Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 14 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склалися з вини відповідача, який ображав та принижував її, створив нестерпні умови для проживання. Примирення стало неможливим, збереження шлюбу є перешкодою до влаштування нею особистого життя, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання сторони не з»явились. Позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутності, в якій зазначила, що примирення з відповідачем не відбулося, а тому наполягає на розірванні шлюбу та стягненні з відповідача сплаченого судового збору, після розірвання шлюбу відновлювати дошлюбне прізвище не бажає. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки до суду не повідомив. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з»явився до суду повторно, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 жовтня 2011 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 27 вересня 2012 року виконкомом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. З лютого 2015 року сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, мір до примирення не приймають, їх сім»я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами та не оспорено відповідачем. Розлад в сім»ї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України виявилися безрезультатними, додаткові заходи до примирення є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявила. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 167 від 12 травня 2015 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved