Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Бібрської міської ради Перемишлянського району у Львівської області, [PERSON] та просила: - скасувати рішення Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 15.04.2016 року №153 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] в с. Шпильчина, вул. Лесі Українки №6 Перемишлянського району Львівської області та передачу земельної ділянки у власність; - скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Шпильчина, вул. Лесі Українки,6 Перемишлянського району Львівської області; - скасувати рішення Бібрської міської ради від 03.06.2016року №241 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр.. [PERSON] у с. Шпильчина; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Шпильчина, вул. Л. Українки,6 Перемишлянського району Львівської області Позов мотивує тим, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться: вул. Лесі Українки, 6, с. Шпильчина Перемишлянського району. Зазначила, що її сестра [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Шпилина, вул. Лесі Українки,6 та земельну ділянку площею 0,0925 га для ведення особистого селянського господарства в с. Шпиличина, вул.Лесі Українки. Покликається на те, що вказані земельні ділянки були отримання нею на підставі рішень Бібрської міської ради від 15.04.2016року №153 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] в с. Шпильчина по вул. Лесі Українки,6 та передачу земельної ділянки у власність та від 03.06.2016року №241 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] у с. Шпильчина . Вважає, що [PERSON] отримала зазначені ділянки у власність незаконно, оскільки на момент їх прийняття, [PERSON] вже не була власником будинку в с. Шпильчина, вул.Лесі Українки,6. Вважає, що 1/2 частини земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Шпильчина по вул. Л. Українки,6 має належати їй - [PERSON] Покликається на те, що відповідно до рішень Бібрської міської ради, земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,0925 га надавались [PERSON], як власнику усього будинку, знаходяться за адресою: вул. Л. Українки,6 Перемишлянський район. Звертає увагу суду на те, що на момент звернення [PERSON] до Бібрської міської ради із заявами про передачу спірних земельних ділянок у власність, які подавались нею як єдиним власником будинковолодіння, правова підстава набуття у власність будинку рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.10.2013р., ухвалою апеляційного суду Львівської області скасована. Вважає, що відсутнє було право на отримання земельної ділянки, як для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, так і для ведення особистого селянського господарства в с. Шпильчина, вул.Лесі Українки, оскільки таку надали поряд із присадибною ділянкою. Як на підставу задоволення позову покликається на вимоги ст.ст. 89,120 ЗК України, ст.ст.182,334,377 ЦК України та вважає, що у відповідача було відсутнє право на отримання земельної ділянки, як для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд так і для ведення особистого селянського господарства. Відповідач [PERSON] та її представники: [PERSON] та [PERSON] позов заперечили, просили у задоволенні такого відмовити. Зазначають, що позовні вимоги є необґрунтовані, незаконні та безпідставні та такими, що не відповідають вимогам розумності та справедливості. Покликаються на те, що позивач успадкувала після смерті батька, [PERSON] за законом частку належного йому житлового будинку. Однак, зазначені земельні ділянки були в користуванні [PERSON] - матері сторін, що стверджується рішенням Бібрської міської ради народних депутатів №302 від 16.06.1994 року, яким затверджено 0,83 га. Окрім цього, рішенням Бібрської міської ради за №176 від 24.09.1996 року передано у власність [PERSON] земельні ділянки, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,29 га для ведення особистого підсобного господарства, однак право власності на земельні ділянки така не зареєструвала. Вважають, що [PERSON] отримала у власність земельні ділянки не як власник житлового будинку, а успадкувала земельні ділянки за заповітом, після смерті матері [PERSON] Крім цього, зазначають, що до позивача з набуттям права власності на 1/2 частку житлового будинку перейшло право користування 1/2 часткою земельної ділянки, площею 0,25 га на якій розташований житловий будинок, а тому безпідставним і незаконним є позовні вимоги про скасування рішення Бібрської міської ради від 15.04.2016р. та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку. Звертають увагу суду на те, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства отримана у власність гр. [PERSON] безоплатно вперше із земель комунальної власності в межах норм передачі земельних ділянок громадянам, передбачених ч. 1 ст.121 ЗК України. Представник відповідача Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області позов заперечила. У задоволенні такого просила відмовити та повідомила, що земельна ділянки для обслуговування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд передана у власність [PERSON], як спадкоємцю [PERSON] Зазначила, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства відведена у власність вперше із земель комунальної власності, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, на підставі ч. 1 ст. 121 ЗК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,4 ЦК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом і, відповідно, громадянам забезпечені рівні умови захисту права власності на землю. Гарантії рівності умов захисту права власності на землю також передбачені ч. 2 ст. 318 та ч. 1 ст. 386 ЦК України. Районним судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що за адресою: с. Шпилична, вул. Лесі Українки,6 Перемишялнського району Львівської області, на підставі рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21.12.2016року, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.04.2017 р. (а.с.6-12). Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.10.2013 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і спорудами, що знаходиться по вул. Л. Українки,6 в с. Шпильчина Перемишлянського району Львівської області, успадкований нею після смерті матері, [PERSON] (а.с.18-19). Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 01.10.2015 року рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.10.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до Бібрської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмолено (а.с.20-22). Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21.12.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння №6 по вул. Л. Українки в с. Шпильчина Перемишлянського району Львівської області, що належало її матері [PERSON]. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме спадкове майно в порядку спадкування задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинковолодіння №6 по вул.. Л.Українки в с. Шпильчина Перемишлянського району Львівської області, що належало її батькові [PERSON] (а.с.15-17). Відповідно до ч.1,4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності співвласникам жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом ст. 89 ЗК України. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим (ст.121 ЗК). Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відпо відних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч.1,2 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною [PERSON] Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 3 ст. 123 ЗК України). У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішенням Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області V ї сесії Бібрської міської ради VIIго демократичного скликання №153 від 15.04.2016 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] в с. Шпильчина, по вул.. Лесі Українки №6. Передано [PERSON] у власність земельну ділянку, площею 0,2500 га в с. Шпильчина по вул. Лесі Українки №6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.54). Рішенням Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області V ї сесії Бібрської міської ради VIIго демократичного скликання №241 від 03.06.2016 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] в с. Шпильчина. Передано у власність громадянці [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку, площею 0,0925 га в с. Шпильчина по вул.Лесі Українки, поряд з присадибною ділянкою. (а.с.71). Згідно відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. шпиль чина по вул. Лесі Українки,6 (а.с. 73) Згідно рішення №302 від 16.06.1994 р. виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області затверджено розмір земельних ділянок якими користується [PERSON], а саме 0,83 га (а.с.91-92) Як вбачається із рішення №176 від 24.09.1996р. виконавчого комітету Бібрської міської ради народних депутатів Перемишлянського району Львівської області передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, особистого підсобного господарства в с. Шпильчина, а саме [PERSON] 0,25 га. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що Бібрська міська рада Перемишлянського району незаконно передала [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Шпильчина, вул. Лесі Українки,6, оскільки така на момент прийняття оскаржуваного рішення власником житлового будинку не була. Що стосується тверджень відповідачів та їх представників щодо передачі земельної ділянки для обслуговування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у власність [PERSON], як спадкоємцю [PERSON] слід зазначити, що такі не знайшли свого підтвердження. Більше того, спростовуються самим оскаржуваним рішенням Бібрської міської ради міської ради від 15.04.2016 року №153 та технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (а.с. 157 -174), згідно яких Бібрська міська рада розпорядилась земельними ділянками як землями комунальної власності, надавши їх [PERSON], як власнику будинку. Окрім цього, слід зазначити до повноважень Бібрської міської ради Перемишлянського району не входить визначення кола спадкоємців, спадкової маси та визначення розміру частки у спадщині. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1212 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний зваернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст. 1297 ЦК). Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:визнання прав. Необхідність у використанні такого способу захисту виникає тоді, коли право на землю (власності, користування) оспорюється, заперечується іншими особами або створюється неможливість реалізації особою свого права власності на землю або землекористування у звязку з наявністю сумнівів у інших осіб. Так, суд вважає, що на підставі наведеного слід скасувати рішення Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області від 15.04.2016 року №153 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] в с. Шпильчина, вул. Лесі Українки №6 Перемишлянського району Львівської області та передачу земельної ділянки у власність.Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Шпильчина, вул. Лесі Українки,6 Перемишлянського району Львівської області. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Шпильчина, вул. Л. Українки,6 Перемишлянського району Львівської області Що стосується позовної вимоги про скасування рішення Бібрської міської ради від 03.06.2016 року №241 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр.. [PERSON] у с. Шпильчина слід зазначити, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, оскільки така передана у власність в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, у відповідності до ч. 1 ст. 121 ЗК України, що стверджується самим оскаржуваним рішенням та технічною документацією щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.55- 71). Наявність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка межує із земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не свідчить про порушення права позивача, як власника ? житлового будинку.

Outcome: partial