Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що починаючи з 1994 року вона користується домоволодінням розташованим за адресою: [ADDRESS], що належало на праві власності [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначила, що вона добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується вказаним домоволодінням (житловим будинком з надвірними спорудами), доглядає за ним та здійснює його утримання, а тому, посилаючись на викладені обставини, просить визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно із Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 28.08.1977 року, [PERSON] дійсно належав на праві власності житловий будинок з належними до нього будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Після смерті [PERSON], на ім'я її спадкоємця [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.04.1994 року на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Вказане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.04.1994 року, видане [PERSON] підлягало реєстрації у Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Разом з цим, у суду відсутні будь-які фактичні дані про те, що [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, а тому слід зробити висновок, що, отримавши право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування), у нього не виникло право власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Вказана інформація щодо зазначеного домоволодіння також відображена в інвентаризаційній справі № 6252 на будинок (а.с. 5 - 6). Отже, оскільки, попередній власник спірного майна - [PERSON] померла, а її правонаступник (спадкоємець) - [PERSON] не отримав право власності на спадкове майно, суд приходить до висновку, що попередній власник даного нерухомого майна не міг бути відомим позивачу, як давнісному володільцю. З отриманих за запитом суду даних, а саме: Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18.02.2015 року, вбачається, що нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] - є безхазяйним та, відомості щодо нього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно і Державному реєстрі іпотек, - відсутні (а.с. 43 - 44). В пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] показали суду, що позивач доглядає та постійно володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. Свідки [PERSON] і [PERSON], які з 1972 року і 1980 року відповідно проживають за адресою: [ADDRESS], показали, що по сусідству за адресою: [ADDRESS] проживала жінка на ім'я [PERSON]. Як пояснила свідок [PERSON] ця жінка померла у 1993 році, вона була самотня. Свідки показали, що їм відома особа позивача, як жінки, яка з початку 90-х років минулого століття «хазяйнує» у домоволодінні за вказаною адресою, доглядає будинок, утримує його у порядку і належному стані. Свідки [PERSON] і [PERSON] з позивачем особисто не знайомі, однак знають її як сусідку. Як уточнив свідок [PERSON] позивач відома йому на ім'я [PERSON], вона і дотеперішнього часу (тобто станом на дату допиту свідка) користується зазначеним домоволодінням. Свідок [PERSON] показав, що у 1994 році він повернувся на постійне проживання до домівки батьків за адресою: [ADDRESS], де у той час і познайомився із позивачкою, яка проживала по сусідству у будинку № 20. Зазначив, що і на даний час (тобто станом на дату допиту свідка) позивач знаходиться у вказаному домоволодінні. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (п. 9 постанови від 07.02.2014 року № 5). Отже, з показань допитаних в судовому засіданні свідків судом встановлено, що позивач відкрито і безперервно володіє нерухомим майном у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], протягом понад як десять років. Показання свідків, які сприймають позивача як сусідку, підтверджують той факт, що остання не приховує факт знаходження спірного майна в її володінні, яке не переривалось протягом всього строку набувальної давності. При цьому, судом не встановлено, що позивач, при заволодінні спірним майном знала або могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а тому, суд вважає, що володіння позивачем зазначеним майном є добросовісним. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно заволоділа безхазяйним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом більше як десяти років. Одночасно, зважаючи на роз'яснення дані судам у пункті 11 згаданої вище постанови від 07.02.2014 року № 5 та, враховуючи, що строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, суд зараховує лише строк з 01 січня 2001 року. За таких обставин, позивач набула право власності на вказане спірне майно за набувальною давністю, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved