення ст.ст.141, 176 Сімейного кодексу України сторони зобовязані в рівній мірі забезпечити належні умови існування та проживання своє дитини, а дитина має право користуватися житлом своїх батьків. На теперішній час спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини не вирішувався. Таким чином, право користування спірною квартирою дитиною сторін не залежить від наслідків вирішення спору між сторонами щодо порядку користування ними такою квартирою. При цьому суд звертає увагу, що на момент розгляду справи позивачем не доведено створення відповідачем перешкод у користуванні спірною квартирою їх дитині. Разом з тим, порядок користування житловим приміщенням членами сім'ї власника визначається самим власником, а за загальним правилом члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (ст.156 ЖК). У спірній квартирі фактично проживає відповідач та його батько, а також мають право проживати позивач та син сторін. Отже порядок користування житловим приміщенням спірної квартири батьком відповідача та сином сторін має визначатись саме сторонами і не може обмежувати прав сторін (співвласників). Тож, враховуючи обставини спірних правовідносин, з метою врегулювання спору між сторонами доцільним є виділення в окреме користування кожному із сторін окремої житлової кімнати для врегулювання спору між ними щодо користування спірною квартирою, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні. Беручи до уваги, що відповідач протягом тривалого часу проживає у спірній квартирі, внаслідок чого більш облаштував для своїх потреб та зручності свого проживання кімнату №3 (площа 12,4кв.м), то саме цю кімнату необхідно виділити у його окреме користування що відповідатиме засадам пропорційності втручання в його право на повагу до приватного життя, а позивачу - іншу рівнозначну кімнату №6 (площа 12,9кв.м). При цьому в такому випадку кожному із власників необхідно виділити в окреме користуванні прилеглі до таких кімнат балконні приміщення, щоб забезпечити реальні гарантії права на повагу до приватного життя та недоторканність особистого житла. Інші приміщення спірної квартири кімната №7 (площа 17,1кв.м), кухня, ванна кімната, вбиральня, коридори, комора, необхідно залишити у спільному користуванні співвласників, щоб забезпечити рівність прав та законних інтересів сторін та інших членів сім'ї, які мають право користування спірною квартирою. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що понесені судові витрати позивача складають 1280грн з оплати судового збору за подання позову (640грн вимога усунути перешкоди у користуванні квартирою, 640грн вимога про встановлення порядку користування квартирою), а відповідача 320грн з оплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення. Оскільки вимога позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою підлягає до задоволення, то відповідач має відшкодувати позивачу витрати з оплати судового збору в розмірі 640грн. Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, то враховуючи часткове задоволення позовних вимог судові витрати в сумі 960грн (640грн сплачених позивачем і 320грн сплачених відповідачем) необхідно розподілити між сторонами порівну, тобто по 480грн на кожного, внаслідок чого відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК відповідач має відшкодувати позивачу 160грн (різниця між понесеними ним фактично витратами та тією сумою, що покладена на нього у звязку із частковим задоволенням позовних вимог). Таким чином, відповідач має відшкодувати позивачу судові витрати в сумі 800грн (640грн + 160грн). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial