Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Петровської районної у м. Донецьку ради про визнання факту володіння житловим будинком з надвірними побудовами та визнання права власності на житловий будинок з надвірними побудовами за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що з [PERSON] вона знаходилася у шлюбі з 1967 року та по день його смерті - [INFO] року. [PERSON] був користувачем житлового будинку [ADDRESS]. Цей будинок ні за ким не зареєстровано. Оскільки вона користувалася цим будинком більше 44 років, тобто добросовісно заволоділа чужим майном, просить визнати факт володіння вказаним житловим будинком [PERSON] та визнати за нею право власності на цей житловий будинок з надвірними побудовами за набувальною давністю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, свої права уповноважила представнику [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала доводи та обгрунтування позову, наполягала на його задоволенні. Позов задоволенню не підлягає за наступних обставин. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] є самочинно збудованим, без виділу під це будівництво земельної ділянки. Право власності на таке будівництво вирішується у порядку, передбаченому ст. 376 ЦК України та іншими нормами Закону, але не на підставі ст. 344 ЦК України, що і є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. До такого висновку суд дійшов на підставі пояснення представника позивача та дослідивши надані позивачем докази, а саме: ксерокопії свідоцтва, згідно якого 31 березня 1967 року позивач уклала шлюб з [PERSON] ( а.с. 5 ), ксерокопії свідоцтва, згідно якого [PERSON] помер 22.07.88 року ( а.с. 6 ), ксерокопії довідки, згідно якої у КП БТІ м. Донецька на ім'я позивача нерухоме майно не зареєстровано ( а.с. 7 ), ксерокопії довідки, з якої вбачається, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] по день смерті [PERSON] - [INFO] р. ( а.с. 9 ), ксерокопії технічного паспорту, з якого вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] є самочинно збудовано, непланова забудова, межі та площа земельної ділянки підлягають узгодженню в органах земельних ресурсів ( а.с. 10-14 ), відповіді голови Петровської районної у м. Донецьку ради Германа В.Є. про те, що введення в експлуатацію об'єктів нерухомого майна в залежності від категорії складності шляхом реєстрації Декларації або оформлення Сертифіката та компетентним органом у цьому питанні є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю ( а.с. 31 ). Про дослідження інших доказів представник позивача не заявляла. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що за змістом ст. 344 ЦК обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Суд приходить до висновку, що 1) вказане позивачем майно не може бути об'єктом набувальної давності, оскільки воно «не має законного власника», тобто не зареєстровано належним чином; 2) позивач не довела про відсутність у неї титулу (підстави) набуття права власності за інших обставин (у порядку спадщини, внаслідок самовільного будівництва та т.і.). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed