Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 24 квітня 2004 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . В період шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS] , в якій зареєстрована вона та їхні спільні діти. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 07 листопада 2014 року по справі №276/1101/14-ц, їхній шлюб було розірвано та виділено їй у власність 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Після розлучення, її колишній чоловік - [PERSON] почав проживати разом в даній квартирі з [PERSON] , з якою в подальшому одружився. Внаслідок цього, [PERSON] без будь-якого погодження з позивачем, змінив вхідні замки, в зв`язку з чим вона не може потрапити до своєї квартири разом з дітьми, з метою проживання в ній та вимушена проживати в іншому місці. На її дзвінки в двері, ні [PERSON] , ні [PERSON] двері не відчиняють. В даній квартирі, залишилось їхнє спільне сімейне майно, особисті її речі та речі її дітей. На вимоги, щодо надання позивачу ключів, від вхідних дверей до квартири відповідачі категорично відмовляються. Позивач вважає, що відповідачі по справі, створюють їй перешкоди в користуванні належною їй власністю, а тому вона вимушена тимчасово проживати за іншою адресою. \~ \~ \~ \~Позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] зі сторони [PERSON] та [PERSON] , вселивши її в дану квартиру та зобов`язати - [PERSON] надати їй ключі від даної квартири і стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав зазначених у позові. Представник позивача просив позовну заяву задовольнити, додатково зазначив, що [PERSON] є власницею 2/3 вказаної квартири та зареєстрована в ній, проте тривалий час не має змоги там проживати, в зв`язку з ненаданням відповідачами ключів від вхідний дверей. Додатково вказав, що позивачка вже зверталася з аналогічним позовом у 2015 році, проте, у подальшому подала заяву про залишення позову без розгляду, так як її колишній чоловік [PERSON] пообіцяв усунути перешкоди в користуванні житлом добровільно, проте, своєї обіцянки не дотримав та ключів від квартири не надав. Відповідач 1 до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 29.01.2021, а також підтвердила відповідач 2, яка є його дружиною, та зазначила, що він перебуває за межами України і на судове засідання не прибуде. Також, судом відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України виклик відповідача 1 на судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Будь-яких заяв про відкладення судового засідання від відповідача 1 до суду не надходило, участь представника ним не забезпечено, та враховуючи що відповідач 1 повідомлений про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідач 2 до початку судового розгляду подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що нею та її чоловіком [PERSON] права позивачки не порушувались, так як вони пропонували їй отримати ключі від квартири, а замки змінили по тій причині, що вони вийшли з ладу. Вказує, що перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] відповідачі не чинять, а тому просила закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору. Проте, вході судового засідання відповідач 2 позов визнала, зазначила, що [PERSON] на даний час у спірній квартирі не проживає та ключів від квартири у неї немає. Вважає, що після вселення позивачки квартира має бути розділена між співвласниками для подальшого проживання. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ч.1 ст.317 ЦК України до правомочностей власника належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс, тощо). Правомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочності розпорядження означають юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення. Згідно з нормою ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. При цьому статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 07.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 07.11.2014 року та виділено [PERSON] у власність 2/3 частки житлової квартири [ADDRESS] , а [PERSON] 1/3 частки вказаної квартири. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] є власницею 2/3 квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та згідно копії паспорта серії [NUMBER] зареєстрована за даною адресою. \~ \~ \~ \~Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Такими доказами на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до копії акту від 04.12.2020 року, засвідченого свідками [PERSON] та [PERSON] , відповідачі не допускають [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Встановлено, що між сторонами у справі виникли спірні правовідносини з приводу усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Як встановлено судом, позивач, володіючи на праві приватної власності 2/3 частинами квартири [ADDRESS] , до вказаної квартири не має доступу, оскільки відповідачі змінили вхідні замки на дверях спірної квартири, не допускають позивача до житлового приміщення, що належить їй на праві власності. З огляду на те, що позивачем надані належні та допустимі докази наявності у неї перешкод у користуванні своєю власністю, відповідач 2 позов в судовому засіданні визнала, в силу ст.391 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном, [PERSON] може вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Доводи відповідача 2 про відсутність у позивача перешкод у проживанні в спірній квартирі, викладені у відзиві на позовну заяву, суперечать дослідженим судом доказам та поясненням сторін. За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Outcome: approved