Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментних платежів на підставі того, що шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер. Як причину розпаду сімї, позивач вказує на той факт, що за час спільного проживання сторони не знайшли спільних інтересів, вони є різними за характерами людьми. Сторони не мають бажання бути разом, позивач та відповідач живуть кожен своїм життям і не намагаються перейнятися проблемами іншого. Від шлюбу з відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, а саме: на утримання [PERSON] до 20 листопада 2020 року. Відповідач надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів, просив розглянути позов за його відсутності. Позивач надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути позов за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2006 року у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 190. Від цього шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітньої дитини. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, при цьому, відповідач участі в утриманні дитини належним чином не приймає. При постановлені рішення суд взяв до уваги стан здоровя і матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини та майнового спору судом не встановлено. Батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно із ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що діти проживають з матірю, мати здійснює догляд за ними, можливості матері по наданню утримання на дітей є обмеженими. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: в розмірі 1228,0 гривень, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а також той факт, що можливості матері із забезпечення дітей є обмеженими, діти потребують додаткових витрат на їх утримання. Суд розяснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Outcome: approved