Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 2 в будинку № 24 по вул. 3 Вересня в м.Білопілля. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підтвердження чого приєднала до позову копію свідоцтва про право власності на квартиру та рішення Апеляційного суду Сумської області. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у квартирі зареєстровано двоє осіб, а саме: позивач [PERSON] та відповідач, її донька, [PERSON]. Однак, відповідач на даний час зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично [PERSON] з 2010 року по теперішній час в зазначеній квартирі не проживає та не зявляється. Цей факт підтверджується довідкою від 17.08.2018 року. Щодо повідомлення відповідача, [PERSON], про вимогу знятися з місця реєстрації є неможливим, так як вона перебуває за кордоном. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховується плата за них, чим обєктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Позивач вважає відповідача, [PERSON], яка не проживає за адресою: [INFO], втратившою право на користування квартирою внаслідок своєї відсутності без поважних причин понад один рік та просить суд задовольнити її позовні вимоги. Представник позивача за довіреністю Сумського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачу за вказаному у позові та довідці виконкому Білопільської міської ради адресою надсилались рекомендованим листом судові повістки та копії документів, проте вказані листи були повернуті до Білопільського районного суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що в силу п.3 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~вважається, що вказані документи були вручені відповідачу належним чином і, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом встановлено, що згідно рішенню колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 26 червня 2008 року, проведено розподіл будинковолодіння за № 24 по вул. 3 Вересня в м.Білопілля між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.5-8). Згідно рішенню № 99 від 15.07.2009 року «Про встановлення адреси будинку по вул. 3 Вересня, 24, в звязку з розподілом будинку» встановлено адресу частини будинку, яка належить на праві особистої власності Чечель Ганні Миколаївні- вул. 3вересня, 24, кв.2.(а.с.13). Згідно довідки про склад сімї від 17 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ( а.с.10). Відповідно до технічного паспорта на садибний(індивідуальний) житловий будинок № 24 по вул. 3 Вересня в м.Білопілля, реєстраційного посвідчення від 20.01.2009 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.01.2009 року [PERSON] є власником 503/1000 частки будинку згідно рішення апеляційного суду Сумської області від 26.06.2008 р. справа № 22-ц-4/2008р.( а.с.11,12,14,15). Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO] в м.Білопілля по вул. 3 вересня, прописаними (зареєстрованими) у зазначеному будинку є позивач, [PERSON] та відповідач [PERSON]Г.( а.с.18,19). Відповідно до довідки виконкому Білопільської міської ради від 17 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [INFO], а [PERSON], [INFO], зареєстрована за даною адресою, але фактично не проживає. Вказана довідка підписана свідками: [PERSON], мешканкою м.Білопілля, вул. 3 вересня, 25; [PERSON], мешканкою м.Білопілля, вул. 3Вересня, 22; та [PERSON], мешканкою м.Білопілля, вул. 3 вересня, 11/2 ( а.с.10). \~\~ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Позбавлення права користування житлом у цьому спорі є рівноцінним виселенню без надання іншого житла чи іншим способом припинення фактичного володіння і користування житлом - у випадку задоволення позову відповідач не буде мати можливості продовжити користування. Тому це є втручанням у житлові та приватні права відповідача. Водночас, користування відповідачем спірним майном є порушенням прав власника, яке є продовжуваним, і тому не правовим. Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п.3. ч.2 ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. Позбавлення права користування припинить це порушення. Тому суд вважає, що в цій справі позивач обрала захист свого права відповідно до закону. Суд приходить до висновку, що інших альтернативних способів забезпечення реалізації прав власника, ніж як визнання особи такою, що втратила право користування спірним житлом, у даній ситуації немає, позивач саме так бажає захистити свої права і має на це право. Суспільна потреба у захисті власності в цьому випадку є - захист правових цінностей і прав конкретних осіб. Нагальність, невідкладність визнання відповідача таким, що втратив право користуватись спірним житлом як крайнього засобу втручання у житлові права відповідача, полягає у тому, що порушено права власника. Це порушення має триваючий характер, і така ситуація потребує негайного відновлення прав за наявності такої можливості. Статтею 321 ЦК України\~встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності з ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленості між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16,\~319,\~321,\~391 ЦК України\~має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення свідків, дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, яка не є власником квартири та не проживає в квартирі з 2010 року, тобто більше одного року, тому позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування останньою, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved