Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила виселити [PERSON] з кв. [ADDRESS], виселити [PERSON] з кв. [ADDRESS] та стягнути з кожного з відповідачів по 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2012 року їй на праві власності належить 38/100 квартири [ADDRESS]. Позивач є добросовісним платником комунальних послуг. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають великі заборгованості по оплаті комунальних послуг, утриманням квартири не займаються. В листопаді 2012 року позивач звернулася до відповідачів з проханням звільнити від їхніх речей місця загального користування. Відповідачі на дане прохання відреагували дуже агресивно. Будучи в стані алкогольного сп'яніння відповідачі постійно пошкоджують майно позивача. Відповідачі постійно пиячать. Не прибирають місця загального користування. Прибиранням місць загального користування займається лише позивач. Через агресивну поведінку [PERSON] тричі викликалися працівники міліції, останній раз 30.10.2013 року. Тобто відповідачі порушують право позивача на користування житловими приміщеннями у квартирі. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Приймаючи до уваги те, що відповідачі повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суду не повідомили, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 38/100 часток у квартирі [ADDRESS], а саме приміщення № 2, житловою площею 17,2 кв.м, загальною площею 22,6 кв.м, з відповідною частиною місць спільного користування. У спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі у справі. В обґрунтування позову щодо виселення відповідачів, позивач посилається на неможливість сумісного проживання з відповідачами у зв'язку із зловживанням ними алкоголем, застосуванням погроз і насильства, псуванням її майна. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві ним користуватися інакше як з підстав і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушення правил соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи із зазначених вимог закону та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України заходи запобігання і громадського впливу мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з неможливістю сумісного проживання з ним, таких заходів має бути не менше двох і вони повинні підтверджуватися письмовими доказами. Для виселення особи з підстав, що передбачені ст. 116 ЖК України необхідно не тільки встановлення факту порушення, а і застосування до порушників заходів попередження або громадського впливу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач зобов'язаний довести обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивачем не надано належних доказів про застосування до відповідачів заходів запобігання і громадського впливу. Оскільки виселення відповідачів з житла без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК України є крайньою мірою, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про систематичне порушення правил співжиття відповідачами та застосування до них заходів попередження або громадського впливу, тому вони не можуть бути виселені. Під заходами впливу законодавець має на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, суду не надано належних доказів на підтвердження спричинення діями відповідачів позивачу моральної шкоди. Однак, поряд з цим, суд з урахуванням встановлених по справі обставин, вважає за доцільне попередити відповідачів про недопустимість порушення правил спільного проживання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed