Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 17.07.2016 року актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження № 1492. Під час спільного життя з відповідачем виявилось, що сторони мають різні погляди на сім'ю, шлюб та сімейні цінності. Оскільки відповідач не бажає дбати про матеріальне благополуччя їхньої родини [PERSON] в такому шлюбі не бучить перспектив для народження та виховання дітей. Подружжя вже кілька місяців проживає окремо один від одного та не веде спільного господарства. Дітей у сторін немає, відсутній також спір про поділ майна. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя з [PERSON] та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, у зв'язку з цим просить суд розірвали шлюб укладений з [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд розірвати шлюб з відповідачем. [PERSON] заперечувала проти надання строку на примирення, крім того просила судові витрати залишити за нею, після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Відповідач до судового засідання не з'явився, але подав заяву про розгляд справи у його відсутності та ви нав позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (на 6 а.с.). Сторони не бажають миритися. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ч.1 ст.110 СК України ). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач не заперечувала проти залишення судових витрат за нею.

Outcome: approved