Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей - сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], до повноліття [PERSON], а саме до [INFO], а потім в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини на її користь, на утримання дочки [PERSON], до її повноліття, а саме до [INFO]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 05 серпня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 24 листопада 2011 року. Від спільного життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між ними припинені, проживають вони окремо, при цьому діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей надавати не бажає, тож вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Вказала, що наразі вона не працює, оскільки знаходиться у додатковій відпустці по догляду за дитиною, до досягнення трьохрічного віку, відповідач також не працює. Ухвалою суду від 02 січня 2018 року вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, та надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відзив на позовну заяву відповідачем суду не надано. Клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не надходило. Таким чином, суд у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 серпня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровогардської області від 24 листопада 2011 року (а.с. 9). Від спільного життя вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7,8). Діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні (а.с. 10). Довідок про доходи сторін суду не надано. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Верховний Суд України 16 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а не в будь-який інший спосіб на розсуд суду. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], суд приймає до уваги положення ст.182 СК України, дійсні обставини у справі, зокрема, матеріальне положення позивача, те, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не працює, є працездатною особою, відсутні дані стосовно незадовільного стану його здоров'я чи знаходження на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їхніх спільних дітей, визначивши їх розмір, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку батька в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/3. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial