Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Радянська,64, який вона отримала у спадщину після смерті матері, померлої 26 листопада 2009 року. У 2012 році вона вирішила продати вказаний будинок і до неї звернулися відповідачі [PERSON] та [PERSON], з якими вона дійшла згоди щодо ціни та умов договору купівлі-продажу. В якості авансу позивач отримала від відповідачів частину грошових коштів і позивач дозволила їм вселитися в будинок. Іншу частину грошових коштів обіцяли сплатити пізніше, пояснюючи, що у них не вистачить коштів на придбання товарів з метою їх продажу. Сторони домовилися про відстрочку до травня 2014 року, потім відповідачі попросили відстрочку до грудня 2014 року, але ні у грудні, ні протягом 2015 року гроші не віддали. Коли позивач стала наполягати на виселенні відповідачів з будинку, [PERSON] став просити дати відстрочку та сказав, що долар виріс, тому буде віддавати грошові кошти за старим курсом, на що позивач не погодилася і відповідачі обіцяли повернути гроші в доларах по курсу на час розрахунку та [PERSON] При цьому [PERSON] склала розписку, згідно якої зобовязалася повернути борг за купівлю будинку в розмірі 4000 доларів США в строк до 01 жовтня 2016 року. На даний час відповідачі гроші позивачу не віддали. Протягом часу проживання в будинку відповідачі не сплачували комунальні послуги, у звязку з чим утворилася значна заборгованість. Також відповідачі безпідставно продали частину земельної ділянки сусідам, яка зайнята під городом, а також шукають покупців з метою продажу будинку. Висялятися з будинку відповідачі категорично відмовляються, що змусило позивача звертатися до правоохоронних органів, а також до ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» з метою відключення будинку від мережі електропостачання. Позивач вважає, що оскільки договір купівлі-продажу не був укладений, відповідачі безпідставно проживають в належному їй будинку. Просить суд виселити відповідачів з вищезазначеного житлового будинку та стягнути з них на її користь понесені судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, де зазначила, що 16 лютого 2012 року між нею та позивачем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку, однак на той час позивач ще не була власником будинку, тому вони не мали змоги посвідчити договір в нотаріальному порядку. Обумовлена вартість будинку складала 64000,00 грн., відповідач віддала позивачу 12000,00 грн. в якості завдатку, поселилася до будинку та стала чекати поки позивач оформить будинок на себе. На протязі чотирьох років позивач оформлювала документи та не вимагала від відповідача виселитися з будинку. На даний час відповідач згодна виплатити позивачеві іншу частину грошових коштів за будинок, однак позивач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу та в судовому порядку вимагає виселити відповідача, що суперечить моральним засадам суспільства. Просить суд постановити рішення про примусове виконання позивачем обовязку в натурі, а саме: укладення з відповідачем договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку в нотаріальному порядку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Акож зазначив, що відповідачі на даний час безпідставно користуються належним позивачеві житловим будинком, чим порушують її права, як власника будинку. Зустрічні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що розпоряджатися будинком є особистим правом позивача, як власника, тому зобовязувати її до вчиненні зазначених у зустрічній позовній заяві дій є незаконним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що [PERSON] є її сином, а [PERSON] невісткою, вони жодним чином не мали відношення до спірного житлового будинку, оскільки договір купівлі-продажу будинку відбувався між нею та позивачем. Звідки позивач отримала розписку від [PERSON] їй невідомо. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися по невідомим суду обставинам. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість з приводу купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Радянська,64. Згідно наданої суду розписки вбачається, що позивач отримала від відповідача 12000,00 грн., як зазначено в розписці, в якості завдатку на оформлення правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Обумовлена вао\\ртість будинку 64000,00 грн. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 24 лютого 2017 року, власником зазначеного житлового будинку є позивач [PERSON] на підставі рішення суду від 29 жовтня 2012 року. Згідно з рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за законом права та обовязки забудовника вищезазначеного житлового будинку після смерті [PERSON], померлої 26 листопада 2009 року. Отже, на час домовленості щодо купівлі-продажу житлового будинку позивач [PERSON] не була власником будинку. Як зазначено у ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Отже, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації, то відповідно до цього часу він не є укладеним. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що сама по собі домовленість сторін щодо купівлі-продажу житлового будинку, як і факт отримання позивачем в якості авансу частини обумовленої суми вартості будинку, не свідчить про укладення договору купівлі-продажу, тому такий договір вважається неукладеним, а користування відповідачами зазначеним будинком є безпідставним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено у ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання інших осіб, на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у помешканні, а згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд знаходить, що права позивача, як власника вищезазначеного житлового будинку, порушуються внаслідок проживання у ньому сторонніх осіб відповідачів у справі, тому вони підлягають захисту, шляхом виселення відповідачів з будинку. В той же час, норми права, на які посилається позивач у позовній заяві ст.ст.98, 99 ЖК України, суд не застосовує, оскільки зазначені норми стосуються наймача, піднаймача та тимчасових жильців житлового приміщення, тоді як у даному випадку відповідачі статусу наймачів, піднаймачів чи тимчасових жильців належного позивачеві житлового будинку не мали. Зустрічні позовні вимоги про примусове виконання зобовязання в натурі є необґрунтованими. Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, зобовязання позивача укласти з відповідачем договір купівлі-продажу належного їй житлового будинку суперечить вимогам діючого законодавства і у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити. Крім того, посилання відповідача на те, що одностороння відмова від зобовязання не допускається у даному випадку є необґрунтованими. Так, відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту даної норми вбачається, що мова йде про існуючі між сторонами зобовязання, від яких неможливо відмовитися в односторонньому порядку, тоді як у даному випадку зобовязання між сторонами може існувати лише після укладення договору купівлі-продажу, тобто з моменту його державної реєстрації, чого у даному випадку не було. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими відповідач обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги, встановленою. Оскільки первісні позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved