Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 03.09.2008 року вона одружилася з відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1286 (свідоцтво серії [NUMBER] від 03.09.2008р., а.с.7). В шлюбі є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя у них з часом почало погіршуватися, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб, неповнолітніх дітей залишити на проживання їз нею, після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбу « [PERSON] » та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала, просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, крім того подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає за доцільне постановити рішення про задоволення позовних вимог. Що стосується вимоги позову щодо визначення проживання неповнолітніх дітей, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. То з цього приводу слід вказати таке. Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві просить залишити неповнолітніх дітей проживати з нею, а відповідач з цього приводу не заперечує, то ця вимога позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем теж підлягає до задоволення. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача за наявними у матеріалах справи доказів . Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. судового збору На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved