Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що їй на праві власності належить ? частка квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Співвласником вказаної квартири був [PERSON], який помер [INFO] року, та після його смерті іншу ? частину квартири успадкували відповідачі із часткою 1/8 кожному, а решта ? частки квартири належить її сину [PERSON] Вважає, що відповідачі не були співвласниками спірної квартири, а тому просить припинити право власності відповідачів на свої частки взамін на одержання від неї вартості частки. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Третя особа - [PERSON] - в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази (ст. 11 ЦПК України) суд установив наступне. Згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 10) [PERSON] народилася [INFO] року та її батьком є [PERSON], й після укладення шлюбу 05 грудня 1988 року позивачу присвоєне прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про право власності на житло № 12172 від 09 липня 1996 року, виданого службою приватизації державного житлового фонду в/о «Селидіввугілля», квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] та членам його родини - жінці [PERSON], доньці [PERSON] та онуку [PERSON], тобто вказана квартира перебуває у спільній сумісній власності. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 19 березня 2009 року виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] помер [INFO] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2009 року, виданого державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] ? частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 2010 року, виданого державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] ? частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17 липня 1997 p., Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 11 ч.1 ст.346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється з смертю власника. Згідно статті 1216 даного Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування відповідно ст.1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном неможливе; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членів його сім'ї. Частиною 2 вказаної статті закріплено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зі звіту про незалежну оцінку (а.с. 15) встановлено, що вартість жилої двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], складає 24 040,00 грн. Звертаючись до суду з вказаною заявою позивач повинна була внести на депозитний рахунок суду вартість часток, які належать відповідачам, тобто по 3005 грн. (24040 грн. / 8) за кожну належну частку у спірній квартирі, але позивач цього не виконав. Згідно отриманого письмового заперечення відповідача [PERSON] встановлено, що вона згодна укласти договір відчуження за умови відповідної грошової компенсації вартості часток, але позивач жодного разу не зверталася до неї з такою пропозицією. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється, виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні право щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить припинити право власності відповідачів на частку у спірній квартирі, при цьому не доводячи наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Outcome: dismissed