Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь не\~нараховану та\~не виплачену\~заробітну плату\~в розмірі\~116\~942,56\~гривень та\~стягнути компенсацію\~за несвоєчасно\~виплачену заробітну\~плату,\~за період\~з грудня\~2015\~року по\~вересень 2019\~року,\~станом на\~березень 2021\~року в\~розмірі 25\~227,70\~гривень.\~Свої вимоги\~мотивує тим,\~що вона\~з 07.12.2015\~року працювала\~завідувачем складу\~цеху 001,\~а з\~20.08.2018\~року \~завідувачем центрального\~складу цеху\~001\~ДП «Львівський\~державний завод\~«ЛОРТА» та\~12.09.2019\~року була\~звільнена за\~власним бажанням.\~Відповідач протягом\~2015-2018\~року порушував\~її право\~на належну\~оплату праці,\~встановивши розмір\~посадового окладу\~нижчий,\~ніж гарантований\~галузевою угодою.\~Так,\~ДП «ЛДЗ\~«Лорта» створено\~відповідно до\~наказу Міністерства\~промислової політики\~України від\~29.07.1998\~р.\~№261\~на базі\~майна госпрозрахункових\~структурних підрозділів\~Державного концерну\~«Лорта» і\~таке входить\~до переліку\~об`єктів державної\~власності,\~що не\~підлягають приватизації.\~Оскільки ДП\~«ЛДЗ «Лорта»\~є державним\~оборонним підприємством,\~то на\~нього поширюється\~дія Галузевих\~угод.\~Так,\~у період\~з 2015\~року і\~до 2016\~року на\~підприємстві діяла\~Галузева угода\~на 2010-2011\~роки між\~Міністерством промислової\~політики України,\~Фондом державного\~майна України,\~Всеукраїнським об`єднанням\~обласних організацій\~роботодавців підприємств\~машинобудівної та\~металообробної галузей\~«Металіндустрія-Україна»\~та профспілками\~автомобільного та\~сільськогосподарського машинобудування,\~машинобудівників та\~приладобудівників,\~космічного та\~загального машинобудування,\~радіоелектроніки та\~машинобудування,\~лісових галузей,\~машинобудування та\~металообробки,\~суднобудування,\~оборонної промисловості,\~енергетики та\~електротехнічної промисловості,\~атомної енергетики\~і промисловості\~України,\~що об`єдналися\~для ведення\~колективних переговорів,\~яка в\~подальшому пролонгована.\~Відповідно до\~положень вказаної\~Галузевої угоди\~мінімальний посадовий\~оклад завідувача\~складу цеху,\~у її\~випадку,\~з грудня\~2015\~року по\~вересень 2016\~року,\~мав бути\~розрахований таким\~чином:\~мінімальна заробітна\~плата X\~1,25\~(співвідношення\~між законодавчо\~встановленою мінімальною\~заробітною платою\~та мінімальною\~тарифною ставкою\~робітника першого\~розряду третьої\~сітки)\~X\~1,35\~(мінімальний\~посадовий оклад\~техніка без\~категорії,\~що дорівнює\~місячній тарифній\~ставці робітника\~третього розряду\~третьої сітки\~згідно з\~Додатком №1\~до Галузевої\~угоди)\~X\~1,38\~(мінімальний\~коефіцієнт міжпосадового\~співвідношення посадового\~окладу завідувача\~складу цеху\~до посадового\~окладу техніка\~згідно з\~Додатком №4\~до Галузевої\~угоди).\~З вересня\~2016\~року на\~ДП «ЛДЗ\~«ЛОРТА» діє\~Міжгалузева угода\~у сферах\~машинобудування,\~металообробки,\~електротехніки,\~радіолектроніки,\~приладобудування,\~суднобудування,\~деревообробної та\~паперової,\~легкої та\~текстильної промисловості\~України на\~2016-2020\~рр.\~Відповідно до\~Міжгалузевої угоди\~мінімальний посадовий\~оклад завідувача\~складу цеху\~з вересня\~2018\~року по\~20\~серпня 2018\~року мав\~бути розрахований\~таким чином:\~мінімальна заробітна\~плата X\~1,5\~(співвідношення\~між законодавчо\~встановленою мінімальною\~заробітною платою\~та мінімальною\~тарифною ставкою\~робітника першого\~розряду третьої\~сітки)\~X\~1,35\~(мінімальний\~посадовий оклад\~техніка без\~категорії,\~що дорівнює\~місячній тарифній\~ставці робітника\~третього розряду\~третьої сітки\~згідно з\~Додатком №1\~до Міжгалузевої\~угоди)\~X\~1,38\~(мінімальний\~коефіцієнт міжпосадового\~співвідношення посадового\~окладу завідувача\~складу цеху\~до посадового\~окладу техніка\~згідно з\~Додатком №4\~до Галузевої\~угоди). Згідно Міжгалузевої\~угоди мінімальний\~посадовий оклад\~завідувача центрального\~складу з\~20\~серпня 2018\~року по\~12\~вересеня 2019\~року мав\~бути розрахований\~таким чином:\~мінімальна заробітна\~плата X\~1,5\~(співвідношення\~між законодавчо\~встановленою мінімальною\~заробітною платою\~та мінімальною\~тарифною ставкою\~робітника першого\~розряду третьої\~сітки)\~X\~1,35\~(мінімальний\~посадовий оклад\~техніка без\~категорії,\~що дорівнює\~місячній тарифній\~ставці робітника\~третього розряду\~третьої сітки\~згідно з\~Додатком №1\~до Міжгалузевої\~угоди)\~X\~1,63\~(мінімальний\~коефіцієнт міжпосадового\~співвідношення посадового\~окладу завідувача\~центруального складу\~до посадового\~окладу техніка\~згідно з\~Додатком №4\~до Галузевої\~угоди).\~Отже,\~відповідач не\~нарахував і\~не виплатив\~їй заробітну\~плату за\~2015-2019\~рр.\~в сумі\~116\~942,56\~грн.,\~що є\~також підставою\~для нарахування\~позивачу компенсації\~втрати частини\~грошових доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~відповідачем термінів\~їх виплати. Розрахунок суми компенсації здійснено відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 і становить 25 227 грн. 70 коп. станом на березень 2021 року. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяви, в яких просив продовжити строк на подання відзиву, зазначивши про скрутний фінансовий стан підприємства, в зв`язку з чим необхідний додатковий час для перевірки відомостей, викладених в позовній заяві. Позивач подала письмові заперечення проти письмових заяв представника відповідача. Вивчивши письмові заяви представника відповідача про продовження строку на подачу відзиву, суд приходить до висновку, що у задоволенні останніх слід відмовити у зв`язку з недоведеністю причин продовження строку на подання відзиву. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.8 ст. 178\~та ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.12, 81\~ЦПК України убачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Згідно ст.96 КЗпП України і ст.6 ЗУ «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Згідно ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Аналогічні за змістом положення містяться в ст.15 Закону України «Про оплату праці». Згідно абз. 4 ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Отже, встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Цим Законом також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5 Закону), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8 Закону). Між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Судом встановлено, що позивач з 07.12.2015 року працювала завідувачем складу цеху 001, а з 20.08.2018 року завідувачем центрального складу цеху 001 ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 12.09.2019 року була звільнена на підставі ч.3 ст.38 КЗпП за власним бажанням. /а.с.13-(зв.14)/. Судом встановлено,\~що ДП\~«ЛДЗ «ЛОРТА»\~є державним\~оборонним підприємством,\~а тому\~на нього\~поширювалась дія\~Галузевої угоди\~на 2010-2011\~роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів /а.с. 14-23/ Судом також встановлено, що з вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «Лорта» діяла Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіолектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 роки /а.с. 24-35/ Статтею 3 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Визначення прожиткового мінімуму наведене у ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», згідно якої прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Суд звертає увагу на те, що як в Галузевій угоді на 2010-2011 роки і Міжгалузевій угоді на 2016-2020 роки, так і у всіх додатках до них, зазначено співвідношення між встановленими коефіцієнтами та мінімальною заробітною платою. Розмір прожиткового мінімуму щороку затверджується Верховною Радою України у Законі України «Про Державний бюджет» на відповідний рік. На час виникнення спірних правовідносин і на даний час законодавством не визначено поняття «реальний прожитковий мінімум» і не встановлено його розмір, як це передбачено п.5.1.1 Міжгалузевої угоди. Таким чином розрахунковою величиною при визначені посадового окладу позивача є мінімальна заробітна плата, а застосування відповідачем як розрахункової величини прожиткового мінімуму є необґрунтованим. З врахуванням наведеного, беручи до уваги розміри мінімальної заробітної плати, яка була встановлена ЗУ «Про Державний бюджет України» на 2015-2019 роки та з врахуванням наданого позивачем розрахунку різниці в заробітній платі згідно Галузевих угод та фактично нарахованою заробітною платою за період 2015-204* роки судом встановлено, що ДП «ЛДЗ «Лорта» неправомірно нараховувало заробітну плату позивачки за спірний період, чим було порушено її трудові права, зокрема, право на належний рівень оплати праці, передбачений законодавством. Заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2015 року по вересень 2019 року становить 116 942, 56 грн. /а.с. 6-7/. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Статтею 34 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно із правовим висновком Верховного суду України, викладеного у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року, основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно із долученим до матеріалів справи позивачем розрахунку компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату за період з грудня 2015 р. по вересень 2019 р. станом на лютий 2021 р. становить 25\~227,70 грн. /а.с.8-9/. У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яке є обов`язковим до виконання на території України, остаточним, викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення). Даний висновок також кореспондується з позицією Верховного суду України від 16.01.2018 року, викладеної у справі № 446/509/16-ц., яка згідно з ч.\~1\~ст.\~417\~ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем і в день звільнення їй не були виплачені належні від підприємства суми, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 116\~942, 56 грн. заборгованості по заробітній платі, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та 25 227, 70 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 908 грн. судового збору.

Outcome: approved