Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, в якому просила визнати недійсним заповіт від 06 червня 2010 року, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною В.Р. під №873. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що її мати [PERSON] померла [INFO]. Після смерті матері позивачу стало відомо про те, що за життя 06 червня 20-10 року [PERSON] склала заповіт на користь онуки [PERSON] Зазначаючи, що на момент укладення заповіту [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, уклала заповіт під впливом помилки, оскільки вважала, що заповідає на користь двох осіб, позивач просила визнати його недійсним. Ухвалою суду від 14 липня 2011 року у якості третьої особи у справі було залучено [PERSON] Ухвалою суду від 17 грудня 2013 року у якості третьої особи у справі було залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничну В.Р. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені у позові обставини, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] позов не визнав, вважав його безпідставним і просив у позові відмовити, посилаючись на те, що позивач не проживала з померлою [PERSON], не спілкувалася з нею та не брала участі у її житті. При укладенні заповіту в присутності двох свідків [PERSON] була психічно здоровою та усвідомлювала значення своїх дій. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пшенична В.Р. у судовому засіданні вважала позов безпідставним, пояснила, що при складенні заповіту нею було перевірено психічний стан [PERSON], та була психічно здоровою та могла керувати своїми діями і усвідомлювати їх значення. . Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача та третьої особи [PERSON], третю особу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничну В.Р., свідка, експерта, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1994 року, виданого органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва (1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2006 року, виданого Київською державною нотаріальною конторою №5 (1/2 частина) (т.1 а.с.120, 121, 126). Згідно з даними заповіту від 04 лютого 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй на праві власності майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] (т.1 а.с. 108). Особу заповідача було встановлено нотаріусом та перевірено її дієздатність. Заповіт було складено у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що заповідач через похилий вік та слабкий зір власноручно розписатися не могла, на її особисте прохання та за її дорученням, в її присутності, присутності приватного нотаріуса та свідків текст заповіту було підписано [PERSON] З пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пшеничної В.Р. видно, що нею було проведено бесіду із [PERSON], встановлено її волевиявлення - бажання зробити заповіт на ім'я [PERSON] Під час складання заповіту [PERSON] поводила себе адекватно. Згідно з даними довідки ВСП «Відрадненський» від 24 грудня 2010 року у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] (т.1 а.с. 107). З даних довідки ОСББ «Чотирнадцятий будинок» від 15 листопада 2010 року видно, що [PERSON] проживала з 02 червня 2009 року по день смерті [INFO] у [ADDRESS] (т.1 а.с. 70). Як видно з даних свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (т.1 а.с. 102). Статтею 203 ЦК України, передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до даних Акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №730 від 09 вересня 2013 року у період складання заповіту 06 червня 2010 року [PERSON] страждала на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку поєднаного (судинного, дисметаболічного) ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (т. 2 а.с.а.с. 71-80). Як вбачається з даних акту, при проведенні експертизи було враховано, зокрема, дані медичної документації [PERSON], пояснення сторін, представників відповідача та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних у судовому засіданні. При цьому, експертною комісією зазначено, що пояснення позивача [PERSON], свідка [PERSON] про наявність у [PERSON] протягом останніх років її життя і в період часу, який цікавить суд, зокрема, достатньо виражених розладів психічної діяльності, у цілому узгоджуються з зазначеними у висновку об'єктивними даними, які знайшли своє відображення у наданій на експертизу медичній документації та з клінічними уявленнями про закономірності перебігу наявних у [PERSON] розладів психіки. Пояснення представників відповідача [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в яких відсутні посилання на наявність у [PERSON] протягом останніх років її життя і в період часу, який цікавить суд, розладів психічної діяльності, в тому числі виражених, суперечать об'єктивним даним, які знайшли своє відображення у наданій на експертизу медичній документації та клінічним уявленням про закономірності перебігу наявних у [PERSON] психічних порушень. Пояснення свідка [PERSON] стосувалися періоду з 1996 року по 2003 рік. З пояснень експерта [PERSON] у судовому засіданні видно, що він підтримує висновки, викладені у Акті комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи. При цьому, експерт пояснив, що висновки експертизи ґрунтуються на даних медичної документації. Наданих на експертизу матеріалів достатньо для того, щоб зробити однозначний висновок про те, що на момент складання оспорюваного заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] у судовому засіданні про те, що на час складання заповіту [PERSON] була психічно здоровою та адекватною, оскільки ці пояснення суперечать висновкам судово-психіатричної експертизи. Крім того, експерт [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що пояснення свідків про те, що в момент складання заповіту [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, суперечать встановленим експертами під час проведення експертизи об'єктивним даним, медичній документації та клінічним уявленням про закономірності перебігу наявних у [PERSON] розладів психіки. Суд також критично оцінює медичну довідку про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 03 червня 2010 року про те, що [PERSON] на обліку не перебуває, психіатричних порушень у неї не виявлено (т.1 а.с. 72). На запит суду не було надано первинної медичної документації, на підставі якої видано медичну довідку. У акті експертизи експертна комісія зазначила, що висновок лікаря-психіатра КМНПД №5, який оглядав [PERSON] 03 червня 2010 року і не виявив у неї будь-яких психічних порушень, суперечить іншим викладеним у акті об'єктивним даним з приводу психічного стану [PERSON], що знайшли своє відображення у наданій на експертизу медичній документації та клінічним уявленням про закономірності перебігу наявних у неї психічних порушень. Зазначену у акті обставину підтримав у судовому засіданні експерт [PERSON] Висновки експертизи про те, що при складанні заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними спростовують доводи позивача про те, що при складанні заповіту [PERSON] могла діяти під впливом помилки. Разом з тим, судом, на підставі належних та допустимих доказів, встановлено, що доводи позивача про складання заповіту 06 червня 2010 року [PERSON] у стані, коли вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, знайшли своє підтвердження. Тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судові витрати у розмірі 45, 50 грн. (судовий збір у розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн.).

Outcome: approved