Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що 27.10.2012 року вони зареєстрували шлюб у Ленінській сільській раді Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 12. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося, оскільки вони втратили почуття взаємної поваги та любові. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, на теперішній час вони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач надав до суду письмову заяву з проханням слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав, причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявних у справі доказах шляхом постановлення заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано 27.10.2012 року Ленінською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. Позивач проживає з неповнолітніми дітьми. Вказана обставина визнана сторонами та у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що сумісне життя не склалося, оскільки вони втратили почуття взаємної поваги та любові, відсутність морального клімату в родині. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, на теперішній час вони сумісно не проживають та спільного господарства не ведуть. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає задоволенню, шлюб між сторонами слід розірвати та після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved