Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. вона та її син - відповідач по справі набули у власність (кожний по ? частині ) квартири [ADDRESS]. Як убачається із довідки форми № 3 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 2 особи : вона і відповідач [PERSON] Кожному із них належить по ? частині квартири [ADDRESS]. Спірна квартира складається з двох кімнат, житловою площею - 29,60 кв.м., загальною площею - 47,10 кв.м. Право кожної із сторін на ? частину житлової площі становить 14,8 (29,60 : 2) кв.м. У даному випадку для забезпечення її права на проживання в спірній квартирі необхідно встановити порядок її користування. Житлова площа 2-х окремих кімнат складає відповідно : 18,9 кв.м. та 10,7 кв.м. Вважає за можливе виділити в користування відповідача кімнату площею - 18,9 кв.м. з балконом, що перевищує його ідеальну частку (14,8 кв.м.), тому житлові права відповідача при встановленні такого порядку користування порушені не будуть, а в її користування виділити кімнату - площею 10,7 кв.м. Посилаючись на ст.358 ЦК України просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату площею - 18,9 кв.м., а в користування [PERSON] виділити кімнату площею - 10,7 кв.м. Коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню залишити в загальному користуванні. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував за посиланням та те, що позивач не проживає в спірній квартирі більше 3-х років. Квартирну плату та комунальні послуги позивач не сплачує. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою він не чинить позивачу. Кімнату 10,7 кв.м. позивач і так не позбавлена можливості використовувати і з моменту придбання квартири між ними була домовленість проте , що позивач буде користуватися даною кімнатою. Зазначав, що на даний час спір відсутній, а тому просив суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. позивач [PERSON] та її син - відповідач по справі набули у власність (кожний по ? частині ) квартири [ADDRESS]. Як убачається із довідки форми № 3 в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 2 особи : позивач і відповідач [PERSON] Кожному із них належить по ? частині квартири [ADDRESS]. Згідно із технічним паспортом квартира складається з двох кімнат, житловою площею - 29,60 кв.м., загальною площею - 47,10 кв.м. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ч.1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як пояснював представник позивача згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою між її співвласниками не досягнуто. Нормою ч.3 ст.358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз*яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами , які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожної із сторін на ? частину житлової площі становить 14,8 (29,60 : 2) кв.м. Приміщення, які просить виділити позивач йому та відповідачу в користування, не відповідають їхнім ідеальним часткам у спільній власності, проте позивач не заперечувала проти виділу відповідачу в користування кімнати площею - 18,9 кв.м., а в її користування кімнату меншу , а ніж становить її частка. В судовому засіданні відповідач не оспорював, що фактично між ними і склався такий порядок користування квартирою він займає кімнату площею - 18,9 кв.м., а мама проживала в кімнаті площею - 10,7 кв.м. Тобто, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, слід встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату площею - 18,9 кв.м., а в користування [PERSON] виділити кімнату площею - 10,7 кв.м. Коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню залишити в загальному користуванні. Крім того, суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою не змінює частки співвласників у праві власності на квартиру. На підставі викладеного та

Outcome: approved