Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення трудового договору, який укладений сторонами 3 вересня 2012 року. В позові зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з зазначеного часу, працюючи на посаді практичного психолога. З листопада 2012 року позивач знаходилась у відпустці з вагітності, пологів, а також по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після закінчення вказаної відпустки у лютому 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Хоча вона і отримала свою трудову книжку з записом про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, проте розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено, що на території м. Горлівка, де тривало працевлаштування позивача, діяльність державних органів влади України припинена та фактично не здійснюється. Неможливість оформлення припинення трудового договору у встановленому законодавством України порядку зумовила звернення позивача до суду. У звязку з викладеним [PERSON] просить визнати припиненими її трудові стосунки з Горлівською загальноосвітньою школою I-П ступенів № 59 Горлівської міської ради Донецької області з 10 лютого 2016 року у звязку із звільненням за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення спору, не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, задоволення позову та згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі позивача, на підставі наявних в справі фактичних даних про права та взаємовідносини сторін. Представник відповідача юридичної особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце вирішення спору, до суду не зявився з невідомих причин, не надавши заперечень проти позову, а також заяви про вирішення справи у відсутність представника. За згаданих обставин за згодою позивача, висловленою у її письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 3 вересня 2012 по 10 лютого 2016, працюючи на посаді практичного психолога. З листопада 2012 року позивач знаходилась у відпустці з вагітності, пологів, а також по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З запису в трудовій книзі позивача під номером 17 вбачається, що її звільнено з вказаної установи освіти з 19 лютого 2018 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (а. с. 6). В силу ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), а згідно із ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Виходячи з наведених положень законодавства про працю, працівник має право в будь-який момент ініціювати припинення укладених на невизначений строк трудових відносин, подавши відповідну заяву. Таким чином, перебування особи на певній посаді є втіленням її особистого волевиявлення і вона вправі розірвати договір за власним бажанням. Позивач скористалася цим правом, звернувшись до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням 10 лютого 2016 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено, що на території м. Горлівка Донецької області, де знаходиться відповідач, діяльність державних органів влади України припинена та фактично не здійснюється. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В силу ч. 1 ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процедура припинення трудових відносин фізичних осіб і власників або уповноважених ними органів передбачена законодавством України про працю. Разом з тим через особливий статус території, на якій розташований заклад освіти, суд не може констатувати, що звільнення позивача відбулося у встановленому законодавством України порядку. У звязку з викладеним в інтересах дотримання гарантованих законом прав особи суд вважає за необхідне застосувати обраний позивачем спосіб захисту права і ухвалити про припинення трудових відносин між позивачем і Горлівською загальноосвітньою школою I-П ступенів № 59 Горлівської міської ради Донецької області.

Outcome: approved