Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що вона згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2011 року є власником ? частини нерухомого майна, а саме: розважального комплексу літ А, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Співвласником ? частини зазначеного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2011 рокубув її чоловік [PERSON]. 22.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] як фізичною особою - підприємцем було укладено нотаріально засвідчений договір оренди( найму), відповідно до якого [PERSON] передав на сім років в оренду [PERSON] зі сплатою 300 грн. щомісячно, нерухоме майно: приміщення №2 - вестибюлю, приміщення №3 - адміністратора боулінга, приміщення №4 - залу кафе, приміщення №5 - бару, приміщення №16 - санвузла відвідувачів, приміщення №16 - санвузла відвідувачів, 1\\3 частину приміщення №14 -боулінгу із розважального комплексу літ. «А». [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на ? частку розважального комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За час життя спадкодавцем було складено заповіт, за яким останній заповів свою частку розважального комплексу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Зазначені особи прийняли спадщину за заповітом, кожний на 1/8 частку розважального комплексу. Враховуючи, що її частка та частка її чоловіка в нерухомому майні ( розважальному комплексі) в натурі не виділялася, не визначався між співвласниками порядок користування зазначеним майном,згоди на передачу в оренду частини розважального комплексу вона не надавала, передані відповідачу приміщення в розважальному комплексі не були зареєстровані як самостійний об'єкт права власності, а є часткою цілісного майна, просила договір оренди з підстав, зазначених у ст.ст.203,215,355,358, 364,367,761 ЦК України, визнати недійсним, оскільки він порушує її право володіння, користування та розпорядження майном як співвласника спільного майна - цілісного майнового комплексу. Також просила понесені нею судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Пояснила, що рішенням суду вже був вирішений зазначений спір між сторонами та відмовлено у задоволенні позову. Крім того, зазначила, що відсутні докази надання згоди позивача на укладання договору оренди. Представник третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з зазначених позивачем підстав. Позивач, відповідач та треті особи на стороні позивача без самостійних вимог в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 17.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], придбано в рівних частках кожним розважальний комплекс, загальною площею 1000 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Право приватної спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно було в установленому законом порядку зареєстровано сторонами, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.6-7). 22.02.2013 року між [PERSON] як орендодавцем та [PERSON] як орендарем було укладено договір оренди (найму), відповідно до якого орендодавець передав на сім років в оренду орендарю зі сплатою 300 грн. щомісячно, нерухоме майно - приміщення №2 - вестибюль, площею 34,10 кв.м., приміщення №3 - адміністратор боулінга, площею 7,10 кв.м., приміщення №4-зал кафе, площею 128,0 кв.м., приміщення №5-бар, площею 16,40 кв.м., приміщення №16-санвузол відвідувачів, площею 6,40 кв.м., приміщення №16-санвузол відвідувачів, площею 4,50 кв.м., 1\\3 частину приміщення №14-боулінг, площею 112,7 кв.м., що складає загальну площу 309,2 кв.м. із належної орендодавцю 1\\2 частки від розважального комплексу літ. «А», загальною площею 1000 кв.м.(а.с.10). Сторони не оспорювали ту обставину, що виділ (поділ) часток власників в зазначеному нерухомому майні нездійснювався, порядок користування ним не визначався. Доказів надання згоди позивачем на укладання спірного правочину суду не надано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть №646, зроблений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 31.03.2014 року (а.с.8). За час життя спадкодавцем було складено заповіт від 22.05.2013 року, за яким останній заповів свою частку розважального комплексу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, в тому числі і на ? частку розважального комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Сторони за справою неоспорювали, той факт, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадшину за заповітом на ? частину розважального комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] прийняли шляхом звернення до нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Свідоцтва про право на спадщину до теперішнього часу ними не отримані. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до зазначених правових норм співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутністю згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Аналогічним чином, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору чи в судовому порядку, співвласниками вирішується питання про виділ (поділ) нерухомого майна, що перебуває у їх частковій власності (ст. ст. 364, 365, 367 ЦК України). Статтею 761 ч.1 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належить майнові права. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Враховуючи, що на момент укладання договору оренди право кожного з співвласників нерухомого майна (розважального комплексу) не обмежувалося якоюсь чітко визначеною частиною, оскільки виділ (поділ) нерухомого майна, що перебувало у спільній власності, між сторонами здійснений не був,та правом розпоряджатися (у тому числі надати в оренду) своїм майном повинні всі його власники, а згода позивача на укладання договору оренди була відсутня, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та спірний правочин необхідно визнати недійсним, з підстав, зазначених ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки не дотримано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені чинним законодавством. На підставі ст. 88 ЦПК підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, а саме судового збору у розмірі 243,60 грн. Доводи представника відповідача щодо вирішення зазначеного спору суд до уваги не приймає, вважає їх безпідставними, оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.12.2014 року в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено з тих підстав, що позов заявлено позивачем передчасно, оскільки не сплинув встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та не притягнуті до участі в справі спадкоємці, та спір по суті вирішений не був. На підставі викладеного,

Outcome: approved