Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що 18.07.1975 року уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 1861. Від шлюбу сторони по справі не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Сторони проживають окремо і припинили фактичні шлюбні відносини. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив справу розглядати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив справу розглядати у його відсутність. Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Як вбачається з ч. 2 ст.\~104\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 105\~ч.\~1\~СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109\~СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обовязки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. На підставі ст.\~113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.\~115\~СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (дошлюбне прізвище «Романенко») уклали шлюб 18.07.1975 року, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 1861. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Майнового спору між сторонами немає. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить.

Outcome: approved