Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 22.07.2000 року в відділі реєстрації актів громадянського стану м. Костянтинівки Донецької області №1, актовий запис №220, а також поділити майно набуте за час шлюбу з [PERSON], виділивши позивачу [PERSON]: двокімнатну квартиру [ADDRESS], витрати, пов'язані із поданням даної позовної заяви - покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 22 липня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Костянтинівки Донецької області, актовий запис №220. Прізвище позивачки до шлюбу ([PERSON]). Шлюбні стосунки з відповідачем припинені з червня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, постійно виникали сварки, не було взаєморозуміння, відповідач зловживав спиртними напоями. Відсутність взаєморозуміння призвела до неприязних стосунків, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, фактично сім'я існує формально. Питання щодо місця мешкання неповнолітньої доньки вирішено добровільно, дитина проживає з позивачкою. Добровільно питання про поділ майна вирішити не вдалося, тому позивачка просить поділити майно, яке спільно нажито, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], придбану 03 жовтня 2007 року, вартістю 168522,55 грн., яку придбано за кошти позивачки та оформлено на її ім'я виділити їй. Крім того, зазначає, що в спільній власності знаходиться однокімнатна квартира [ADDRESS], придбана 06 лютого 2013 року, вартістю 257373, 20 грн., яку придбано на кошти відповідача та оформлено на нього. У зв'язку з наведеним позивач змушена звернутись до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, але позивач звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності, уточнений позов просить задовольнити, проти винесення рішення при заочному розгляді не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенос розгляду справи відповідач до суду не подавав. Ухвалою суду від 08.02.2017 року, Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 22 липня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Костянтинівки Донецької області, актовий запис №220. Прізвище позивачки до шлюбу - [PERSON], що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], оригінал якого долучений до матеріалів цивільної справи /а.с.6/. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. /а.с.7/ Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились і сторони вже не проживають як подружжя. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинились через сварки та відсутність взаєморозуміння. У зв'язку з цим вони втратили почуття кохання, що перешкоджає відновленню сім'ї. Сторони спільне господарство не ведуть. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). При таких обставинах суд вважає, що шлюб розпався остаточно і підлягає розірванню, що відповідає інтересам позивача, та задовольняє позов в цій частині. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року, в період шлюбу, позивачем придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року /а.с.12/, копія витягу з Державного реєстру правочинів № 4714788 /а.с.13/ та зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» право власності на нерухоме майно /а.с.14/. Відповідно до копії звіту про оцінку майна RS18-141224-046 від 24.12.2014 року вартість вищеозначеної квартири складає 168522,55 грн. /а.с.23-43/ Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 06.02.2013 року відповідачем, під час шлюбу з позивачем, придбано квартиру [ADDRESS], про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 06.02.2013 року /а.с.15-16/, копія витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 321692 /а.с.17/. Відповідно до копії звіту про оцінку майна RS18-141224-048 від 24.12.2014 року вартість вищезазначеної квартири складає 257373,20 грн. /а.с.44-73/. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частиною 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що в спільній сумісній власності подружжя перебуває 2 квартири: № 39 в будинку 200 по вулиці Пастера Луї, м. Харкові, вартістю згідно звіту про оцінку майна RS18-141224-046 від 24.12.2014 року 168522,55 грн. та № 153 в будинку 30-А по вулиці Сімнадцятого Партз'їзду в м. Харкові, вартістю згідно звіту про оцінку майна RS18-141224-048 від 24.12.2014 року 257373,20 грн., та позивач просить виділити їй квартиру [ADDRESS], частка якої в загальному розмірі спільної сумісної власності не перевищує половини, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. При цьому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення на її користь з відповідача суми сплаченого судового збору, так як судом вирішувалось питання про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна подружжя, а не про поновлення порушених прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial