Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить встановити земельний\~сервітут відносно\~частини земельної\~ділянки,\~кадастровий номер\~4610600000:01:002:0233\~площею 0,0346\~га.,\~яка належить\~на праві\~власності [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , які належить на праві власності [PERSON] на право проходу та проїзду транспортним засобом до дороги загального користування терміном дії сервітуту - з дати державної реєстрації права земельного сервітуту до 12.04.2064 року. В підтвердження\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що вона,\~ [PERSON] ,\~згідно договору\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~від 09 листопада 2016 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 листопада 2016 року, придбала у [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та відповідну земельну ділянку під цим житловим будинком. Між продавцем ( [PERSON] ) та власником сусідньої земельної ділянки було укладено Договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по земельній ділянці. Відповідно до якого - власник надає сервітуарію право проходу та проїзду по земельній ділянці з кадастровим № 4610600000:01:002:0233, яка належить власнику. Так як тепер новим власником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, на прохід та проїзд до яких був укладений вищезазначений Договір від 15.04.2015 року, являється вона, то виникла необхідність переукласти договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу відповідно на неї зі збереженням умов сервітуту, які були встановлені для попереднього власника - [PERSON] Усі її пропозиції відповідачу [PERSON] \~переукласти договорів\~про встановлення\~земельного сервітуту\~на право,\~проходу,\~проїзду по\~земельній ділянці\~від 15.04.2015\~року, були проігноровані внаслідок чого вона змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутності не надав. Третя особа [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити позов. На підставі вищевказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ,\~згідно копії\~договору купівлі-продажу\~житлового будинку\~від 09 листопада 2016 року (реєстровий №580) та копії договору купівлі- продажу земельної ділянки від 09 листопада 2016 року (реєстровий №581), які посвідчені приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською, придбала у [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та відповідну земельну ділянку площею 0,0171 та, кадастровий номер 4610600000:01:002:0252, під цим житловим будинком. З оглянутої копії договору про встановлення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по земельній ділянці від 15.04.2015 року, укладеного між [PERSON] (власником) та [PERSON] - власник надає сервітуарію право проходу та проїзду по земельній ділянці з кадастровим № 4610600000:01:002:0233, яка належить власнику. Вказані доводи позивача суд вважає обґрунтованими а вимоги такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У відповідності до чч. 1-3 ст. 319 Цивільного кодексу України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Сервітутні відносини регулюються нормами статей 401 - 406 Цивільного кодексу України і статей 98 - 102 Земельного кодексу України. Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим типом (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до статті 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Перелік видів права земельного сервітуту, який не є вичерпним, наведено у статті 99 Земельного кодексу України. Відповідно до статті 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, га власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Разом із тим статтею 100 Земельного кодексу України також передбачено встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду. У розумінні приписів наведених норм потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту. Відповідно до ч. 1 ст. 101 ЗКУ дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлено земельний сервітут, до іншої особи. Суд приходить до висновку, що заміна власника обслуговуючої ділянки чи власника пануючої ділянки не припиняє дію сервітуту, а лише потребує технічного переукладення договору на нового сервітуарія. Такі висновки\~суду узгоджуються\~з позицією Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року. Відповідно до п. 22 Постанови №7 вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд «має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи, а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті». Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача. А також на підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені. Враховуючи викладене та

Outcome: approved