Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1 га. та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0798 га. Зазначений будинок та земельні ділянки розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження укладеного договору відповідач [PERSON] передала позивачеві всю правовстановлюючу документацію на ці об`єкти нерухомості, ключі від будинку, зобов`язавшись протягом двох місяців нотаріально посвідчити зазначений договір. Позивач, в свою чергу, сплатила продавцю 60000 гривень. Таким чином, угода фактично відбулася, однак відповідач, виїхала з м.Кодими та ухиляється від нотаріального посвідчення угоди. В зв`язку з цим позивач позбавлена можливості належним чином оформити договір купівлі-продажу житлового будинку, тому просила визнати дійсним укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, окрім іншого, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 05.06.2019 року позивач [PERSON] придбала у відповідача житловий будинок [ADDRESS] . На виконання вказаного правочину позивач сплатила продавцеві обумовлену вартість, а та, в свою чергу, прийняла плату та передала позивачеві будинок і документи на нього. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обов`язки. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником спірного житлового будинку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №32041371 та земельних ділянок, які належать їй відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом серії ВРЕ №441954 та серії ВРЕ №441955. Отже, на момент укладення вказаного правочину відповідач була власником спірного майна і мала право його відчужувати. Судом також встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передала продавцеві грошові кошти в сумі 60000 грн., та прийняла майно у своє володіння, а продавець прийняла грошові кошти за вказаний будинок та передала його, а також правовстановлюючі документи позивачеві, які позивач прийняв, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обов`язки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає та обставина, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного правочину. Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved