Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути борг в сумі 330 доларів США, що складає по курсу НБУ 8221 грн. 93 коп. Вимоги обґрунтувала тим, що 18 липня 2013 року відповідач взяла у неї в борг 330 доларів США та зобовязалась повернути їх до 18 жовтня 2013 року, про що власноруч написала розписку. Проте, у вказаний строк остання борг їй не повернула і наразі в добровільному порядку взяті на себе зобовязання виконувати відмовляється, тож вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Вказала, що на момент подачі позовної заяви до суду, згідно з курсом Національного банку України 330 доларів США дорівнювало 8221 грн. 93 коп. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності. У судовому засіданні, що відбулося за часом раніше, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила стягнути з відповідача борг в сумі 330 доларів США. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідолялася належним чином, причина її неявки суду не відома. При цьому у судовому засіданні, що відбулося за часом раніше пояснювала, що дійсно взяла в борг у [PERSON] 330 доларів США, але повертала їх частками через банк терміналами. Однак, доказів на підтвердження своїх пояснень суду не надала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2013 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 330 доларів США грн. та зобовязалась повернути їх 18 жовтня 2013 року. На підтвердження вказаного факту [PERSON] складено відповідну розписку, яку засвідчено власним підписом. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах даної справи (а.с. 22). Відповідач у судовому засіданні не заперечувала факт передання позивачем їй в борг грошових коштів в сумі 330 доларів США та написання нею власноруч наявної боргової розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Боргова розписка написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони спору. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Відповідач у судовому засіданні стверджувала, що взяті в борг грошові кошти повертала позивачу частинами через банківський терміналом. При цьому, належних і допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень не надала, хоч суд роз'яснював їй права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, однак вона наданими їй правами не скористалася. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами 18 липня 2013 року було укладено договір позики, за яким відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти в сумі 330 доларів США та зобовязалася їх повернути до 18 жовтня 2013 року, проте до цього часту взяті на себе зобовязання не виконала, а тому борг має бути стягнутий у судовому порядку. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Пленум Верховного Суду України у п.14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на дату ухвалення рішення 28 жовтня 2016 року офіційний курс доллара США до гривні становить 25,53 грн., відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг в сумі 330 дол. США в гривневому еквіваленті, що станом на 28 жовтня 2016 року складає 8424 грн. 90 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved