Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що її чоловіку 10 лютого 1982 року був виданий ордер на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , дана квартира має статус комунальної. Чоловік позивача помер [INFO] . Крім неї в квартирі зареєстрований її син [PERSON] та онук [PERSON] , відповідач по справі. Відповідач хоча і зареєстрований, але в квартирі не проживає тривалий час, його особистих речей в квартирі не має. Її усні вимоги знятися з реєстрації відповідач ігнорує. В зв`язку з реєстрацією відповідача вона несе додаткові витрати по оплаті квартирної плати, не має можливості оформити субсидію, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню майном, тому просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Вказала, що відповідач з 2009 року в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, не несе будь-які витрати по утриманню житла, добровільно покинув житло, благоустроєм квартири не займається, перевіз всі особисті речі до іншого житла. Добровільно знятися з реєстрації не бажає, тим самим перешкоджає, не дає позивачу змоги вирішити ряд питань, пов`язаних з житлом, а саме щодо оформлення субсидії. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Вказав, що дійсно тривалий час не проживає в квартирі, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей в квартирі немає, жодних претензій до позивача не має. Представник третьої особи, виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника та просила вирішити справу на власний розсуд. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Вказав, що дійсно відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.\~206\~ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтями 1, 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] 10 лютого 1982 року був виданий ордер на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 28,83 кв.м, зі складом сім`ї з трьох осіб. Дана квартира має статус комунальної. Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 05 квітня 2016 року. В квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , її син [PERSON] та онук [PERSON] - відповідач по справі. З 2009 року відповідач в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач в квартирі не з`являється. Всі обов`язки, пов`язані з договором найму житлового майна, виконує позивач по справі. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст.\~167\~ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім`ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Факт не проживання відповідача по справі в квартирі [ADDRESS] з 2009 року вбачається з актів, складених сусідами від 15 листопада 2018 року та від 11 березня 2019 року, в яких зазначено, що відповідач [PERSON] з 2009 року, тобто тривалий час, за вище вказаною адресою не проживає, а проживає за адресою: [ADDRESS] . В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу\~України» роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в будинку більш ніж десять років, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved