Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON]\~про розірвання шлюбу\~та стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що 01.08.2013\~року сторони\~зареєстрували шлюб\~у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1680. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Глушкова» на «Ткачук». Від шлюбу\~сторони мають\~малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обовязки, внаслідок чого шлюб існує формально. Відповідач участі\~у вихованні\~дитини не\~приймає,\~дитину не\~відвідує,\~коштів на\~її утримання\~не надає. В\~звязку з\~викладеним вище\~позивач звернулася\~з даним\~позовом до\~суду та\~просила розірвати\~шлюб між\~ними і\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~аліменти на утримання\~неповнолітньої доньки\~[PERSON],\~[INFO],\~в твердій\~грошовій сумі\~в розмірі 3 500,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В судове\~засідання позивач\~не зявилася,\~проте подала\~до суду\~заяву в\~якій зазначила,\~що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі. Щодо стягнення аліментів на утримання дочки, уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі розміром 2\~000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також\~справу просила розглядати у її відсутність. Судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу просила залишити за нею. Відповідач в\~судове засідання\~не зявився,\~подав до\~суду заяву\~в якій\~зазначив,\~що уточнені\~позовні вимоги\~визнає в\~повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглянути у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2013\~року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1680 (а.с. 13). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Глушкова» на «Ткачук». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 14). З довідки\~№ 1687\~від 18.03.2019\~року,\~виданої ТОВ\~«ЖЕО» вбачається,\~що позивач\~по даній\~справі та\~її донька\~[PERSON] проживають за адресою: [INFO] (а.с. 24). Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обовязки, внаслідок чого шлюб існує формально, а тому його збереження буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. Крім того, відповідач не надає матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині та не приймає участі в її утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо\~розміру аліментів,\~які підлягають\~стягненню на\~користь позивача,\~суд враховує\~те,\~що спільна\~дитина проживає\~разом з\~позивачем,\~перебуває на\~її повному\~утриманні,\~що потребує\~значних коштів.\~Разом з\~тим,\~зважаючи на\~розмір заявлених\~вимог, визнання позову відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі, який просить позивач, а саме 2 000,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Відповідно до\~положення ч.1\~ст.\~191\~СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 768,40 грн. в дохід держави. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати за вимогу про розірвання шлюбу слід залишити за позивачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved