Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 15.04.2017 року та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій суму у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в обґрунтування заяви вказала, що сторони з 20 лютого 2014 року проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. 15 квітня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб Шевченківським районним у м.Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 333. Сторони проживали спільно близько 4 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. В останній час відносини погіршилися та між сторонами постійно виникають суперечки, свідком яких є дитина. Позивач дійшла висновку, що розлучення є єдиним виходом. З моменту фактичного припинення щлюбних відносин, [PERSON] матеріальне позивачеві та їх спільній дитині не допомагає, участі в її вихованні не приймає, в наслідок чого позивач самостійно не має можливості сама утримувати дочку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Шевченківським районним у м.Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 333. Згідно ксерокопій свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON]. В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ст. 184 СК УКраїни передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам їх доньки, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved