Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 06.05.2019 року мотивуючи тим, що є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач у справі, її колишній чоловік, проте не проживає у житловому приміщенні з 01.05.2016 року, не знявся з реєстраційного обліку в добровільному порядку, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, а вона не має можливості оформити субсидію. Таким чином, відповідач порушує її права, як власника будинку, щодо утримання та розпорядження майном. В зв`язку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо, позивач просила в судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просила позов задовольнити, судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків: [PERSON] , [PERSON] , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником вказаного будинку, що підтверджується ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про визнання мирової угоди від 23.01.2019 року, яка набрала законної сили 08.02.2019 року, та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 10-15). Також, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.02.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2014 року, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 8,13-15). З довідки № 02-33-229 від 06.03.2019 року ( а.с. 16), виданої Шкарівською сільської радою Білоцерківського району Київської області, вбачається, що у будинку [ADDRESS] , зареєстровані: позивач [PERSON] , її дочка [PERSON] , [INFO] , та колишній чоловік позивача [PERSON] , [INFO] , який фактично з 01.05.2016 року по даний час у вказаному житловому приміщенні не проживає, що також, підтвердили в судовому засіданні свідки. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: невідомий, був зареєстрований в будинку [ADDRESS] , як член сім`ї власника будинку, проте в даному житловому приміщення не проживає з 01.05.2016 року, його особистих речей в будинку немає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показами свідків. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користується вказаним житлом, участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, майно не утримує, належних та безспірних доказів того, що йому чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням не надано, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , втратив право користування будинком\~ [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1), однак заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved