Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради від 13.11.2013 року № 151 адресу вказаної квартири змінено на [ADDRESS] У зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач в справі, шлюб з яким розірвано в судовому порядку 22.12.2005 року. Посилаючись на те, що відповідач не проживає у цьому житлі понад вісім років, просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою на підставі ст. 405 ЦК України, стянувши судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та суду пояснив, що після розлучення з [PERSON] він виїхав на інше місце проживання. Однак квартира була їхньою спільною сумісною власністю і позивачка зобов'язалась сплатити вартість його частки, але цього не зробила. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.11.2000 року позивач є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 9). На підставі рішення виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області № 151 від 13.11.2013 року вказаній квартирі присвоєно нову адресу: [ADDRESS] Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. З копії будинкової книги на домоволодіння [ADDRESS] в м. Путивль та копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.10.2007 року вбачається, що в згаданому домоволодінні зареєстрований, окрім інших осіб, колишній чоловік позивача - [PERSON] (а.с. 7, 11-12). Підтверджується актом від 18.02.2015 року те, що відповідач з 2006 року за цією адресою не проживає, що ним фактично не оспорювалось в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За тих обставин, що відповідач як колишній член сім'ї власника будинку у ньому понад один рік не проживає без поважних причин, тому втратив право на користування цим житлом. Доводи відповідача про те, він є співвласником будинку, судом відхиляються, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України належних і допустимих доказів цьому він не надав. Наявна у справі письмова угода сторін про поділ спільного майна від (а.с. 33) в силу положень ч.2 ст. 69 СК України і ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемною, тому як доказ судом не приймається. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Таким чином, даючи оцінку наявним у справі доказам в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. В зв'язку з чим підлягають стягненню з відповідача понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved