Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказала, що 23 квітня 2011 року сторони зареєстрували шлюб. 14 вересня 2011 року у спільному шлюбі народилася донька, [PERSON]. Донька проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідно до визначеної допомоги. Позивач на теперішній час не працюю, оскільки є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням. Чоловік працює та вважає, що він має змогу утримувати її та спільну дитину. Інших доходів у неї не має. Матеріальної допомоги на дитину та позивача як непрацездатну дружину, яка потребує матеріальної допомоги, відповідач не надає, не зважаючи на неодноразові звернення. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та її утримання як непрацездатної дружини у розмірі 20 відсотків усіх видів доходів щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивности, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 180555, виданого 20.09.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий № 620, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків усіх видів доходів щомісячно, до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1), право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 2). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи (ч. 3). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 4). Наявні у матеріалах справи докази, що не заперечується сторонами по справі, підтверджують те, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням. Група інвалідності встановлена до 01.01.2016 року. Разом з тим судом не встановлено, що [PERSON] є такою, що потребує матеріальної допомоги відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України, а також позивачем не надано доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити у звязку з необґрунтованістю. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в доход держави в розмірі 487,20 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial