Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. належить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку разом з позивачем зареєстрований її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , який з 2017 року не проживає в даному будинку та не приймає участі в його утриманні. Наявність реєстрації постійного місця проживання відповідача в належному позивачу будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном, оскільки вона вимушена сплачувати за нього деякі комунальні послуги, що суперечить її інтересам, а також позбавляє можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючі те, що відповідач з 2017 року не проживає у спірному житловому будинку, а вирішити спір у позасудовому порядку не має можливості, тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та усунути їй перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ухвалою судді від 09 жовтня 2019 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.14,15). Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак відповідач відзиву на позов не надав та жодних заяв або клопотань від нього до суду не надходило. Згідно з ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм\~ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319\~\~ЦК\~\~України\~\~власник\~\~володіє,\~\~користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень\~\~ч. 1\~ст.\~405\~Цивільного Кодексу\~України передбачено, що \~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, член сім`ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад один рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 березня 2000 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). На даний час разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] зареєстровані її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються відповідною довідкою квартального комітету № 9 від 10 серпня 2019 року (а.с.6). З 2017 року відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку, що підтверджується Актом про непроживання від 10 серпня 2019 року, затвердженого головою квартального комітету № 9, не приймає участі в утриманні будинку та не несе витрати по оплаті комунальних послуг Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку з 2017 року без поважних причин, суд приходить висновку, що відповідач, відповідно до вимог ст. 405 ЦПК України втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] . Вимоги позивача в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають з наступних підстав. На підставі\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до\~Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визнання особи такою, що втратила право проживання в квартирі є підставою для зняття її з реєстраційного обліку і тому вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідача не ґрунтуються на законі і є безпідставними. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] слід відмовити.

Outcome: partial