Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання кредитного договору. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 липня 2008 року між нею та ПАТ КБ «НАДРА» було укладено кредитний договір № 847057/ФЛ з метою отримання кредиту на споживчі цілі. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладені договори поруки з [PERSON] та [PERSON]. Позивач вважає, що порушені її права як споживача послугами неналежної якості з боку банку, оскілки банк у порушення умов кредитного договору не врахував у погашення боргу сплачені 04 липня 2008 року нею 300 000,00 грн. як дострокове погашення боргу та пред'явив вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «НАДРА» про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено, зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено та визнано договори поруки № 847057/ФЛ-П та № 847057/ФЛ-П2 від 04 липня 2008 року припиненими. Тому, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 8, 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд даний кредитний договір вважати розірваним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Третя особи [PERSON] в судове засідання не з*явивися про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 04 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» було укладено кредитний договір № 847057/ФЛ з метою отримання кредиту на споживчі цілі в сумі 453 000,00 грн. /а.с. 5, 6/. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені договори поруки з [PERSON] та [PERSON], що вказано у кредитному договорі. Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки, де міститься її підпис про отримання коштів в сумі 453 000,00 грн. /а.с. 7/. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року, визнано припиненими договори поруки № 847057/ФЛ-П та № 847057/ФЛ-П2 від 04 липня 2008 року, укладені між поручителями позивача - [PERSON] та [PERSON] з ПАТ КБ «Надра» на тій підставі, що банком без повідомлення поручителів збільшено обсяг відповідальності за кредитним договором. У даній справі встановлено, що банком не врахований платіж позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 300 000,00 грн., не дивлячись на те, що сплата цих коштів підтверджується № 9928 від 04 липня 2008 року на рахунок [NUMBER]. На цій підставі ПАТ КБ «НАДРА» відмовлено у стягненні за кредитним договором. При цьому, жодної угоди щодо перерахування коштів з рахунку, на який позичальником сплачується заборгованість за кредитним договором, а саме з рахунку [NUMBER] на картковий рахунок [NUMBER] між банком та позичальником не укладалося. Крім того, в кредитному договорі немає жодного посилання на основну картку [NUMBER], та жодною з умов кредитного договору не передбачена можливість перерахування коштів з рахунку [NUMBER] на картковий рахунок [NUMBER]. Згідно п.3.1.1. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. п. 1.3.1 цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок [NUMBER]. Платіж позичальника в рахунок погашення заборгованості 04 липня 2008 року на суму 300 000,00 грн. також підтверджується випискою по поточному рахунку позичальника. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Істотними умовами кредитного договору є предмет, сума кредиту, строк повернення, розмір відсотків. Позивач, сплачуючи 04 липня 2008 року 300 000,00 грн. готівкових коштів на поточний рахунок [NUMBER], належним чином виконав умови кредитного договору, сплативши суму кредиту достроково, тобто, виконав істотну умову щодо строку погашення кредиту. В той час, як банк свого зобов'язання по зарахуванню цих коштів не виконав. Також у даній справі встановлено, що кредитний договір між банком і [PERSON] змінено без згоди поручителів, внаслідок чого обсяг їх відповідальності збільшився. Зокрема, 30 листопада 2010 року між банком та позичальником без згоди поручителів узгоджений новий штраф, у зв'язку з чим обсяг відповідальності і боржника і поручителів збільшився. Так, збільшено штрафні санкції за порушення позичальником умов кредитного договору - сплата додаткового штрафу у розмірі 5 % від суми залишку по кредиту. Вищевикладене збільшення обсягу відповідальності призвело до збільшення заборгованості на 16 671,43 грн. (штраф за додатковою угодою). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За вимогами ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Отже, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору встановлення додаткових санкцій для покупця у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч. 4. ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. З урахуванням вищезазначених положень законодавства України, невиконання банком своїх зобов'язань щодо зарахування у рахунок погашення боргу 300 000,00 грн. є істотним порушенням умов договору, а умови щодо сплати додаткових штрафів, є несправедливим та суперечить принципам розумності, добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника - позивача по справі, як споживача послуг банку - відповідача по справі, оскільки дана умова кредитного договору встановлює вимогу щодо сплати додаткової суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором. За таких обставин, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання кредитного договору підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved