Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстрації за місцем проживання. В своїй позовній заяві позивач [PERSON] посилається на наступне. Позивач є власником житлового будинку № 13 по вулиці Ключевій в селі Значкове Вільнянського району Запорізької області. У вказаному будинку зареєстровані позивач [PERSON], двоє її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також відповідач [PERSON], однак останній за вказаною адресою зареєстрований, але з 8 квітня 2016 року не проживає та за зазначеною адресою не зявляється. Наявність зазначеної реєстрації [PERSON]в будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своєю власністю. У звязку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] є власником житлового будинку № 13 по вулиці Ключевій в селі Значкове Вільнянського району Запорізької області (а.с. 6-11). У вказаному будинку зареєстровані позивач [PERSON], двоє її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також відповідач [PERSON], однак останній за вказаною адресою зареєстрований, але з 8 квітня 2016 року не проживає та за зазначеною адресою не зявляється, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов депутата Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 05.04.2017 року (а.с. 4) та довідкою виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 01-37/335 від 05.04.2017 року (а.с. 3). Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідач перешкоджає користуванням житлового будинку, не теперішній час з реєстрації не знявся, добровільно залишив спірне жиле приміщення, до звернення до суду з зазначеним позовом вселитися в житловий будинок не намагався, тобто не проживає у спірному жилому приміщенні з 08 квітня2016 року без поважних причин, вибув на постійне проживання у інше приміщення. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що право проживання відповідача в житловому будинку № 13 по вулиці Ключевій в селі Значкове Вільнянського району Запорізької області створює для позивачки перешкоди у здійсненні нею права власності, користування і розпорядження належним їй жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту. Що стосується позовних вимог про зобовязання зняти громадянина з реєстрації місця проживання не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог законом не передбачено, крім цього є необґрунтованими, так як жодних порушень цивільних прав позивача немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права в майбутніх відносинах). У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються у встановленому законом порядку, у звязку з цим, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial