Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, як за спадкоємцем четвертої черги за законом, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,26 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області, стверджуючи, що [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 09 червня 2004 року № 237/А-2004, належала вище вказана земельна ділянка. За свого життя [PERSON] заповіту стосовно належного йому майна не складав. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, фактично прийняла спадщину, так як проживала разом з спадкодавцем на день його смерті на протязі більше п'яти років, вела з ним спільне господарство, поховала спадкодавця, користується земельною ділянкою, речами, предметами домашнього вжитку покійного, крім позивача інших спадкоємців першої-четвертої черг за законом, які б претендували на спадщину, немає, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності в неї оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. Застосовані позивачем заходи щодо розшуку втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку позитивних результатів не дали. Вказані вище обставини позбавили позивача права на спадкове майно, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, але, надіслав на адресу суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення заявлених вимог, просить розглянути справу за його відсутності у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 09 червня 2004 року № 237/А-2004, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,26 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області, за свого життя [PERSON] заповіту стосовно належного йому майна не складав, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, спадщину, як спадкоємець четвертої черги за законом, фактично прийняла позивач [PERSON], так як проживала разом з спадкодавцем на день його смерті на протязі більше п'яти років, вела з ним спільне господарства, поховала спадкодавця, користується земельною ділянкою, речами, предметами домашнього вжитку покійного, вказаний факт підтверджено рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26 червня 2018 року (справа № 493/1146/18), крім позивача інших спадкоємців першої-четвертої черг за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, по причині відсутності оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про нотаріат» отримати новий державний акт на право власності на земельну ділянку у разі смерті спадкодавця неможливо. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 3 ЦК України у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права здійснюється шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, отже, позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, не відмовлялася від спадщини, тому вважається такою, що прийняла її. Вказані вище обставини підтверджується зібраними в матеріалах справи письмовими доказами, в тому числі ксерокопіями паспорта, свідоцтва про смерть, державного акту на право власності на земельну ділянку, рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26 червня 2018 року (справа № 493/1146/18) та ін., що надає суду підстави вважати, що позивач має законне право на спадкове майно у вигляді вище вказаної земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved