Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їхньої неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнути на її утримання аліменти. Вказала, що [INFO] року у її дочки [PERSON] та [PERSON] народилася дочка, а її онука [PERSON]. На час народження дитини останні у шлюбі між собою не перебували, але [PERSON] визнав себе батьком дитини. З часу народження дитина разом з батьками проживали в її оселі, а з літа 2012 року відповідач [PERSON] розірвала відносини з батьком дитини і змінила місце свого проживання, при цьому дитину залишила. [PERSON] після зазначеного повернувся проживати в село Новомиколаївку Новоукраїнського району, дитину з собою не забирав. З того часу дитина проживає разом з нею, а відповідачі її вихованням та утриманням взагалі не займаються, ігнорують її існування. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в розумінні положень ст. 74 ЦПК України, причини неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надійшло. Представник Органу опіки та піклування до суду також не з'явився, надав заяву, в якій просив позов задовольнити, що відповідатиме інтересам дитини; справу просив розглянути за відсутності представника Знам'янської РДА. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачами доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. У шлюбі вони не перебувають. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Диківською сільською радою від 08.05.2017 року № 204, позивач [PERSON] проживає [ADDRESS], разом з онукою [PERSON], [INFO] року. Також за вказаною адресою зареєстрована донька позивача - [PERSON], однак з червня 2012 року там не проживає Згідно з характеристикою виданою за місцем проживання, позивач мешкає по [ADDRESS] Кіровоградської області, зарекомендувала себе з позитивної сторони. На її утриманні знаходиться онука [PERSON], [INFO] року. Дитина забезпечена належними санітарно - гігієнічними умовами проживання, необхідним доглядом і харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, розвитком нормального самоусвідомлення, дитині надається доступ до культурних та інших духовних цінностей. Мати участі у вихованні та утриманні дитини жодним чином не приймає. Судом також з'ясовано, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Відомості про його працевлаштування відсутні. Характеризується з позитивної сторони. Скарг на його поведінку до відповідної сільської ради не надходило. Згідно з характеристикою з дошкільного навчального закладу «Віночок» села Диківка, який відвідувала дитина [PERSON], її батьки жодного разу не з'являлись у ДНЗ, вихованням повністю займається бабуся. За інформацією Диківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що міститься у довідці від 12.05.2017 року № 57, [PERSON] є ученицею 1-го класу, протягом навчального року батьки до школи не приходили, з педагогічними працівниками не спілкувались. [PERSON] проживає з бабусею [PERSON], яка забезпечила її підготовку до першого класу, створила сприятливі умови проживання, харчування, розвитку та виховання. За даними психологічного дослідження дитини, проведеного практичним психологом [PERSON], судом з'ясовано, що малолітня [PERSON] була свідком застосування фізичного насильства зі сторони батька по відношенню до матері, у зв'язку з чим у дитини виражена тривожність, спостерігаються травматичні переживання, пов'язані із сім'єю. Дівчинка відчуває покинутість зі сторони матері. В ході бесіди психологом також було виявлено страх по відношенню до батька. Відповідно до висновку від 18.05.2017 року Знам'янська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів стосовно їх малолітньої дочки [PERSON]. Такий висновок обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні дитини не приймають, стосунки з дитиною не підтримують, її вихованням та утриманням не займаються, тобто самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків. Також у висновку райдержадміністрації зазначено, що всю відповідальність за виховання та матеріальне утримання дитини взяла її баба [PERSON], яка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, забезпечує її одягом, взуттям та продуктами харчування. Житлові та матеріальні умови відповідають вимогам. Сім'я утримує підсобне господарство, має присадибну ділянку. За висновком Новоукраїнської РДА Кіровоградської області від 20.06.2017 року, було встановлено, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання дитини [PERSON], фінансової допомоги не надає, не виявляє бажання спілкуватися з донькою, виховувати та утримувати її. На засідання районної комісії з питань захисту прав дитини батько не з'явився. Надав письмову згоду на позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Копія відповідної заяви долучена і до матеріалів даної справи. Таким чином комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку, що викладена інформація щодо неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно дитини [PERSON] підтвердилася. Відтак, Новоукраїнська РДА вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] В ході даного судового розгляду за клопотанням відповідача [PERSON] провадження у справі було зупинено до вирішення справи за позовом останнього щодо оспорювання батьківства по відношенню до дитини. При цьому, судом з'ясовано, що відповідний позов [PERSON] ухвалою суду від 24 березня 2017 року залишено без розгляду. Суд відзначає, що не вбачає необхідності у заслуховуванні думки малолітньої [PERSON] щодо обставин даного спору з огляду на її ранній вік (7 років) та психоемоційний стан, дані про який викладені у дослідженні проведеному практичним психологом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В ході судового розгляду встановлено, що батьки дівчинки з нею тривалий час не спілкуються, її життям не цікавляться, не проявляють до неї жодного інтересу, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, взагалі не забезпечують доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідачі самоусунулися від виховання доньки, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на позивача, оскільки малолітня [PERSON] постійно проживає у своєї бабусі [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Судом не встановлено об'єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідачів про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, її медичний догляд та лікування, спілкування з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; інтерес до її внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо. Наведене підтверджує винну поведінку відповідачів в ухиленні від виховання своєї доньки. Вищезазначені фактори, як окремо так і в сукупності, явно свідчать про свідоме тривале ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки та є наслідком винної поведінки з їх боку через свідоме нехтування своїми зобов'язаннями, покладеними на них положеннями ст.150 та ч.1 ст.157 СК України, що згідно з п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є не припустимим і є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно їхньої малолітньої дитини. До того ж і факт неодноразового ігнорування відповідачами судових засідань у даній справі також свідчить на користь того, що вони не цікавляться долею своєї дитини. Зазначене вказує на достатність підстав для задоволення позовних вимог в силу п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідачів на утримання дочки, суд враховує обставини, передбачені ст.ст.182-184 СК України, зважаючи на відсутність даних стосовно незадовільного стану здоров'я чи матеріального становища відповідачів або знаходження на їх утриманні інших осіб, та вважає можливим встановити розмір аліментів у 1/4 частині від заробітку (доходу) кожного відповідача щомісячно, до повноліття дитини. Вказаний розмір аліментів не повинен бути меншим 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обставин, за наявності яких, розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі, в ході судового розгляду не встановлено. Враховуючи те, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає можливим стягнути з відповідачів аліменти на користь [PERSON] Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судові витрати за частину вимог про стягнення аліментів, і судові витрати на користь позивача за частину вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі викладено ст.18 Конвенції про права дитини, ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст.ст.166, 167, 171,181,191,367 СК України,

Outcome: partial