Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.06.2005 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання їх сина у розмірі ? частини з усіх видів свого заробітку ( доходу), але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 26314, 01 грн. За її розрахунками за період з 18.11.2008 року по 01.10.2014 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 7989,51 грн. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 7989,51 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в попередньому судовому засіданні пояснив, що заборгованість по сплаті аліментів дійсно виникла з його вини, з розміром позовних вимог згоден. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], 27.03.2007 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище : «[PERSON]». Згідно виконавчого листа від 02.06.2005 року з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], були стягнуті аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення ним повноліття. Згідно довідки квартального комітету № 6 від 25.10.2014 року [PERSON] проживає разом з сином - [PERSON], 1999 року народження. Відповідно до довідки Відділу ДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області № 615 від 14.10.2014 року заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2014 року складає 26314,01 грн. Частиною 1 ст.196 Сімейного кодексу України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, будь-яких доказів щодо утворення заборгованості з незалежних від нього причин суду не надав, інших утриманців не має, а тому має змогу працювати і сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі, що визначений судовим рішенням, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини [PERSON], що й не заперечувалося відповідачем. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року). Отже, судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-1041/05, виданого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 02.06.2005 року [PERSON] має сплачувати [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення ним повноліття. За період з 18.11.2008 року по 01.10.2014 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 26314,01 грн., на яку нараховується неустойка в розмірі 7989 грн. 51 коп. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як законно обґрунтовані, визнані відповідачем та підтверджені документально. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 196 Сімейний Кодекс України, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та

Outcome: approved