Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] із вказаною вимогою, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: синів [PERSON], «24» червня [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,0 (тисяча) гривень, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на наступне. Відповідач, будучи батьком дітей, кошти на їх утримання не надає, ухиляється від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, не виконує будь-яких інших обовязків з виховання дітей та догляду за ними, хоча, за твердженням позивача, відповідач має можливість надавати дітям матеріальну допомогу, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав суду заяву, якою проти задоволення вимог позивача про стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачем, заперечував, вважав за можливе стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі в межах 500,0 гривень щомісячно та просив розглянути справу за його відсутності. Позивач надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, починаючи з «17» квітня 2010 року, продовжуючи офіційно перебувати в ньому й нині. Відповідно до свідоцтв про народження дітей [PERSON], «24» червня [INFO], та [PERSON], «21» січня [INFO], сторони по справі є батьками цих дітей. Судом встановлено, що діти проживають разом з матірю, перебувають на її утриманні. Відповідач не виконує належним чином свої обовязки щодо надання коштів на утримання дітей, що спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулася до суду. Враховуючи звернення матері неповнолітніх дітей позивача у справі з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає можливим їх стягувати щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення кожним із дітей вісімнадцятирічного віку. Судом встановлено, що відповідач не заперечує проти необхідності самої сплати аліментів на утримання дітей до їх повноліття, також не заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі; проте вважає, що сума коштів, що має бути сплачена ним щомісячно на утримання дітей має бути обмежена 500,0 гривень. Отже, предметом спору є виключно питання про належний та обґрунтований розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При постановленні рішення судом враховані матеріальне становище дитини, її матері; задовольняючи позов суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів такого, а й його можливості щодо його отримання. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків з догляду та матеріального забезпечення власної дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, з урахуванням викладеного, суд має задовольнити позовні вимоги позивача. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: в розмірі 1167 гривень відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а також той факт, що можливості матері із забезпечення дитини є обмеженими, діти потребують додаткових витрат на своє утримання. Батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому, за правилом ст. 182 Сімейного кодексу України, судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Визначаючи наведений розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд має не тільки врахувати дійсні доходи відповідача, скільки наявні можливості щодо їх отримання, оскільки відповідач є особою працездатного віку та стану здоровя. З огляду на наведене, порушувані права неповнолітніх дітей в результаті неналежного виконання відповідачем обовязків з надання коштів на їх утримання підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача, який повинен бути більш відповідальним в обранні варіанту своєї поведінки в статусі батька неповнолітніх дітей, які мають розраховувати на повноцінне дитинство. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За правилом ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд розяснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Outcome: approved