Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовами до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в яких зазначила, що перебуває з останнім в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2011 року. Від сумісного проживання вони мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Останнім часом взаємовідносини між сторонами не складаються, вони мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства, тому з 03.06. 2015 року припинили сумісне проживання та не підтримують сімейних стосунків, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] не приймає належної участі в утриманні їх спільної з позивачем дитини, остання вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів . Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю. Позовну вимогу про розірвання шлюбу обґрунтувала тим , що за період сумісного проживання відповідач застосовував відносно неї фізичну силу, належним чином не забезпечував сім'ю . Вказані обставини призвели до того, що починаючи 26.07.2015 року сторони стали проживати окремо . [PERSON] стверджувала, що по день розгляду спору вона не підтримує з відповідачем сімейних відносин і не бажає їх відновлювати. Строк на примирення просила не надавати . Додала, що вона в стані вагітності не перебуває та не має на утриманні дитини віком до одного року. При обґрунтуванні позовних вимог про стягнення аліментів позивач звернула увагу суду на ті обставини, що син проживаєть разом з нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] має постійне місце роботи, а саме працює в Кіровоградській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на посаді головного державного ревізор-інспектора. Середньомісячний розмір її заробітньої плати становить 2500 гривень . Інших джерел доходів не має . Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав повністю, проте не погодився з доводами позивача. Вважає, що дійсною причиною розпаду їх сім'ї стала подружня зрада, яку допустила позивач . Строк на примирення просив не надавати . Додав, що має задовільний стан здоров'я, сплатою аліментів на користь інших осіб не обтяжений . Постійного місця роботи не має. Єдиним джерелом його доходів є тимчасові заробітки, середньомісячний розмір яких становить близько 1500 гривень . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 18.02.2011 року у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб про що було вчинено актовий запис № 1 ( свідоцтво про шлюб серії 1-ОЛ № 050476, від 18.02.2011 року, видане Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області ( а.с.5 ) . Від сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження 1-ОЛ № 112980, від 19.04.2011 року, видане Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.6) . З пояснень сторін зясовано, що причиною їх звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали ті обставини, що останнім часом взаємовідносини між сторонами не складаються, вони мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Вказані обставини призвели до того, що подружжя повністю втратило взаємопорозуміння, а в кінцевому результаті з 26.07.2015 року припинило сумісне проживання . Із вказаного вище часу сторони не підтримують сімейних відносин і не бажають їх відновлювати, на примирення не погоджуються, що дає підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу . Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитиниінваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом приймаються до уваги наступні обставини справи : З довідки № 1780 від 26.06.2015року, виданої Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області зясовано, що малолітній [PERSON], 05.04.2011року народження проживає разом з позивачем . З пояснень позивача встановлено, що вона працює в Кіровоградській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на посаді головного державного ревізор-інспектора. Середньомісячний розмір її заробітньої плати становить 2500 гривень . Інших джерел доходів не має . З пояснень відповідача встановлено, що він має задовільний стан здоров'я, сплатою аліментів на користь інших осіб не обтяжений . Постійного місця роботи не має. Єдиним джерелом його доходів є тимчасові заробітки, середньомісячний розмір яких становить близько 1500 гривень . Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, на утриманні якої знаходиться спільна з відповідачем дитина, має право вимагати стягнення з останнього аліментів, а відповідач зобовязаний їх сплачувати, тому позов про стягнення аліментів слід задовольнити повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог . З огляду на вказане, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112, ст. ст. 180-184 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року

Outcome: approved