Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому після усного уточнення позовних вимог просить: надати їй дозвіл на виготовлення дитячого проїзного документа на виїзд за межі України неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]; надати їй дозвіл на виїзд за межі України дитини - [PERSON], [INFO], без згоди її батька - [PERSON] в період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року в наступні країни: Польща, Туреччина, Болгарія, Греція, Італія, Іспанія. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що в період з 21 липня 2001 року по 13 вересня 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому мають дочку - [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач ж з ними не спілкується, з дитиною не бачиться, участі у вихованні дочки не приймає, періодично сплачує аліменти на утримання дочки. Влітку, під час шкільних канікул її сім'ю запрошують на відпочинок за межі України родичі її теперішнього чоловіка та її друзі. Зазначає, що має намір поїхати разом із дитиною за межі України, з метою оздоровлення дочки, відпочинку, розширення її світогляду. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на виготовлення дитині проїзного документа та тимчасовий виїзд за кордон, а тому просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Сихівського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в період з 21 липня 2001 року по 13 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу дитина сторін залишилась проживати за місцем проживання позивача, по [ADDRESS], перебуває на утриманні та вихованні позивача. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з пояснень позивача, відповідач з ними не спілкується, дитиною не цікавиться, участі у вихованні дочки не приймає, періодично сплачує аліменти на її утримання. В добровільному порядку відповідач дозвіл на оформлення проїзного документа дитини та дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України для лікування чи відпочинку відмовляється надати. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України (до 16-річного віку) під час перебування за її межами, є проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач дозволу на оформлення проїзного документа дитини та тимчасовий виїзд за кордон в добровільному порядку не надає, що суперечить інтересам дитини. На підставі вищенаведених положень законодавства України, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітньої [PERSON], [INFO], зважаючи на необхідність тимчасового виїзду дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про надання дозволу на оформлення проїзного документа неповнолітньої дитини та її тимчасовий виїзд - в період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року за межі території України, в такі країни як: Польща, Туреччина, Болгарія, Греція, Італія, Іспанія, без згоди та супроводу її батька, в супроводі матері або інших осіб, уповноважених нею. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243,60грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі ст.ст.141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.3 Конвенції про права дитини,

Outcome: approved