Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 3000 грн. щомісячно. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені у позовній заяві. В підготовчому засіданні позивач позов підтримала повністю та з аналогічних підстав. Крім того, зазначила, що близько року з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Наміру поновлювати спільне сімейне життя не має та наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач надає нерегулярно. Просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей в розмірі 3000 грн. Відповідно до норм ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони близько року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Наміру поновлювати спільне сімейне життя сторони не мають. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Від подружнього життя сторони мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтвах про народження яких відповідач записаний батьком ( свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно ). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За положеннями ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі 2218 грн. Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного та

Outcome: approved