Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідач та [PERSON] Дитина з 27.04.2017 року перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як така, що опинилася у складних життєвих обставинах внаслідок неналежного виконання батьками своїх обов`язків по догляду, вихованню та утриманню малолітніх дітей. Відповідач проживає окремо від доньки з 2009 року по теперішній час. Протягом восьми років батько не підтримував з донькою родинних відносин, не спілкувався з нею, не цікавився її життям, здоров`ям та розвитком, не надавав дитині матеріального утримання. Мати дитини протягом тривалого часу ухилялася від належного виховання та утримання доньки [PERSON] та її рідної сестри [PERSON] , зловживала спиртними напоями, витрачала державну соціальну допомогу на власні потреби, залишала дітей без догляду. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2018 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо доньки та стягнуто аліменти на утримання дітей. У задоволенні позовних вимог відносно [PERSON] було відмовлено, оскільки він декілька разів відвідував доньку, спробував налагодити родинні стосунки, повідомив про намір забрати дитину собі на виховання. По теперішній час відповідач доньки не забрав, припинив її відвідувати та вона перебуває на повному державному утриманні та вихованні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» протягом 1 року 5 місяців. Оскільки відповідач фактично ухиляється від обов`язку повернути дитину собі на виховання, позивач з метою здійснення соціально-правового захисту дитини звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, відповідач та батько дитини [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] (а.с. 10). Дитина [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Вінницької міської ради, що підтверджується обліково-статистичною карткою дитини № 0309608 (а.с. 34-35). З відповіді ВВП ГУНП у Вінницькій області від 12.06.2017 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак на даний час перебуває за межами України, а саме в Російській федерації, дітьми не цікавиться, аліменти не виплачує, участі у житті неповнолітніх дітей не приймає (а.с. 39). Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2018 року у справі №127/2000/18, яке набрало\~законної сили\~і є\~чинним,позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради задоволено частково, позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Передано [PERSON] , [INFO] , на опікування органу опіки та піклування. Стягнуто з [PERSON] на користь дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.01.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Вінницької міської ради в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , стягнення з нього аліментів на її утримання та передачі дитини на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради було відмовлено (а.с. 12-17). Зі змісту\~рішення суду\~вбачається,\~що [PERSON] \~виявив бажання\~щодо реалізації\~своїх батьківських\~обов`язків.\~Він прагне\~спілкування,\~зустрічей не\~лише із\~рідною донькою\~ [PERSON] ,\~але й\~із її\~сестрою \~ [PERSON] .\~Він намагається\~знайти порозуміння\~з дітьми,\~налагодити довірливі\~стосунки,\~веде перемови\~з органом\~опіки і\~піклування і\~відшукує шляхи\~вирішення даної\~ситуації,\~відвідує дітей\~у КЗ\~«Вінницький обласний\~центр соціально-психологічної\~реабілітації дітей». Обставини встановлені в ході розгляду справи щодо [PERSON] переконують суд\~у відсутності\~підстав для\~задоволення позову\~в частині\~позбавлення його\~батьківських прав\~відносно малолітньої\~доньки \~ [PERSON] .\~Суд вважає\~передчасним вирішення\~питання про\~доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 24.07.2018 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з заявою, в якій просив дозволу на повернення доньки з закладу для подальшого виховання в його сім`ї (а.с. 36). Однак до цього часу дитину не забрав. З листів Комунального закладу «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» № 157, №221 від 11.07.2018 року, 28.09.2018 року вбачається, що [PERSON] перебуває в даному закладі з 16.05.2017 року по теперішній час на повному державному забезпеченні. Батько дитини навідував її 08.05.2018 року, 21.05.2018 року, 03.06.2018 року, 18.06.2018 року, 08.07.2018 року, намагався знайти шляхи порозуміння з дитиною. Між батьком та донькою налагоджуються довірливі стосунки. Проте останні часом зустрічі стали дуже рідкими, у вересні не був у дитини жодного разу, також не відповідав на телефонні дзвінки. Зі слів його матері, їй самій невідоме місце його перебування. Дівчинка важко переживає невизначеність ситуації, з`явилася емоційна напруга, нервозність та зневіра, яка негативно позначається на результатах навчальної та виховної роботи (а.с. 31, 33). Позивачем двічі 19.07.2018 року та 19.09.2018 року надсилалися на адресу відповідача запрошення з`явитись на засідання комісії з питань захисту прав дитини, де буде розглядатись питання повернення дитини у його сім`ю (а.с. 40, 42). Як вбачається з відповіді Комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №19 Вінницької міської ради» від 05.10.2018 року №393 [PERSON] , [INFO] , учениця 4 класу закладу, станом на 05.10.2018 року тимчасово перебуває в КЗ «ВОЦСПРД». Батько дитини не цікавиться станом навчання доньки та шкільним життям, доньку в школі не відвідує, з класним керівником 4-А класу Руцькою К [PERSON] не контактує. За інформацією директора КЗ «ВОЦСПРД», [PERSON] не відвідував доньку протягом вересня-жовтня 2018 року. Всі витрати на утримання [PERSON] здійснює КЗ «ВОЦСПРД» (а.с. 44). Згідно висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 19.10.2018 року відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав важається доцільним (а.с. 46-48). Зі змісту висновку вбачається, що внаслідок припинення батьком відвідувань [PERSON] отримала психологічну травму та стала страждати від того, що вона не потрібна ні своїй матері, ні своєму батьку, який дав їй надію на виховання у сім`ї, але не виконав своїх обіцянок. Таким чином, батько фактично ухиляється від обов`язку повернути дитину собі на виховання, хоча як в усній, так і в письмовій формі неодноразово попереджався працівниками центру соціально-психологічної реабілітації, служби у справах дітей, членами комісії з питань захисту прав дитини про необхідність забрати доньку з центру. Суд погоджується з вказаним вище висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей. Відповідно до п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України, мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~судом батьківських\~прав,\~якщо вона,\~він: ухиляються\~від виконання\~своїх обов`язків\~по вихованню\~дитини; жорстоко\~поводяться з\~дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно із ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу,\~а також\~в інших\~випадках,\~якщо залишення\~дитини у\~них є\~небезпечним для\~її життя,\~здоров`я\~і морального\~виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст.7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Матеріалами справи\~в повному\~обсязі доведено\~невиконання відповідачем\~ [PERSON] \~своїх обов`язків\~щодо виховання\~неповнолітньої доньки,\~оскільки відповідач не підтримує з донькою родинних відносин, не провідує її, не телефонує їй, та не виявляє бажання забрати дитину на виховання у свою сім`ю, а тимчасові відвідування батьком, обіцянки лише призвели до психологічної травми, тому суд вважає, що позовні вимоги про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав є доведеними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно із вимогами ч. 4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині та не приймає участі в її утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо\~розміру аліментів,\~які підлягають\~стягненню на\~користь та\~на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ,\~суд враховує\~те,\~що дитина\~перебуває на\~повному державному\~утриманні та\~вихованні у\~КЗ «Вінницький\~обласний центр\~соціально-психологічної\~реабілітації дітей», мати дитини\~позбавлена батьківських\~прав. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, і розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі ј частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору (за дві позовні вимоги), згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved