Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та зазначила, що 20.05.2013 року між нею та представником АТ «Дельта Банк» [PERSON], що діяла на підставі довіреності АТ «Дельта Банк» від 08.08.2012 року № б/н, було укладено три договори банківського вкладу (депозитні договори) «Найкраща пропозиція» в дол. США з них: 1. Договір банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 року за №007-05232-200513. 2. Договір банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 року № 008-05232-200513. 3. Договір банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 року № 009-05232-200513. Предметом договорів було розміщення позивачкою у відповідача (AT «Дельта Банк») депозитних валютних вкладів у дол.США під виплату відсотків у розмірі 8,5% річних, за договором №007-05232-200513 в сумі 4359 дол.США, за договором №008-05232-200513 в сумі 4177 дол.США, за договором №009-05232-200513 в сумі 4353 дол.США. Для обслуговування даних депозитних договорів Відповідачем було відкрито вкладний (депозитний) рахунок №26309108603259 за договором №007-05232-200513 від 20 травня 2013 року на який було зараховано кошти в сумі 4359 дол.США, вкладний (депозитний) рахунок №26307108603381 за договором №008-05232-200513 від 20 травня 2013 року, на який було зараховано кошти в сумі 4177 дол.США та вкладний (депозитний) рахунок №26304108603641 за договором №009-05232-200513 від 20 травня 2013 року, на який було зараховано кошти в сумі 4353 дол.США, а всього по трьох депозитних договорах позивачкою було вкладено коштів в сумі 12889 дол.США (4359 дол.США +4177 дол.США +4353 дол.США). Вказані депозитні договори були укладені строком на 6 місяців, тобто з 20 травня 2013 року по 16 листопада 2013 року. Крім того Вкладнику було відкрито поточний рахунок №26204701483119 на який зараховувались щомісячно відсотки за вкладами, видана пластикова картка з ПІН-кодом з можливістю отримання відсотків по вкладах, але позивачкою відсотки по вказаних депозитних вкладах не отримувались. По закінченню строку дії вказаних трьох депозитних договорів (до 16 листопада 2013 року), за ініціативою AT «Дельта Банку», 25 листопада 2013 року позивачці було запропоновано укласти з AT «Дельта Банком» новий депозитний договір від 25.11.2013 за №10008004505100 на суму 9326,49 дол.США. Одночасно за цим договором Позивачу було відкрито новий вкладний (депозитний) рахунок №26301110301149. Сума нового депозитного договору сформувалася з сум тіл депозитів за договорами №008-05232-200513 від 20.05.2013 на суму 4177 дол.США та №009-05232-200513 від 20.05.2013 на суму 4353 дол.США та відповідно нарахованих відсотків по цих двох депозитних договорах, загальна сума цього депозитного договору вже становила 9326,49 дол.США (на новий вкладний (депозитний) рахунок №26301110301149 було зараховано тільки кошти з двох вкладних (депозитних) рахунків №2630108603381, №26304108603641), а кошти з вкладного (депозитного рахунку №26309108603259 за договором №007-05232-200513 від 20 травня 2013 року в сумі 4359 дол.США взагалі зникли. По закінченню строку дії депозитного договору від 25.11.2013 №10008004505100 позивачкою було укладено з відповідачем депозитний договір № 006-05704-260514 (на строк до 24 травня 2014 року), сума депозиту за яким становила 9795,00 дол. США (9326,49 /тіло депозиту/ + 468,51 дол.США /нараховані відсотки/). Для обслуговування депозиту за договором № 006-05704-260514 Позивачу було відкрито новий вкладний рахунок №26301111683167 на який і було зараховано 9795,00 дол.США ( копія договору додається). По закінченню строку дії депозитного договору від 25.11.2014 №006-05704-260514 позивачкою було укладено з відповідачем депозитний договір № 003-05704-251114 (на строк до 09 грудня 2014 року), сума депозиту за яким становила 10269,00 дол.США (9795,00 дол.США /тіло депозиту/ + 474,00 дол.США /нараховані відсотки/) та відкрито новий вкладний рахунок №26303112680082 на який і було зараховано 10269,00 дол.США. При цьому в порушення вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492 з послідуючими її змінами та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за №1172/8493 та Положенням Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 №516 відповідачем (AT «Дельта Банком») при обєднанні трьох депозитних договорів в один до відкритого вкладного (депозитного) рахунку №26301110301149 за новим договором від 25.11.20 1 3 №10008004505100 не було обліковано кошти позивача в сумі 4359 дол.США та нараховані відсотки на нього за період з 20.05.2013 по 25.11.2013 в сумі 661 дол.США, а всього 5020 дол.США . 29.12.2014 року [PERSON] звернулась до Житомирського відділення AT «Дельта Банку» з заявою про повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 за №007-05232- 200513. Вимога позивача не була виконана банком. 27.02.2015 року позивачка вдруге звернулася до Житомиреького відділення AT «Дельта Банку» про повернення депозитного вкладу. Однак відповіді не надійшло. Просить визнати дії відповідача незаконними та стягнути суму внеску (депозиту) в розмірі 13107,21 дол.США. Крім цього стягнути на її користь витрати повязані з відправленням судового запиту в сумі 26,40 грн. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Частина 1 ст. 633 Цивільного кодексу України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516(далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховим Судом України у постанові суду від 01 червня 2016 року у справі у справі № 2558 цс 15, «Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2013 року між [PERSON] та представником АТ «Дельта Банк» [PERSON], що діяла на підставі довіреності АТ «Дельта Банк» від 08.08.2012 року № б/н, було укладено три договори банківського вкладу (депозитні договори) «Найкраща пропозиція» в дол. США з них: 1. Договір банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 року за №007-05232-200513. 2. Договір банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 року № 008-05232-200513. 3. Договір банківського вкладу (депозиту) від 20.05.2013 року № 009-05232-200513. Вказані депозитні договори були укладені строком на 6 місяців, тобто з 20 травня 2013 року по 16 листопада 2013 року. Крім того Вкладнику було відкрито поточний рахунок №26204701483119 на який зараховувались щомісячно відсотки за вкладами, видана пластикова картка з ПІН-кодом з можливістю отримання відсотків по вкладах, але позивачкою відсотки по вказаних депозитних вкладах не отримувались. Згідно п. 2.4. Глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03 грудня 2003 року № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, 29.12.2014 року та 27.02.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу (а.с.7-8). Однак відповіді з банку позивачці не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Тобто, внесений позивачем вклад відповідно до укладених договорів є вкладом на вимогу. Отже, банк зобов'язаний повернути вкладнику кошти протягом усього строку дії договору в будь-який момент на його вимогу, при цьому посилання на наявність у позивача заборгованості в іншій фінансовій установі не може слугувати підставою для відмови у видачі депозиту. Відповідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Частина 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Згідно п. 2 договору, нарахування процентів на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошей до банку та здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 6 договору, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без його явки в банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Таким чином, враховуючи, що позивачем було виявлено бажання забрати вклад з ПАТ «Дельта Банк», про що вона повідомила відповідача в письмовому вигляді, враховуючи беззаперечне право вкладника на отримання вкладу на її першу вимогу, суд вважає відмову відповідача у поверненні вкладу позивачу необґрунтованою та вважає за можливе задовольнити заявлені позивачем вимоги про повернення суми вкладу з урахуванням відсотків у розмірі 131107 доларів США 21 центи. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову . В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок. Крім цього підлягають стягненню витрати пов»язані із відправкою судових запитів в сумі 26,40 грн., які були сплачені позивачкою (а.с. 175-а). Враховуючи наведене та

Outcome: approved