Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить будинок №22, розташований по вул. Трояндова (колишня Фрунзе), в м. Бахмут Донецької області, на підставі договору дарування. Вона є одноосібним власником цього будинку. У будинку зареєстровані як члени її сімї її чоловік [PERSON], а також син [PERSON], який проживав постійно з ними до 2013 року. Однак, з 2013 року, тобто вже більше двох років він у будинку не проживає без поважних причин, оскільки виїхав до Росії. Ніякої участі і у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла він не приймає і у подальшому має намір постійно проживати у Росії. Факт реєстрації відповідача у будинку перешкоджає їй оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно впливає на її майновий стан, тобто у даному випадку йдеться мова про порушення її прав як власника. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяви про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечують, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. На підставі ч. 2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд перевірив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 24 травня 1989 року (а.с.8-9) [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з надвірними будовами та побудовами, який знаходиться у м. Артемівську, вул. Фрунзе, 22, Донецької області, та розташований на земельній ділянці 755.20 кв.м. Відповідно до копії довідки про склад сімї (а.с.10) відповідач прописаний за адресою: Донецька область, м. Артемівськ (Бахмут), вул. Фрунзе (Трояндова), 22, що також підтверджується копією домової книги (а.с.16-18). З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО №495535 (а.с.11), [PERSON] 15 червня 1974 року одружився з [PERSON], після одруження обом присвоєне прізвище «Власенко». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НО №726270 (а.с.14) [PERSON] народився 11 вересня 1979 року і його батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно копії акту від 23 листопада 2016 року (а.с.12) [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO] з 2013 року і по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК України член сімї наймача має такі ж права у тому числі право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей\~10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником будинку №22 по вул. Трояндова, м. Бахмут, Донецької області, відповідач квартиру звільнив добровільно та не проживає в ній з 2013 року. Наявність реєстрації у будинку відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє її права розпоряджатись власним будинком на свій розсуд та перешкоджає їй у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право [PERSON] користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК України, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved