Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 28 грудня 2010 року уклала шлюб з [PERSON], від шлюбу 16 травня 2011 року народилася дочка [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що причиною розпаду сімї стали різні погляди на життя, несумісність характерів, внаслідок чого в сімї стали виникати постійні суперечки. Через неприязні відносини в сімї травмується дочка. За таких обставин зберегти сімю неможливо, шлюб існує формально, перспектив для збереження сімї немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії 1-БВ №083595 від 28 грудня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Куражинської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, сторони зареєстрували шлюб 28 грудня 2010 року, про що зроблено актовий запис № 9. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-БВ №152398 від 25 травня 2011 року, виданого Куражинською сільською радою Новоушицького району Хмельницької області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Так як сторони є батьками малолітньої дитини, тому судом вживались заходи щодо збереження сімї шляхом надання сторонам строку на примирення протягом одного місяця, проте примирення не відбулось, сторони в судове засідання не зявились, заяв не надіслали, у звязку з цим підстави для подальшого збереження шлюбу відсутні. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони тривалий час сімейних відносин не підтримують, проживають в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть, перебувають у неприязних відносинах, протягом наданого строку не примирились, позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved