Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що вона з відповідачем 28 квітня 2007 року уклали шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку: [PERSON] [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, що негативно впливає на виховання дитини, а тому вона прийшла до переконання, що сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарсько - Волинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №15, дочку - [PERSON] [INFO] залишити проживати з нею, змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надіславши до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарсько - Волинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя [PERSON] від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] , що слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, що негативно впливає на виховання дитини, сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач у своїй позовній заяві просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] » та залишити проживати з нею дочку [PERSON] [INFO] , беручи до уваги, що спір щодо проживання дитини відсутній, відповідач в свої заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, а тому враховуючи положення ст.113 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved