Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити батьківський прав [PERSON] , [INFO] , який проживає по [ADDRESS] відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що 19 травня 2011 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано в відділ РАЦС м. Львова. У шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] . Шлюб між відповідачем було розірвано 28 лютого 2012 року. Під час розлучення з відповідачем, спорів стосовно місця проживання дитини не було, та відповідач не заперечував, щодо проживання дитини із позивачем. Сторони практично відразу після одруження припинили подружні стосунки та не вели спільного господарства. Син проживає з матір`ю. На сьогоднішній день [PERSON] навчається в 1-му класі ЗСШ № 31 м. Львова. Позивач по можливості забезпечує сину належні умови. Під час спілкування з матір`ю син про батька ніколи не згадує та не пам`ятає його та не має до нього ніяких почуттів так, як з фактично з свого народження не бачив його жодного разу. Відповідач з моменту народження сина не приходив до нього, не цікавився ним, ні його розвитком ні життям. Весь цей час відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на дні народження чи інші свята. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться його життям: не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з ним, не відвідував і не відвідує його вдома, в дитячому дошкільному закладі, у школі, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи те, що відповідач, жодним чином не був позбавлений інформації щодо місця перебування позивача та дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та приймання участі батька у вихованні, вище викладені обставини свідчать не про фактичну можливість, а вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. 15 жовтня 2019 року провадження у справі відкрито. 10 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що під час вагітності сином жила сама. З пологового будинку відповідач її з дитиною не забирав, жодного разу сина не бачив. З батьками чоловіка позивачка не спілкується. Просить суд позов задоволити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперчила. В судове засідання представник третьої особи, Відділу у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З 19 травня 2011 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано в відділ РАЦС м. Львова. У шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] видано міським відділом РАЦС ЛМУЮ № 942 Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 28 лютого 2012 року, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 28.02.2012 року № 20, виданого Франківським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції. З копії довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки в будинку по [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за даною адресою з 29.02.2012 року із матір`ю [PERSON] , позивачем у справі. Із копій заяв сусідів позивача [PERSON] від 16.05.2019 року, та [PERSON] від 17.05.2019 року, вбачається, що [PERSON] батько дитини [PERSON] не відвідував дитину з моменту її народження, вихованням дитини займається мати [PERSON] . Згідно з копії довідки від 15.05.2019 №36 Закладу дошкільної освіти ясла-садок №73 [PERSON] , [INFO] , відвідував заклад дошкільної освіти з 10.08.2015 по 27.06.2018 року. У заклад дитину приводила і забирала мама, вчасно оплачувала квитанції за перебування дитини в закладі. [PERSON] приходив у садок завжди чистий, охайний, доглянутий. За весь період перебування дитини у дошкільному закладі батько [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідував батьківські збори та святкові ранки. Згідно з копії довідки від 14.05.2019 № 07 будинку дитячої та юнацької творчості франківського району м. Львова вбачається, що [PERSON] з 01.09.2017 по 31.05.2018 року займався у гуртку: «Розумники» Будинку дитячої та юнацької творчості Франківського району м. Львова. Дитину на гурток приводила і забирала тільки мама - [PERSON] . Згідно копії довідки від 14.05.2019 року №144 СЗШ №31 м. Львова на учня 1-Б класу [PERSON] , [INFO] , зазначено, що протягом 2018-2019 навчального року батько сина не відвідував, не брав участі у його вихованні, не цікавився навчанням та успіхами [PERSON] . Згідно копії довідки від 14.05.2019 року № 28 Громадської організації «Молодіжний центр «Компас», вбачається, що [PERSON] з 18.04.2019 року відвідує гурток англійської мови. Таким чином, судом встановлено, що батько з дитиною не проживає, дитину не навідує та його життям, здоров`ям та вихованням не цікавиться, а також добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, таким чином, сина матеріально не забезпечує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, вихованням, залишив його на утриманні матері, жодних доказів на підтвердження заперечення позову суду відповідачем не надано, відзив на позовну заяву суду на позивачу не представлено. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок Франківської районної адміністрації від 27.06.2019 року №2608-2850 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З аналізу чинного законодавства позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дитиною, його здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в вихованні та навчанні сина, не цікавиться навчанням і шкільним життям дитини, разом з дитиною не проживає, сина не навідує. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батько не бажає спілкуватись з дитиною, займатись вихованням та матеріальним його утриманням, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно сина: [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved