Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визначення частики в праві спільної сумісної власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на майно. [PERSON] вимоги мотивувала тим, що з листопада 2005 р. стала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у будинку своїх батьків. У березні 2006 р. вона та [PERSON] вирішили одружитися, на початку травня 2006 р. подали спільну заяву про реєстрацію шлюбу, реєстрація шлюбу була призначена на 10 червня 2006 р. Після прийняття рішення про реєстрацію шлюбу вони вирішили придбати за наявні заощадження житло для їх майбутньої сімї. 18 травня 2006 р. був укладений договір купівлі продажу будинку № 3 по 1-му пров. Чернишевського в м. Ромни та договір купівлі-продажу земельної ділянки за цією адресою. На придбання будинку та земельної ділянки вони витратили загалом 31317 грн. 10 червня 2006 р. шлюб між ними був зареєстрований. 29.07.2006 вона та [PERSON] зареєструвалися за цією адресою. [INFO] у них народився син [PERSON], який зареєстрований за цією ж адресою з народження. Після придбання будинку вони за спільні сумісні кошти здійснили його поточний ремонт, збудували вбиральню, поставили металеву огорожу, а також здійснили будівництво: прибудови цегляної, прибудови черепашникової та гаража. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 14.06.2016 р. шлюб між ними було розірвано. В травні 2017 р. вона з сином перейшла жити до своїх батьків. Після цього і [PERSON] також залишив будинок, а 11 липня 2017 р. видав довіреність , якою уповноважив її на продаж будинку та земельної ділянки. За усною домовленістю між ними виручені від продажу будинку та земельної ділянки мали б залишитися їй та сину, , оскільки на придбання будинку та земельної ділянки вона втратила більше коштів, ніж [PERSON], і враховуючи, що після розірвання шлюбу син залишився на її утриманні та вихованні. Проте 12 серпня 2017 р. [PERSON] було вбито, а за його життя продати будинок та земельну ділянку вона не встигла, тому на них відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] в рівних частках є їх з [PERSON] неповнолітній син [PERSON], [INFO] та його син від першого шлюбу [PERSON] [PERSON] є таким , що прийняв спадщину згідно положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України, а [PERSON] прийняв спадщину подавши відповідну заяву до нотаріуса. 14.06.2018 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, згідно якого він успадкував Ѕ частину житлового будинку. Вважає, що видачею вказаного свідоцтва про право на спадщину порушене її право власності на Ѕ вказаного нерухомого майна, оскільки спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] складається не з цілої частки на спірне нерухоме майно, а лише з її Ѕ частини. Тому [PERSON] мав успадкувати лише ј частини спірного нерухомого майна, а не його Ѕ частини. Просила встановити факт її та [PERSON] проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2005 р. по 10 червня 2006 р.; визнати нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Ромни, 1-й пров. Чернишевського, 3 та земельну ділянку за цією ж адресою обєктами її та [PERSON] спільної сумісної власності, визначивши, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності становила Ѕ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.06.2018 р., видане [PERSON], а саме в частині успадкування ним Ѕ частини житлового будинку по 1-му пров. Чернишевського, 3 в м. Ромни; та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку за і на Ѕ частину земельної ділянки вищевказаною адресою. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву предявлені вимоги не визнав, заперечував проти його задоволення, мотивуючи тим, що позивач не надала жодного доказу, що будинок придбаний саме за спільні кошти, а не за особисті кошти (заощадження) покійного [PERSON], не надала належних і допустимих доказів того, що в період з листопада 2005 р. по 18 травня 2006 р. спільно проживала з [PERSON], мала спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету; при цьому звертає увагу на те, що позивач вкладаючи, як вона заявляє в позові, більше коштів у придбання будинку, мала змогу при купівлі майна вирішити питання власності і теж зареєструватися співвласником цього майна. Також заперечення мотивовані, тим, що нотаріус оформила спадщини згідно закону, спадщина належить обом синам померлого, частка відповідача виділена нотаріусом правильно і за законом. Тому просив в позові відмовити за необґрунтованістю. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, суду пояснили обставини викладені в позові. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, підтримали заперечення, викладені у відзиві на позов. Третя особа Виконавчий комітет Роменської міської ради як орган опіки та піклування - в листі до суду позовну заяву позивачки підтримала в повному обсязі, та просила справу слухати без участі її представника. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає давно, років 20, підтримувала дружні відносини з її матірю; позивач довго проживала з матірю, [PERSON] з першим чоловіком розлучилася, жила вона сама з сином у своєї мами; вона ще позичала у [PERSON] гроші коли терміново їй вони були потрібні, гроші у [PERSON] були; потім [PERSON] познайомилася з новим чоловіком Колею (він потім помер), вони жили у мами [PERSON] десь з кінця вересня 2005 р., а може і раніше, бо у вересні вона, приїхавши у село, при спілкуванні з матірю [PERSON] зі слів останньої дізналася, що Коля це її майбутній зять; пізніше вони надумали весілля відгуляти; а після нового року на дні народження батька [PERSON] десь в березні 2006 р., була розмова про те, що шукають і будуть купляти хату та переїжджати ще до весілля, щоб окремо жити; тоді ж [PERSON] висловила прохання повернути борг 3000 доларів, які вона у [PERSON] позичала десь у квітні 2005 р. Приблизно за місяць вона борг [PERSON] повернула, віддавши гроші Колі. Пізніше мати [PERSON] казала, що вони вибрали хату на Засуллі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає матір позивача, в кінці осені (можливо в жовтні) 2005 р. вона приходила до матері позивача, і дізналася, що у [PERSON] зявився молодий чоловік. Вона бачила, що цей чоловік відвозив і забирав її з роботи, вона зрозуміла, що це жених [PERSON]. Жили вони разом у її батьків постійно, він машину залишав у дворі, Свєта прала і свої речі, і речі Колі, бо у дворі випрані чоловічі речі висіли. На весну вже пішли балачки, що вони хочуть окремо відійти, Валя хвалилися, що Свєта і Коля шукають собі хату, хочуть жити окремо. Потім вони будинок купили, переїхали, мама позивачки ще помагала їм ремонт робити в будинку. За чиї кошти придбали будинок, їй не відомо, але знала [PERSON] як людину економну, в якої були якісь свої заощадження, щодо фінансів Колі, то звичайно сказати нічого не може, бо не цікавилася цим. Хату купляли молоді, то значить купляли для себе. Все відомо зі слів матері [PERSON] [PERSON]. Жили вони добре як одна сімя. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває в дружніх сусідських відносинах з позивачем з дитинства, з Колею познайомилася 16 жовтня 2005 р. (памятає це чітко, адже у 17 жовтня день народження її сина), вона тоді прийшла запрошувати позивача на день народження. 31 жовтня на день народження [PERSON] [PERSON] прийшов до неї з букетом троянд, з обручкою і освідчився, після чого залишився у неї жити. На початку лютого вони казали, що купляють хату. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач проживала з її братом, відповідач є її племінником; у будинку, де жив брат, проживає зараз [PERSON], на цей будинок ще претендує відповідач. Тому треба всю спадщину поділити пополам між дітьми. В 2005 р. брат розійшовся з першою дружиною, хоча шлюб тоді вони ще не розривали, у нього тоді були гроші, вона порадила брату придбати за ці гроші будинок, бо до цього він жив у будинку першої дружини. І в травні червні 2005 р. він уже купив собі будинок, тисяч за 5, проте точної суми вона не знає. З позивачем брат познайомився восени 2005 р. Тобто брат придбав будинок ще до знайомства з позивачем за свої кошти, проте документи на будинок оформлялися напевно 2006р., можливо і за спільні кошти брата і позивача . Брат з позивачем розписалися в 2006 р. До цього часу , чи кожен день брат у [PERSON] був, чи ні, їй невідомо. В 2005 р. до жовтня, а саме до знайомства з [PERSON], брат проживав у неї ([PERSON]О.), а потім жив з позивачкою, де саме їй невідомо. Гроші на придбання будинку до того, як брат віддав їх продавцю, були у неї на зберіганні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що познайомився з [PERSON] з 2001 р., більш тісно знав його з 2010-2011 років, спілкувалися по роботі, в 2010 р. коли вже тісно спілкувалися, [PERSON] казав, що будинок купляв сам, крім того після припинення відносин з [PERSON], [PERSON] казав що посварилися, якісь сімейні проблеми, казав, що «не можу всім дарити: то одній жінці, то іншій», і що цей будинок це його. Проте про обставини купівлі , за чиї саме кошти, розмови між ними не було. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач племінник. Хату [PERSON] купляв сам в 2005 р., у кого саме не знає, він помагав [PERSON] лише робити ремонт в хаті. [PERSON] жив у його матері 2-3 місяці. В час коли придбавалась хата, він не знає, де жив [PERSON]. Коли саме [PERSON] з [PERSON] познайомилися, він не знає; не знає, і коли саме вони одружилися , який період часу вони жили у батьків [PERSON], коли саме після одруження вони вселилися у придбаний будинок, які доходи у [PERSON] були. Свідок пояснив лише, що у 2005 р. [PERSON] офіційно не працював, і що у придбаному будинку він допомагав [PERSON] робити ремонт: перекритий дах, переклеєні шпалери, зроблене опалення, облаштовані туалет та ванна, змінені вікна та двері, підлога, а також перебудований коридор та побудований гараж, проте за чиї кошти робився ремонт йому відомо. Свідок [PERSON], суду пояснила, що відповідач це її син, її колишній чоловік [PERSON] придбав будинок на Чернишевського, він возив одного разу її і показував цей будинок весною 2005 р. Вони спілкувалися ще до зими. Він придбав будинок собі, бо з весни 2005 р. перестали проживати, але спілкувалися ще до осені 2005. Взимку в січні 2006 р. ще він приїжджав і подарував троянди, хотів помиритися. [PERSON] напевно жив у своєї сестри. За яку суму, у кого придбав будинок не знає, не знає, і коли саме став жити з позивачем. Шлюб між нею та [PERSON] був розіваний в 2006 р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] - її рідний брат по матері, пояснила, що коли [PERSON] (батька відповідача) проживав з її і відповідача матірю, вони займалися скотом (купляли, перепродували), гроші були, купили і будинок по вул. Франка, і машини [PERSON] міняв. Коли він та матір розходилися, то розходилися мирно, зокрема попродали все господарство, поділили гроші і розійшлися, в результаті чого гроші в [PERSON], щоб придбати будинок собі на Чернишевського, були. [PERSON] купив будинок в 2005 р собі, вказаний будинок він показував матері, оформив будинок, коли вже шлюб вони розірвали, але до того як одружився з позивачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він продав будинок [PERSON], договір купівлі-продажу був укладений 18 травня 2006 р., а перед чим була попередня домовленість, що всі витрати по оформленню несе [PERSON], близько 6 місяців пішло на оформлення документів; з ким саме [PERSON] приїздив дивитися на будинок, йому не відомо; при оформленні договору [PERSON] був сам, і всі гроші він віддав однією сумою при підписанні договору, не раніше. \~ \~ \~ \~Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 12 серпня 2017 р. помер [PERSON]. (а.с. 9). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який було зареєстровано 10 червня 2006 р. та розірвано на підставі рішення Роменського міськрайонного суду від 14.06.2016 р. (а.с. 11) Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2007 р. у них народився син [PERSON], згідно свідоцтва про народження останнього вони записані його батьками (а.с. 10) 18 травня 2006 р. [PERSON] придбав будинок по 1-му пров. Чернишевського, 3 в м. Ромни Сумської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку, Витягом з Державного реєстру правочинів від 19.05.2006 № 2399276 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2006 № 10797344 (а.с. 12,13,14), а також уклав договір купівлі продажу земельної ділянки за цією ж адресою, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910700000:01:099:0206 (а.с.12-14, 15) Відповідно до копії будинкової книги [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою 1-й пров. Чернишевського , 3 м. Ромни 29.07.2006 р. (а. с. 24-26) Відповідно до довідок ТОВ «Хустянське» від 01.09.2017 р.№ 36, 37 [PERSON] працював у даному господарстві з червня 1997р. по серпень 2003р. і його заробітна плата за період 1998 2002 р. становила 6471,50 грн (а.с. 16, 18) Відповідно до довідки ПрАТ «СБК» в с. Плавинище від 19.10.2017 р. [PERSON] працював знімачем-укладальником керамічних виробів з 18.08.2003 р. по 01.09.2003 р. (а.с. 17) Відповідно до довідок архівного відділу Роменської міської ради № 691, 692, 693,694 від 20.10.2017 р. [PERSON] працював у СФГ «Котової Н.М. » з 01.11.2003 по 25.02.2004 та 29.06.2004 по 30.06.2004р., а також у ВАТ «Роменський племсервіс «Сула» - з 25.02.2004 р. по 05.04.2005 (а.с.19, 20, 22, 23) Як вбачається з довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 15.09.2017 р. [PERSON] 1987 р по 1992 р. працював в радгоспі «Промінь» (а.с. 21) З копії трудової книжки позивачки [PERSON] та Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що вона працювала продавцем з 06.10.2004 по 2010 р. та отримувала певні доходи (а.с. 29-30, 81-82). В довідці Роменського МБТІ від 16.05.2018 р. зазначено, що станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з господарськими будівлями по 1-му пров. Чернишевського, 3 в м. Ромни зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; нерухоме майно складається з наступних будівель і споруд: житловий будинок очеретяний, обкладений цеглою, літ «А» загальною площею 54,7 кв.м., жилою площею 23,7 кв.м. , літня кухня саманова літ. «Б», прибудова цегляна літ. «б» - самочинно побудована, прибудова черепашникова літ. «б-1» - самочинно побудована, гараж цегляний літ. « Г» - самочинно побудований, вбиральня дощана літ «У» - дозволу не потрібно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації; колонка, азбестові труби, літ «к»; огорожа металева, камяна літ «№» - дозволу не потрібно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації. Загальна та жила площа збільшилися на 0,6 кв.м. за рахунок демонтажу плити дозволу не потрібно згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації (а.с. 27) 11 липня 2017 р. [PERSON] було видано довіреність, якою він уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з питань, повязаних з підготовкою документів для продажу належних житлового будинку та земельної ділянки (земельних ділянок), що розташовані в м. Ромни Сумської області по 1-му пров. Чернишевського, 3, та повязаних з продажем за ціну та на умовах на власний розсуд повіреної цього майна (а.с. 31-32) Приватний нотаріус [PERSON] в розясненні від 26.02.2018 зазначила, що згідно п. 1.5 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.05.2006 р право власності на земельну ділянку виникає після одержання Покупцем державного акту на право приватної власності на землю та його державної реєстрації, згідно ст.1299 ЦК України право власності на вищевказану земельну ділянку не зареєстроване, Державний акт на право власності на земельну ділянку не отриманий, в звязку з цим нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку по 1-му пров. Чернишевського, 3 в м. Ромни (а.с. 33) Зі змісту рішення Роменського міськрайонного суду від 28.10.2005 р. у справі № 2-1663/2005 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що шлюбні відносини між ними припинені з весни 2005 року; вказане рішення набрало законної сили 08.11.2005 р. (а.с.117) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 20.07.2018 р. в розділі «Актуальна інформація про право власності» щодо житлового будинку по 1-му пров. Чернишевського, 3 міститься: запис про право власності «26613523», дата державної реєстрації «14.06.2018», підстава виникнення права власності «свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1065, виданий 14.06.2018», вид спільної власності - «спільна часткова», розмір частки «1/2», власник «Нартенко Дмитро Миколайович» (а.с. 38-39) Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про визнання майна обєктом спільного сумісної власності, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18.12.2009\~№14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. За положеннями ч. 1, 2 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~36\~СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.\~74\~СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз'яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівним, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дослідивши подані докази та надавши їм оцінку дійшов висновку про те, що мала місце обставина спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], зокрема, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. Такий висновок судом зроблено на підставі: - рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено про те, що сімейні стосунки з першою дружиною припинені з весни 2005 р.; і яке набрало законної сили 08.11.2005 р., тобто з цього часу [PERSON], проживаючи з [PERSON] вже не перебував у будь-якому іншому шлюбі; - пояснень свідка [PERSON] щодо повернення коштів позивачу шляхом їх передачі [PERSON], що свідчить про їх спільний бюджет; - пояснень свідка [PERSON] щодо випраних речей, що свідчить про спільний побут позивача та [PERSON], - а також пояснень свідка [PERSON] про те, що [PERSON] після освідчення залишився проживати у позивача, а також про те, що з їх слів їй відомо, що вони планували придбати будинок для спільного проживання. Крім того, суд вважає таким, що заслуговує на увагу аргумент позивача щодо виданої на її імя довіреності на продаж будинку, і що цим [PERSON] фактично визнав її право на частину нерухомого майна. Вказане узгоджується з поясненнями свідка [PERSON], який пояснював про слова [PERSON] щодо залишення майна і одній дружині після припинення відносин, і іншій. Стороною відповідача не спростовано належними і допустимими доказами аргумент позивача щодо відсутності у [PERSON] заощаджень, а з наданих позивачем доказів вбачається, [PERSON] в період з листопада 2005 р. по червень 2006 р., офіційних доходів не мав. Суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині того, що [PERSON]О придбав спірне майно за власні кошти ще до того, як почав проживати з позивачем, оскільки вказані свідки є близькими родичами відповідача, і такі їх пояснення спростовуються поясненнями свідка [PERSON], який пояснив, що договір купівлі-продажу будинку був укладений в травні 2006 р і гроші за будинок [PERSON] передав йому при оформленні цього договору . За таких обставин, виходячи із наданих доказів, дослідивши їх, та надавши оцінку доказам вцілому і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, та про визнання спірного нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності підлягають задоволенню. Приймаючи таке рішення суд виходив і з Постанови Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі 544/1274/16-ц, в якій зазначено, що визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків. Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, в тому чилі на 1\\2 частину земельної ділянки, то вона задоволенню підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] придбав земельну ділянку за адресою 1-й пров. Чернишевського, 3 в м. Ромни для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, проте за життя право власності на земельну ділянку не зареєстрував, Державний акт на право власності на цю земельну ділянку не отримав, проте це не може бути підставою для невизнання права позивача на Ѕ її частину . Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ст. 120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, та положеннях ч. 1 ст. 377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), та на положеннях ст.. 74 СК України згідно якої майно набуте чоловіком і жінкою за час спільного проживання однією сімєю , належить їм на праві спільної сумісної власності,. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Що стосується вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1216 ЦК України ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах В п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 «» Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що відповідно до ст. 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірного майна обєктом спільної сумісної власності, визнання за позивачем права власності на Ѕ спірного майна, суд вважає, що виданим відповідачу свідоцтвом про право на спадщину, порушуються права позивача. Тому вказане свідоцтво слід визнати частково недійсним та вважати, що відповідач має право на спадщину - на 1\\4, а не на 1\\2 спірного житлового будинку. За таких обставин, виходячи із наданих сторонами доказів, дослідивши їх, та надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожному доказу окремо, а також достатності і взаємному звязку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення: як вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, так і похідних від неї вимог про визначення частки в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на майно, а також вимоги визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3429 грн 13 коп.

Outcome: approved