Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тульчинської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування квартири недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона постійно проживає з 08.12.1987 в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Дана квартира належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.05.1992 Тульчинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1418 та зареєстрованого КП «Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації» 06.07.1992, записаного в реєстровій книзі ФЖ27 за №2925-30. 14.10.2009 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області Сухомлин О.А. був посвідчений договір дарування вищевказаної квартири, згідно якого вона подарувала своїй дочці [PERSON] дану квартиру. Вважає, що договір дарування повинен бути визнаний недійсним, оскільки є оспорюваним правочином у зв'язку з тим, що у момент його здійснення не були дотримані вимоги актів цивільного законодавства України ст.203, ст.215 ЦК України. Відповідач [PERSON] обманним шляхом змусила її підписати вказаний вище договір дарування, повідомивши їй, що необхідно дооформити якісь документи на дану квартиру, для чого необхідно з'явитись до Тульчинської державної нотаріальної контори та підписати якісь папери. В силу свого похилого віку та безпорадного стану (старече слабоумство) вона не розуміла, який насправді документ підписала. Також вона помилилася щодо правової природи даного правочину. Насправді вона хотіла скласти заповіт або договір довічного утримання. Адже договір дарування був вкрай невигідним правочином для неї, оскільки на той час їй було 68 років та вона постійно потребувала сторонньої допомоги і підтримки. Відповідач станом на 14.10.2009 не проживала постійно в м.Тульчині Вінницької області у зв'язку з чим не могла надавати їй жодної допомоги. До того ж остання уникає з нею зустрічей та обговорень належного за законом оформлення її майна, що додатково підтверджує той факт, що відповідач ввела її в оману щодо правової природи даного договору дару\-вання. Вважає, що даний договір дарування був укладений під впливом тяжкої обставини, а саме її хвороби та безпомічного стану, оскільки вона являється постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідом 3-ї групи, постійно потребую сторонньої допомоги та додаткових матеріальних коштів на ліки та її утримання, а тому укладення даного договору дарування було вкрай невигідним для неї. В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суд з даним позовом. Просить визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої [ADDRESS] який був посвідчений 14.10.2009 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області Сухомлин О.А. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що вона помилялась щодо правової природи даного договору, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, так як вона особа похилого віку і за станом здоров'я, оскільки перенесла ряд операцій, потребувала сторонньої допомоги. Відповідач [PERSON] зобов'зувалась її надавати допомогу, проте свої зобов'язання не виконала і ніякої допомоги їй не надавала і не надає. Уникає з нею зустрічей. Іншого житла, крім подарованої нею квартири, не має. Подарувавши квартиру, вона позбавила себе житла. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №33(5902 ) від 21.02.2017. Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилась. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, з постановленням заочного рішення, так як проти цього не заперечує позивач. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.10.2009 між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А., що підтверджується копією даного договору (а.с.5). Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Позивач стверджує, що вона, укладаючи договір дарування, вважала, що укладає договір довічного утримання чи складає заповіт, тобто помилялась щодо правовових наслідків даного правочину. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася необхідно здійснити значні витрати. Положенням ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішньої волі. В ході судового розгляду позивач посилається на те, що договір дарування належної їй на праві власності квартири було укладено внаслідок помилки, оскільки вона, укладаючи договір дарування вважала, що укладає договір довічного утримання, так як на час укладення договору дарування вона перенесла ряд операцій і потребувала сторонньої допомоги, що підтверджується наданими в судовому засіданні копіями виписок з медичних карт. Той факт, що позивач помилялась щодо правової природи договору дарування підтверджується і тим, що остання є особою похилого віку і іншого житла, крім подарованої нею квартири не має і, подарувавши квартиру, позивач позбавила себе житла. А тому суд вважає, що при укладенні договору дарування позивачка вважала, що укладає договір довічного утримання, тобто помилялася щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст.229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved