Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі проживала в цивільному шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO] Відповідач по справі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, позивач не має змоги сама утримувати дітей, оскільки перенесла операцію на колінному суглобі, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на розгляд справи 14.11.2017 року не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 23.11.2011р., актовий запис №1954 /а.с.6/, а в довідці про народження №1291 дитини [PERSON] [INFO]. відомості про батька відсутні. Позивач суду пояснила, що з відповідачем по справі проживала в цивільному шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO], якого народила в м. Алушта АР Крим, але не перебуваючи в шлюбі з відповідачем та за відсутності його заяви на визнання батьківства та в актовий запис про народження сина [PERSON] не було внесено відомості про батька [PERSON] Відповідач є батьком обох її дітей, але не надає матеріальної допомоги на утримання синів, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Відповідач, заперечуючи позов, суду пояснив, що з позивачем, [PERSON], в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебував та однією сім'єю в цивільному шлюбі не проживав, а мав певні відносини протягом року, визнав своє батьківства щодо [PERSON] [INFO] Позивач мала відносини одночасно з двома чоловіками, а тому відповідач сумнівається, що малолітній [PERSON] є його сином, а щодо малолітнього [PERSON] 2012 р.н., то, взагалі, відсутні підстави вважати [PERSON] його батьком, крім того, сама позивач в 2014 році повідомляла, що відповідач не є батьком її синів. Доказів того, що в позивача на утриманні перебувають діти не надано, відповідачу відомо, що діти були неодноразово передані матір'ю в Білоцерківський інтернат «Волошка», дитячий будинок сімейного типу «Надія». З 2010 року у відповідача сталися три інсульти, встановлена інвалідність, відповідач проживає на 2 000 грн. пенсійного забезпечення, не в змозі працювати,сам потребує сторонньої допомоги. Відмовляючи в позові суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 4) інші обставини, що мають істотне значення. На стягнення аліментів має право той з батьків на чиєму утриманні перебуває дитина. В даному випадку, встановленим є те, що відповідач [PERSON] не визнавав своє батьківство щодо дитини [PERSON] [INFO], в довідці про народження відсутні дані про його батька, тобто суду не надано доказів, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], що унеможливлює покладення на відповідача обов'язку по утриманню [PERSON] [INFO]. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] [INFO], суд звертає увагу на відсутність підтвердження, що дитина перебуває на утриманні позивача, а також, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача. Так, з 05.10.2017 року відповідачу [PERSON] встановлено, довічно, 2 гр. інвалідності, захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС. Відповідачем подано ряд медичної документації в підтвердження його незадовільного стану здоров'я, частого стаціонарного перебування в закладах охорони здоров'я. Відповідач зазначив, що його дохід складається з пенсії та становить 2000 грн. на місяць і дані кошти йдуть на лікування, а щодо інших потреб, то його утримує дружина, допомагають двоє дітей, які вже повнолітні. Також, слід звернути увагу, що позивач не надала жодного доказу в підтвердження перебування дітей на утриманні матері. На запит суду було надано інформацію, що за вказаним позивачем адресами ні позивач, ні її діти не зареєстровані. У суду відсутні дані про місце проживання, реєстрації дітей позивача і її самої. Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed