Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Крім неї з чоловіком [PERSON], померлим [INFO], в даному будинку до січня 2003 року проживала його донька [PERSON] В січні 2003 року вона виїхала з дому до свого цивільного чоловіка у м. Луганськ й до теперішнього часу не поверталася, її фактичне місцезнаходження їй невідомо, її речей в будинку не має. Жодних контактів з січня 2003 року відповідач ні з нею, ні з своїм батьком не підтримувала, але приїздила на один день на похорон свого батька. До цього часу відповідач залишається зареєстрованою в будинку позивача, у зв'язку з чим вона позбавлена права щодо отримання субсидії на оплату комунальних послуг, чим порушуються її права, тому вона змушена звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та призначено підготовче судове засідання на 20.08.2018. 20 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.09.2018. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі свого довірителя, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Від відповідача відзиву на позов, заяв чи клопотань до суду не надходило. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника селищної ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 15.06.2016, яке набрало законної сили 06.07.2016. З довідки про склад сім'ї, виданої 22.06.2018 виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області за вих. № 608, вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за вказаною адресою зареєстрована падчерка [PERSON], [INFO]. Згідно акту, складеного комісією у складі депутата Новопсковської селищної ради Дмитренко А.В., сусідів [PERSON], [PERSON], відповідач фактично за вищевказаною адресою не проживає з 2003 року. Вказаний акт зареєстрований в Новопсковській селищній раді Новопсковського району Луганської області 22.06.2018 за №609. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], та була відсутня за даною адресою понад шість місяців, а доказів щодо поважності причин відсутності суду не надала, то суд приходить до висновку, що вона втратила право користування зазначеним житловим будинком. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач як інвалід ІІ групи звільнена від сплату судового збору при зверненні до суду з даним позовом, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved