Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.05.2014 року. Від шюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спочатку їх сімейне життя складалося добре, проте протягом останнього часу відносини між ними поступово погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносни та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Можливості зберегти сім`ю не має. Основна причина розпаду сім`ї це відсутність між ними взаєморозуміння і довір`я. Вони переконалися, що є зовсім різними людьми. З липня 2020 року вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Позивач вважає, що щлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем тривалий час мають негативний характер; надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, тому це лише погіршить стан її відносини з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі. Примирення між нею та відповідачем неможливе, продовжувати такі шлюбні відносини з відповідачем вона не бажає. У зв`язку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, заперечень не має. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність малолітньої дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а саме : копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , згідно якого 14.05.2016 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу : чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] .ю з якого вбачається, що його батьками є сторони по справі; копією паспорту [PERSON] , серія [NUMBER] ; копією паспорта [PERSON] , серія [NUMBER] . Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені документально та визнані відповідачем. Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, а тому суд вважає необхідним здійснити стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.. Що стосується вимог про стягнення інших судових витрат, а саме витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, то суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Однак позивач, до позовної заяви надає лише Договір (Угоду) про надання правової допомоги від 30.11.2020 року, укладеного між нею та адвокатом Миргородським В.П., згідно з п.4.1 якого за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар у розмірі 3000 грн.. Будь-яких інших документів, які б підтверджували суму понесених нею витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано не було, у зв`язку з чим вимоги про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-112 Сімейного кодексу України, п.48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року,

Outcome: partial