Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що Наказом №56-к від 02.04.2007 року вона була прийнята у Відкрите акціонерне товариство «Укрхімпроект» на посаду бухгалтера. У подальшому перейменоване згідно наказу по підприємству від 27.04. 2011 року №15 у Публічне акціонерне товариство «Укрхімпроект» та потім згідно наказу по підприємству від 20.12.2018 №43-ОД у Приватне акціонерне товариство «Укрхімпроект» і згідно наказу по підприємству від 27.11.2019 №51-ОД перейменоване у Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг». Наказом від 22.11.2019 №160-ОС року вона була звільнена із займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконання власником законодавства про працю, умов колективного договору. В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, посилаючись на відсутність коштів та не виплатив їй розрахункові кошти. 08.01.2020 нею було надіслано листа до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання - Інжиніринг» щодо виплатити у повному обсязі їй заборгованості по заробітній платі, а також в обов`язковому порядку направити довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату на адресу її постійного місця проживання. 19.02.2020 року від Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» вона отримала письмову відповідь про те, що виплата заборгованості буде відбуватися у першочерговому порядку в найкоротші строки, без зазначення конкретної дати повного погашення боргу по заробітній платі. 27.02.2020 року та 28.02.2020 року Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» здійснило частковий розрахунок з заробітної плати перерахувавши на їй розрахунковий рахунок в АБ «Укргазбанк» грошові кошти у сумі 7000,00грн. та 10000,00грн. Сума невиплаченої заробітної плати на день подання позовної заяви становить 51437,08грн. Крім того, оскільки з дня звільнення відповідач не виплатив її заробітну плату тому, відповідно дост.117КЗпП України, в разі невиплати звини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені ст.116КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатній працівникові його середній заробіток за весь час затримки подень фактичного розрахунку, тобто починаючи з 23.11.2019 року по день винесення рішення. Її середньоденна заробітна плата становить 444,90грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на її користь не виплачену заробітну плату у розмірі 51437,08грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. В судове засідання позивач не з`явилися, надала до суду заяву, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 51437,08грн., а також середній заробіток з моменту звільнення по день винесення рішення, просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача АТ «Сумське машинобудівне науково виробниче об`єднання- Інжиніринг» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «УКРХІМПРОЕКТ» та 22.11.2019 була звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.9-11). 03.12.2019 ПрАТ «УКРХІМПРОЕКТ» змінило найменування на АТ «Сумське машинобудівне науково виробниче об`єднання - Інжиніринг». Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог ст.117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Як вбачається з розрахункового листа за листопад 2019 року наданого відповідачем, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на листопад 2019 року становить 68437,08грн. Згідно виписки банку АТ «Укргазбанк» за 02.03.2020 [PERSON] було перераховано 27.02.2020 року - 7000грн., 28.02.2020 року 10000,00грн., невиплаченої заробітної плати. Сума невиплаченої заробітної плати на день подання позовної заяви становить 51437,08грн.( 68437,08грн. - 7000грн.- 10000,00грн.) Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 51437,08грн.(ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 444,90грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 23.11.2019 року по 15.05.2020 року, становить 118 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 52498грн.20коп. (444,90х118 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по не виплаченій заробітній платі в розмірі 51437,08грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52498грн.20коп., з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 1039,35грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved