Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , яка по день своєї смерті постійно проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за вказаною вище адресою. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом. Однак, при зверненні до нотаріуса, останній роз`яснив про неможливість встановити факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем на підставі наданих позивачем документів, так як в свідоцтві про народження батька позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] зазначені різні батьки. Крім того, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину на будинок. Рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок. Встановлення факту родинного зв`язку необхідно позивачеві для реалізації свого права на спадщину після смерті тітки. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити, справу розглядати без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої заперечень проти задоволення позовних вимог не має, просить розглядати справу без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьком значиться [PERSON] . Після одруження позивачці присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьком якого значиться [PERSON] , матір`ю значиться [PERSON] . [PERSON] народилася [INFO] , відповідно до свідоцтва про її народження, видане 22 липня 1948 року Знам`янською селищною радою без серії та номеру, батьком значиться [PERSON] , мати не вказана. Однак, відповідно до архівного витягу із книги реєстрації актів цивільного стану про народження у селищі Знам`янка Кіровоградської області за 1940 року, батьком [PERSON] , [INFO] , значиться [PERSON] , матір`ю значиться [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] , внаслідок чого дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Рішенням Знам`янської селищної ради народних депутатів від 22 лютого 1990 року № 8 вирішено прийняти в експлуатацію житловий будинок та зобов`язано бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво про право особистої власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] житловою площею 35,1 кв.м. Помер [PERSON] 14 липня 1992 року (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00020122666 від 11 травня 2018 року). Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 [INFO] 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком, в якому вони проживали, іншими правами спадкодавця, суд вважає її такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до ст.549 ЦК УРСР. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ч.1 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами. Суд вважає доведеним в судовому засіданні факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , не зважаючи на описку в документах про народження [PERSON] (свідоцтві про народження та архівного витягу), в написанні по батькові її батька. Відповідно до інформації нотаріуса Знам`янської районної державної нотаріальної контори, після померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України\~). Згідно з частиною другою\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Нотаріус надав позивачеві роз`яснення про неможливість встановити факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем на підставі наданих позивачем документів, так як в свідоцтві про народження батька позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] зазначені різні батьки. Крім того, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину на будинок. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.3 глави 7 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії з них, необхідні для вчинення нотаріальних дій, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва, тощо, які залишаються у справах нотаріуса. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст.\~3\~зазначеного Закону\~право власності\~та інші\~речові права\~на нерухоме\~майно,\~набуті згідно\~з діючими\~нормативно-правовими\~актами до\~набрання чинності\~цим Законом,\~визнаються державою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснення нотаріуса, позивач не зможе прийняти спадщину у вигляді нерухомого майна у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Враховуючи вищевикладене, те що у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді житлового будинку, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину в установленому законом порядку, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд вважає, що позов в частині визнання права власності на будинок також підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved