Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з грудня 2011 року почали проживати з відповідачем разом. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON]. У січні 2013 року відповідач таємно забрав речі та вибув у невідомому напрямку. Дитина проживає з позивачем. Відповідач з січня 2013 року з позивачем та своїм сином не спілкується, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів, у зв'язку з чим позивач просить позбавити його батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином про час і місце слухання справи, через оголошення в газеті Урядовий кур'єр від 10.08.2017 року, випуск № 148, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. В судовому засіданні представник третьої особи, заявлені позовні вимоги підтримав та зазначив, що на засіданні Органу опіки та піклування ВК Фастівської міської ради було встановлено, що в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що за час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO] року. Відповідач по справі, є батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.2012 року виданого Відділом державної РАЦС Фастівського МРУЮ у Київській області, актовий запис 670. Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виданою ВК Фастівської міської ради Київської області від 29.05.2017 року за № 2729. В судовому засіданні встановлено, що Відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні. Як вбачається з акту про не проживання особи від 25.05.2017 року № 2728, складеного головою будинкового комітету будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] за вищевказаною адресою, починаючи з січня 2013 року не проживає. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] від 30.03.2017 року, депутатом Фастівської міської ради VІІ скликання [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає за вищевказаною адресою з матір'ю [PERSON] та сином [PERSON]. Для дитини обладнана окрема кімната. Присутності чоловіка [PERSON] в квартирі не виявлено. Вихованням та утриманням дитини займається мама та бабуся. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради за № 06-23/3071 від 14.07.2017 року про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], який участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, самоусунувся від будь-якого спілкування з сином. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Оскільки відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини, не спілкується з ним і не проявляє ніякого інтересу до його життя та розвитку, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, обставини справи підтверджуються певними засобами доказування та з урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved