Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з позивачем. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 26.03.2018 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача кошти на її особисте утримання в розмірі 1000,00 грн., щоміячно, починаючи з 25.10.2017 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.07.2018р. апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Рішення суду знаходиться на виконанні в Броварському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ, проте відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати аліментів, внаслідок чого станом на 31.10.2018 року заборгованість по аліментах становить 9412, 43 грн. Дана заборгованість виникла внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, що призводить до порушення оспорюваних законом прав та інтересів на належне утирмання позивача, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 25.10.2018 року по 31.10.2018 року в розмірі 3351 грн.65 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач позов не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітнього малолітнього [PERSON], [INFO] являються сторони по справі. Встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 26.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Білоцерківського міського суду від 26.03.2018 року по справі №357/12883/17 2/357/860/18 з [PERSON] були стягнуті на користь [PERSON] кошти на її особисте утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.10.2017 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.07.2018 р. рішення Білоцерківського міськрайонного суду залишено без змін. Встановлено, що 07.08.2018 року державним виконавцем Броварського міськрайонного ввідділу ДВС ГТУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження № 56875989 та постановою державного виконавця було здійснено звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено до виконання за місцем роботи відповідача, в ТОВ «Нова пошта». Згідно довідки Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції за №56301 від 31.10.2018 року станом на 31.10.2018 року заборгованість по аліментам [PERSON] за вищевказаним рішенням суду становить 9412 грн. 43 коп. Згідно довідки ТОВ «Нова пошта» №6649 та №6650 від 12.12.2018 року, позивач [PERSON] працював в ТОВ «Нова пошта» на посаді фахівець (приймальник) та дохід [PERSON] за період з 01.11.2017р. по 17.01.2018р. склав 42 650 грн. 22 коп., а за період з 24.04.2018 р. по 30.11.2018 р. склав - 84 837 грн. 55 коп. Позивач в судовому засіданні, підтримуючи позов, суду пояснила, що з вини відповідача виникла заборгованість по аліментах на її користь. [PERSON] замість того, щоб відразу сплатити їй кошти, подав апеляційну скаргу і справа тривалий час розглядалася. Відповідач, заперечуючи позов, суду пояснив, що вказана заборгованість виникла не з його вини, оскільки державний виконавець розпочав процедуру виконання вказаного рішення суду, лише в серпні 2018 року та в жовтні 2018 року з [PERSON] було стягнуто кошти за рішенням суду 2754,24 грн. Крім того, відповідач в період з березня 2018 року виплачував на користь позивача аліменти на утримання їх дитини. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно норм цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, а суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. За ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліметами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006р. - передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З встановлених судом обставин вбачається, що відповідач не оскаржує розмір заборгованості по коштам, які з нього стягнуті на користь позивача за рішенням суду. Підставою для стягнення неустойки з особи має бути її вина, тобто притягнути до відповідальності відповідача можливо було б, лише, за наявності його вини у простроченні сплати аліментів. Але той факт, що відповідач не розпочав добровільне виконання рішення суду, яке не набрало законної сили, не є підставою для притягнення [PERSON] до відповідальності у вигляді стягнення пені. Відповідач скористався своїм правом на оскарження рішення суду і розпочав його виконувати, після набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що 04.07.2018 року набрало законної сили судове рішення про стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 1000 грн., щомісяця, на особисте утримання [PERSON], а в серпні 2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання даного рішення і в жовтні 2018 року було стягнуто з [PERSON] кошти на утримання позивача, як поточний платіж за жовтень 2018року, так і частково заборгованість по цих коштах /всього-2754,24 грн./. В подальшому, відбувається належне виконання рішення суду, систематично відраховуються із заробітної плати відповідача кошти з виконання вказаного судового рішення. Зазначені обставини та дії відповідача не можна розцінювати, як вина платника аліментів, а отже, відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності за прострочення їх сплати. На підставі ст. ст.194,195,196 СК України,

Outcome: dismissed