Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником 63/100 частки вказаного будинку, у якому також зареєстрована [PERSON] однак остання не проживає у будинку, оскільки у 2002 році розірвала шлюб з його сином [PERSON] та добровільно виїхала з вказаного будинку. Відповідач в оплаті комунальних послуг участі не бере, її особистих речей в будинку не має, що підтверджується актом КСН «Правий Беріг». У зв`язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Згідно з відповіддю Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 23.05.2000 р. по теперішній час. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26.07.2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Позивач надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Зі згоди позивача та у відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.07.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] затверджена мирова угода відповідно до якої розділено майно подружжя, так [PERSON] на праві власності належить 63/100 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно з реєстраційним посвідченням Маріупольського бюро технічної інвернтарізаціївід 19.09.2001 р., що зареєстровано реєстрі за № 4851, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - 63/100 частки та [PERSON] - 37/100 частки. Згідно з актом про фактичне проживання від 03.06.2019 р., виданого комітетом самоорганізації населення «Правий Беріг», за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований та фактично проживає [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується довідкою про склад сім`ї від 03.06.2019 р. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року не проживає у спірній квартирі, останній добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. На підставі ч.1 ст. 319, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 150, 163 ЖК Української РСР,

Outcome: approved