Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій зазначає, що проживає з відповідачем без реєстрації шлюбу. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є батьком їх сина -[PERSON], [INFO], але з листопада 2015 року матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв'язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення по справі. Нормами ч. 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні (а.с.2). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимогами п.3 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Відповідач - молода, працездатна особа, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини з урахуванням положень ст.182 СК України, ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», та забезпечити сину не тільки необхідні умови для існування, але і зберегти той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Вимогами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави.

Outcome: approved