Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина мотивуючи його тим, що з 2001 року вона та [PERSON] стали проживати разом в будинку по вул. Сумській, 18 в с. Симонівка Сумського району Сумської області. Даний будинок належить на праві приватної власності [PERSON], який є батьком [PERSON] 16 березня 2002 року позивачка зареєструвала з [PERSON] шлюб, від якого 28 червня 2002 року у них народився син [PERSON]. 02 червня 2009 року вона була зареєстрована в даному будинку. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вона продовжує проживати у вказаному будинку, де також проживають господар будинку [PERSON], його син - колишній чоловік позивачки - [PERSON] та син позивачки - [PERSON] Останній час між сторонами виникають непорозуміння стосовно користування даним будинком і оплати комунальних послуг по ньому. Враховуючи площу будинку та наявність чотирьох житлових кімнат, вважала, що можливо встановити такий порядок користування за яким, їй та сину надати у користування веранду площею 9,6 м2 та житлову кімнату площею 17,3 м2 , виділити в користування відповідачам кухню площею 11,6 м2 та дві житлові кімнати площею 8,6 м2 та площею 8,3 м2, коридор площею 3,1 м2 та житлову кімнату площею 17,8 м2 залишити в загальному користуванні сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що в позовній заяві відсутні відомості стосовно будь-яких порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача в межах його позову. Ставити питання про визначення порядку користування житлом має лише співвласник житла або член сім*ї власника житла, а позивачка не є ні тим, ні іншим. В разі задоволення позову будуть порушені права власника житла. [PERSON] позов не визнав, підтримавши позицію представника відповідача [PERSON] [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником будинку №18 по вул. Сумській в с. Симонівка Сумського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок.( арк.с.62). В даному будинку зареєстровані та проживають [PERSON], його син [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON]В, що підтверджується довідкою Великовільмівської сільської ради Сумського району від 01.11.2017 року № 539/02-17.( арк.с.54). Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(арк.с.9). Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з сином продовжує проживати у належному [PERSON] будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні( ст.ст. 317, 321 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, якщо члени сім*ї власника житла мають право користування цим житлом, то житлові приміщення, які члени сім*ї власника мають право займати, визначається самим власником. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №405/344/15-ц від 27 вересня 2017 року. Таким чином, законних підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed