Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона являється власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку, зареєстровано місце проживання колишніх квартирантів покійної матері позивачки - відповідачів по справі, які не проживають за вказаною адресою з вересня 2016 року, а існування їх реєстрації порушує права позивача як власника житла, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за мешканців, які фактично не проживають в будинку, та позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, просила визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Ухвалою судді від 09.12.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 13.02.2020 року підготовче судове провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а також пояснила суду, що відповідач-1 разом із своїми дітьми не проживає у вказаному домоволодінні упродовж тривалого часу, не є членом родини позивача та будь-яких домовленостей щодо подальшого проживання відповідачів у будинку між ними не було, в добровільному порядку відповідачі знятися з державної реєстрації місця проживання не бажають, проте їх подальша реєстрація обмежує можливість розпорядження належним позивачу майном, в звя`зку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності. В судовому засідання відповідач 1- [PERSON] , яка є також законним представником неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що іншого власного житла вона не має, не працює, оскільки на даний час здійснює догляд за дітьми, а тому реєстрація місця проживання у домоволодінні позивача їй необхідна для отримання відповідної допомоги на утримання дітей. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, вважала позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не гуртуються на законі та порушують права неповнолітніх дітей, оскільки відповідачі не мають власного житла, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи - органа опіки та піклування -Покровська сільська рада Білозерського району Херсонської області, в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін та представників третіх осіб-органів опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх з точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 13.11.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Алпеєвою Т.В. за №1187, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №188606115 від 13.11.2019 року, [PERSON] належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Посад-Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 1139 від 15.11.2019 року, [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично за вказаною адресою не проживає з вересня 2016 року. Вищевказаний факт також підтверджується актом обстеження депутата Посад-Покровської сільської ради від 14.11.2019 року та витягом з облікової картки об`єкта по господарського обліку на 2016 - 2020 роки за адресою домоволодіння: [ADDRESS] . Допитані під час судового засідання свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають по сусідству з будинком позивача та раніше, коли була дива минула власниця булдинку, в ньому проживала [PERSON] з дітьми, певний час відповідачі проживали там періодично, проте понад два роки відповідачі не проживають за вказаною адресою, будинок стоїть порожнім, на прохання позивача, яка проживає в іншому населеному пункті, свідок [PERSON] приглядає за вказаним домоволодінням. Частиною першою статті 383 ЦК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (шість місяців), проводиться в судовому порядку. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживають за іншою адресою та більше шести місяців відсутні за місцем своєї реєстрації в будинку позивача, інших домовленостей між сторонами щодо подальшого користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація останніх в житловому будинку позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим вказане порушене право власності позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Одночасно суд вважає, що визнання малолітніх дітей- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком, не порушує Конвенцію про захист прав дітей, так як відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Тобто батьки повинні піклуватися про своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей та забезпечити їх житлом, що визначено ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства». Таким чином, малолітні діти не мають права самостійно обирати місце проживання і набувають право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вони проживають. Права малолітніх дітей є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітні діти не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права їх батьками. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача-1, яка також є законним представником інших відповідачів, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved