Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є рідною сестрою [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на батьківське домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке останній успадкував в свою чергу після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Батько помер ще в 1970 році. [PERSON] все життя проживав разом з матір`ю, ніколи одружений не був, дітей не мав, тому позивач, як рідна сестра, є єдиним спадкоємцем після його смерті. В липні 2018 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті брата [PERSON] , але нотаріусом було надано роз`яснення та відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з пропущенням встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. З 2014 року позивач доглядала за братом [PERSON] , майже постійно проживала з ним разом в батьківському будинку, оскільки він потребував допомоги, а після його смерті переїхала жити в батьківський будинок, тобто фактично вступила в управління спадковим майном та несе всі витрати по утриманню будинку. Вчасно не звернулась до нотаріальної контори через свою необізнаність та через відсутність такої можливості у зв`язку з станом здоров`я, постійними хворобами. До судового засідання 12 липня 2019 року від представника позивача надійшли пояснення, у відповідності до яких остання вказала на те, що причиною пропуску строку стало те, що у період з 23 липня 2015 року по 23 січня 2016 року стан здоров`я позивача різко погіршився, що вимагало періодичного обстеження і лікування, надавала відповідні документальні підтвердження. Ухвалою від 05 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 16 квітня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування спадкової справи, копію якої отримано судом 17 травня 2019 року. 12 липня 2019 року задоволено клопотання представника позивача, долучено письмові докази. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали суду заяви, згідно з якими підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Третьою особою надано суду заяву, згідно з якою остання просила розглядати позов у її відсутність. Не заперечила проти задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8). Позивач [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] (а.с. 6, 7). 31 липня 2018 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С.І. з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 47). Листом нотаріуса від 31 липня 2018 року № 201/02-14 позивачу у прийнятті заяви відмовлено в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. При цьому роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом (а.с.17). В період з 23 липня 2015 року по 23 січня 2016 року [PERSON] перебувала на обстеженні та лікуванні в Перещепинській районній лікарні. Виписаний в задовільному стані (а.с. 73-80). 31 липня 2018 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С.І. заведено спадкову справу після померлого [INFO] [PERSON] № 58/2018. Станом на 16 травня 2019 року крім [PERSON] інших спадкоємців немає (а.с. 58-59). Дослідивши такі матеріали справи як: свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с. 9), свідоцтво про шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10), свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] (а.с. 11), технічний паспорт на домоволодіння, яке належить [PERSON] (а.с. 12-14), акт встановлення факту проживання (а.с. 15), довідка про поховання (а.с. 16), суд не бере їх до розгляду, оскільки вважає їх неналежними, так як вони не стосуються предмету доказування. Розглядаючи позовні вимоги суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, та закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, посилання позивача на фактичний вступ в управління спадковим майном не є належною підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки не позбавляли особу звернутися до нотаріуса за місцем проживання з відповідною заявою, водночас, матеріали справи підтверджують поважність причин пропуску позивачем строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, якою є перебування на лікуванні в умовах стаціонару. Вказана підстава, на думку суду, перешкоджала позивачу звернутися до нотаріальної контори - органу, якому надано право на вчинення нотаріальних дій із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, припадає на 6-ти місячний строк від дня відкриття спадщини, пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. При цьому позивач належними та допустимими доказами підтвердила обставини, на які послалася в позовній заяві щодо наявності поважних причин пропуску строку, а тому суд приходить до висновку, що неможливістю вчинення дій щодо прийняття спадщини обмежуються спадкові права позивача. Внаслідок викладеного суд вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин і є підстави для застосування ч. 3 ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин із задоволенням позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини терміном два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved