Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка, вона як дружина прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та постійного проживання із спадкодавцем. З 1965р. та по день смерті її чоловік [PERSON] працював та був зарахований до членів колгоспу ім. ХХІІ з`їзду КПРС, а з 04.02.1989р. його переведено та зараховано до членів колгоспу «Гурія» Генічеського району, де він працював на різних роботах. 29.11.1995р. к-з «Гурія» реформовано в КСП «Новомирське», де [PERSON] і працював до часу смерті. 29.05.1996р. КСП «Новомирське» отримано державний акт про право колективної власності на землю серія ХС-У11. У додатку 1 до якого складено список громадян - членів сільськогосподарського підприємства, [PERSON] не прописано. Згідно довідки виконкому Рівненської сільради №657 від 24.09.2019р. вбачається, що [PERSON] не отримав сертифікат на землю під час розпаювання КСП «Новомирське» і в списках не значився. Вважає, що не включення чоловіка [PERSON] до списку було помилковим, померлий чоловік мав законне право на пай, однак за життя не отримав сертифікат на право на земельний пай, а тому вона як спадкоємець має всі законні підстави для набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити вимоги у повному обсязі на підставах, викладених в позові. Представник відповідача - Рівненської сільської ради Генічеського району Херсонської, до його заміни на Генічеську міську раду у зв`язку з реорганізацією органів місцевого самоврядування, надав суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності. Представник відповідача Генічеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив до суду з часу його залучення відповідачем не надав. Представник відповідача Генічеської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні питання покладається на думку суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що померлий [PERSON] працював до своєї смерті в КСП «Новомирське», був його членом. За життя знав, що його не було внесено у список осіб, які мають право на пай. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин щодо спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23.05.1964р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з ним на момент смерті за однією адресою. Факт проживання позивача із спадкодавцем на момент його смерті підтверджується довідкою Рівненської сільської ради №656 від 24.09.2019р., відповідно до якої подружжя разом проживало та було зареєстровано в [ADDRESS] . З Державного акту на право колективної власності на землю серії ХС - VII, виданого 29 травня 1996 року головою Рівненської сільської ради народних депутатів вбачається, що КСП «Новомирське», яке розміщене на території Рівненської сільської ради Генічеського району Херсонської області передається у колективну власність 3 755,7 га землі в межах згідно плану. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Рівненської сільської ради народних депутатів від 28.05.1996р. №8. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №429. Додатком 1 до державного акту затверджено список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Проте в даному списку відсутнє прізвище [PERSON] - чоловіка позивачки. Згідно довідки сільського голови Рівненської сільської ради Генічеського району Херсонської області №657 від 24.09.2019р. [PERSON] не отримав сертифікат на землю під час розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Новомирське» (бувшого колгоспу «Гурія»). Згідно трудової книжки колгоспника, виданої на ім`я [PERSON] , останній працював в колгоспі «Гурія», з лютого 1989 р. був прийнятий до його членів, а в подальшому, через реформування колгоспу «Гурія» в КСП «Новомирське», працював в останньому з 1995р. по час смерті. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них (стаття 78 Земельного кодексу України). Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Частиною 9 статті 5 ЗК України (в редакції 1990 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до ст.22 ЗК України (редакція 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст.23 ЗК України (редакція 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акту додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Тобто, виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України у справі справа № 396/1683/18-цп, провадження № 61-9879св19 від 17 березня 2020 року. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Як роз`яснено в п. п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Так, відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано. Для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] за життя не був включений до списку членів КСП «Новомирське», що є додатком до державного акту на право власності на землю від 29 травня 1996 року серії ХС-VII. Оскільки спадкодавець не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, то він не набув права на земельну частку (пай). [PERSON] за життя не порушував питання про відновлення порушених прав щодо земельної частки (паю). Оскільки спадкодавець не був включений до списку осіб, право на земельну частку (пай) не виникло, а тому, не могло входити до складу спадщини. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач після смерті чоловіка вживала заходів щодо встановлення його права на земельну частку (пай), зокрема, оскаржувала рішення про не включення його до списків на паювання земель колективної власності КСП «Новомирське» та оскаржувала рішення загальних зборів тощо. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення через його необґрунтованість. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed