Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем знаходяться у шлюбі, який зареєстровано 20 листопада 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №223. Від спільного життя дітей не мають. Подружні стосунки між ними припинені остаточно два роки тому, через різні погляди на життя, постійні сварки та втрату почуття поваги один до одного. За вказаних обставин їх шлюб існує формально і його збереження вже не можливе та буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, позивач просила після розірвання шлюбу надати їй дівоче прізвище - [PERSON] . Позивач як і її представник - адвокат Остапенко А.І., у судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано заяву, в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить справу розглядати за їх відсутності. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але подав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши заяви сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, встановив, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №223. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] . Від спільного життя дітей не мають. Подружні стосунки між ними припинені, примирення вони не бажають. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Разом з цим, клопотання позивача про надання їй дівочого прізвища - [PERSON] , є безпідставним і задоволенню не підлягає, оскільки особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] . Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Таким чином 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved