Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що 24 березня 1989 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони по справі не мають неповнолітніх дітей. З осені 2016 року сторони припинили фактичні відносини. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив справу розглядати у його відсутність. 14.05.2019 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена. Від відповідача надійшла заява про відкладення справи, але обставини, які вказані в заяві не знайшли свого підтвердження, тому суд вирішив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності відповідача. Всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Як вбачається з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб 25 березня 1989 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 25. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Майнового спору між сторонами немає. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить.

Outcome: approved