Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання, в серпні 2013 року за 10000 гривень вони придбали автомобіль ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER]. Договір купівлі-продажу автомобіля не укладали, а на керування та розпорядження автомобілем [PERSON] була надана довіреність. З метою придбання автомобіля, 05.08.2013 року в ПАТ «Дельта Банк» позивач оформила кредитний договір № 012-21010-050813 на отримання коштів в розмірі 10000 гривень. Згідно з Умовами кредитування, розмір переплат за користування кредитом становить 6250 гривень. 03.10.2013 року в ПАТ «Дельта Банк» позивач оформила кредитний договір №002-21010-031013 на отримання 3000 гривень на ремонт придбаного автомобіля і розмір переплат за користування кредитом становить 1875 гривень. Оскільки автомобілем користувався відповідач і після припинення шлюбних відносин автомобіль залишився у нього, сторони домовилися, що погашення кредиту з врахуванням відсотків за користування кредитом буде здійснювати [PERSON] шляхом надання позивачу щомісячно коштів у розмірі 750 гривень. Дана домовленість 29.10.2013 року в присутності свідків була оформлена розпискою, відповідно якої відповідач отримав від позивача кошти в сумі 12000 гривень. В цій же розписці обумовлено, що у разі несплати коштів упродовж двох місяців, [PERSON] поверне позивачу придбаний ними автомобіль. За жовтень-грудень 2013 року відповідач повернув гроші на загальну суму 2100 гривень, після чого перестав виконувати умови договору. Загальна заборгованість по кредитам, з врахуванням вже сплачених [PERSON] коштів, становить 19025 гривень. З січня 2014 року відповідач ухиляється від виконання зобов'язання. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 625,1047 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 22539 гривень 93 копійки основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми та судові витрати. В уточнених (зменшених) позовних вимогах позивач просила стягнути з відповідача на свою користь за договором позики основний борг у сумі 11250 гривень та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми що разом складає 13431 гривні 90 копійок та додатковий борг, що становить 7500 гривень та судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що гроші на придбання автомобіля у позивача він не брав, розписку написав під примусом. Вислухавши сторони та їхніх представників, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно розписки від 29.10.2013 року (а.с. 9) [PERSON] в присутності свідків зобов'язується виплатити [PERSON] кредит в сумі 12000 гривень та відсотки, зобов'язався кожного 25 числа платити по 750 гривень; якщо протягом двох місяців несплатить, то [PERSON] має право забрати автомобіль до того часу, поки вся сума не буде сплачена, а [PERSON] зобов'язується повернути автомобіль ВАЗ у тому стані, в якому отримала. Суд вважає, що розписка [PERSON] від 29.10.2013 року не підтверджує укладення договору позики між стронами, оскільки згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Інших доказів про укладання договору позики між сторонами суду не надано. Оскільки суду не надані будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність відносин між сторонами за договором позики, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити.

Outcome: dismissed