Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, в обґрунтування позову зазначила, що 26.02.2016 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] в них народилась спільна дитина - [PERSON] . [INFO] в них народилась друга спільна дитина - [PERSON] ). Крім того, від попереднього шлюбу вона має ще одну дитину [PERSON] [INFO]. Вона має трьох дітей, має статус багатодітної матері і отримує відповідні пільги. З часом її відносини з [PERSON] , молодших дітей, почали псуватися, відповідач почав застосовувати до неї фізичне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякувані, застосовувати фізичну силу. Тому 16.10.2020 року вона вимушена була звернутися до Індустріального районного суду з заявою про розірвання шлюбу. Крім того, одночасно с даною позовною заявою, вона звернулась з заявою про видання обмежувального припису, оскільки хоче огородити себе та свої дітей від психо-емоційних травм. При цьому обмежувальний припис на 10 днів вже отриманий нею від поліції та отримувався раніше. Наразі, [PERSON] з ними не проживає, а проживає за місцем своєї реєстрації [ADDRESS] . Вони з дітьми проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] , дана квартира облаштована для комфортного життя її родини. 1/3 даної квартири належить їй на підставі договору міни №2167 рід 27.06.2011. На даний час, питанням виховання дітей відповідач не займається. Всіма справами дітей опікується саме вона: водить молодших у дитячий садок, на спортивні секції та опікується питаннями здоров`я дітей. Вона навіть влаштувалась на постійне місці роботи той садок, куди ходять її молодші діти, аби приділяти їм максимальної уваги. Тому, наразі вона має постійне місце роботи, з 27.08.2020 працює на посаді помічника вихователя у дошкільному навчальному закладі №338 і має постій дохід на утримання дітей. Відповідно до характеристики з місця роботи, до неї зауважень та нарікань за час її роботи не було. Наразі, Відповідач, погрожує забрати від неї дітей, але його істинних намірів вона не розуміє. Незважаючи на бажання відповідача забрати у неї її дітей, відповідач перестав утримувати їх, у зв`язку із чим їй довелось звернутись із позовом до суду про стягнення аліментів. Просить суд встановити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але до його початку надав заяву про розгляд справи без їхньої участі та надали висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.02.2016 року. (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . (а.с. 5,6). В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, діти проживають з матір`ю, що вбачається з Акту обстеження умов проживання від 30.10.2020 року [PERSON] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] проживають її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , для дітей створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Позивач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . (а..11). Судом встановлено, що 22.10.2020 року було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №235324, згідно якого [PERSON] у зв`язку із вчиненням домашнього насильства, відносно дружини [PERSON] , заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою до 02.11.2020 року. Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] від 12.03.2021 року №3/9-36, вбачається доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю [PERSON] . Також у висновку зазначено, що батькові [PERSON] рекомендовано пройти психологічне діагностування його батьківського потенціалу, стилю поведінки та психоемоційного стану. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю відповідає найкращим інтересам дітей, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дітей на даний час разом з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved