Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 травня 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська був зроблений актовий запис №366, а від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між нею та відповідачем не склалися, бо відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняти сварки, ображати її, внаслідок чого шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо. Позивачка вважає, що їхня сім?я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, а подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. У добровільному порядку через органи РАЦС відповідач розривати шлюб не бажає, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 29 січня 2016 року не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб та слухати справу за її відсутності (а.с.16). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином згідно поштового повідомлення про вручення судової повістки (а.с.15), в судове засідання 29 січня 2016 року не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.17-18). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 травня 1994 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №366 (а.с.6), в період якого у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Спільне життя подружжя не склалося через те, що відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та ображав позивачку, що призвело до втрати почуттів між ними та припинення сімейно-шлюбних стосунків, проживають окремо. Спір про розподіл майна відсутній, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини у грудні 2015 року та до цього часу не поновили їх, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved