Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Супрунівська сільська рада Полтавського району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] , відповідно до договору дарування від 13.10.2003 року Серія ВАР№ 128667) належить однокімнатна квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований її син [PERSON] , 1981 року народження, але він не проживає за вказаним адресом, що підтверджується відповідними актами складеними сусідами. Позивач, єдина власниця спірного житла , відповідач разом із своєю родиною переїхав в інше помешкання, але добровільно знятись з реєстраційного обліку він не бажає. Позивач змушена сама сплачувати комунальні витрати по вказаній квартирі і навіть не може її продати яка її власник, окрім цього нести тягар відповідальності за вказане житло, позивачу зараз дуже важко, бо має тяжке захворювання і всі кошти змушена витрачати на лікування. Відповідач не виписується добровільно і не допомагає позивачу по сплаті комунальних послуг, що змушує її звернутись до суду із цим позовом і виписати відповідача в примусовому порядку. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до акту, складеного свідками і сусідами , відповідач в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має. Зараз саме складне питання для власника житла це сплата комунальних послуг, відповідач не приймає участі в сплаті комунальних послуг, я вже маю заборгованість по комунальним послугам і без надання мені житлової субсидії я не зможу розрахуватись з існуючими боргами і не створювати наступних, враховуючи постійне підвищення цін за зазначені комунальні послуги. Тому виникло питання звернутись до суду з цим позовом. Відповідач добровільно знятись за реєстраційного обліку не бажає. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,... Враховуючи викладені обставини позивач змушена звернутись до суду із цією заявою, про визнання відповідача- [PERSON] , 1981 року народження такими що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримав та прохав його задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи про що маються докази в матеріалах справи, а саме копія оголошення на сайті «Судова влада». Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до договору дарування від 13.10.2003 року Серія ВАР№ 128667) належить однокімнатна квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований її син [PERSON] , 1981 року народження, але він не проживає за вказаним адресом, що підтверджується відповідними актами складеними сусідами. Позивач, єдина власниця спірного житла , відповідач разом із своєю родиною переїхав в інше помешкання, але добровільно знятись з реєстраційного обліку він не бажає. Позивач змушена сама сплачувати комунальні витрати по вказаній квартирі і навіть не може її продати яка її власник, окрім цього нести тягар відповідальності за вказане житло, позивачу зараз дуже важко, бо має тяжке захворювання і всі кошти змушена витрачати на лікування. Відповідач не виписується добровільно і не допомагає позивачу по сплаті комунальних послуг, що змушує її звернутись до суду із цим позовом і виписати відповідача в примусовому порядку. На даний час складним питанням для власника житла це сплата комунальних послуг, відповідач не приймає участі в сплаті комунальних послуг, а позивач у зв`язку з даною обставиною має заборгованість по комунальним послугам і без надання житлової субсидії я не зможе розрахуватись з існуючими боргами і не створювати наступних, враховуючи постійне підвищення цін за зазначені комунальні послуги. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,... Відповідно до ст. 41 Конституції України «..кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю Право приватної власності є непорушним». Згідно змісту ст.. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Оскільки, за вище вказаною адресою відповідач не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховується за них, чим об`єктивно порушуються його права, тому позивач звернувя за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім`ю спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 283 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися свої житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405; ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку і (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім і власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України право на житлове приміщення за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до акту, складеного свідками і сусідами , відповідач в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є: право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Таким чином, оскільки відповідач у будинку належному позивачу не проживає понад один рік, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а отже вважається такими, що втратив право користування будинком. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved