Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, з посиланням на те, що останній ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON] [INFO], який народився під час їх спільного проживання. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, з посиланням на те, що відповідач не виконує своїх обов'язків, не несе витрати по утриманню дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За останні два роки один раз прийшов до дитсадка, але в стані алкогольного сп'яніння, що негативно вплинуло на дитину, стан її здоров'я. Відповідач проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що він дійсно не спілкується з дитиною та не несе витрати по утриманню дитини, оскільки позивач заборонила йому у спілкуванні з сином, а від отримання грошей, які він чотири рази у 2016 році направляв позивачу на утримання дитини відмовляється. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення просив врахувати інтереси малолітньої дитини та висновок управління служб, як представника органу опіки та піклування Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 13.02.2017 року за № 133. З урахування думки сторін цивільного провадження та враховуючи те, що представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд за відсутністю, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю представника третьої особи з урахування висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Суд, вислухавши думку позивача, відповідача, а також допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яких було приведено до присяги, та попереджено про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показань, роз'яснено зміст ст. 63 Конституції України, дослідивши матеріали справи, перевіривши і оцінивши надані докази, встановив наступне. Допитаний свідок [PERSON], яка є вихователем дошкільного навчального закладу № 122 у судовому засіданні пояснила, що батько протягом десь півтора або двох років не приводив та не забирає дитину з дитсадка, жодного разу не відвідував батьківські збори та дитячі свята, не спілкувався з вихователем. На початку 2016 року [PERSON] з'явився до дитсадка в стані алкогольного сп'яніння. Враховуючи те, що батько був у стані алкогольного сп'яніння, яке дуже схвильовало та вразило дитину, вона не дозволила забрати дитину, а запропонувала дочекатися мати. Після перенесеного хвилювання дитина деяких час страждала енурезом. Допитаний свідок [PERSON], який є знайомим родини [PERSON] пояснив те, що позивач та відповідач десь з кінця 2014 року не мешкають, батько не приймає ніякої участі у вихованні сина. Під час спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, після чого були сварки на очах у дітей. Під час однієї сварки був присутнім у 2013 році. Допитаний свідок [PERSON], який є старшим сином позивача пояснив, що батько [PERSON] не приймає ні якої участі у вихованні останнього з 2015 року. До дитини не приходить та не цікавиться. Допитана у судовому засіданні [PERSON] яка є мати відповідача пояснила, що її син не приймає ні якої участі у вихованні свого сина, оскільки мати її онука забороняє. [PERSON] працевлаштований, приймає спиртні напої, але не зловживає. Відповідно до вимог ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін, [INFO] народився син [PERSON]. Відповідно до довідки № 158/01192-16 від 22.02.2016 року [PERSON] [INFO] зареєстрований та мешкає разом з матір'ю [PERSON] за дресою: [ADDRESS]. Позивач самостійно несе витрати на утримання дитини. Відповідно до висновку № 133 від 13.02.2017 р. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його дитини, оскільки він ухиляються від виконання батьківських обов'язків, з урахуванням інформації адміністрації КЗОЗ « Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 24», інформації адміністрації Дошкільного навчального закладу № 122 який відвідує дитина. Рішенням ( заочним) Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.04.2017 року, яке не набрало законної сили, змінено прізвище дитини «[PERSON]» на «[PERSON]». Рішення мотивоване тим, що батько дитини не приймає ніякої участі у житті дитини, не цікавиться його розвитком, зростанням, не відвідує сина, не виконує своїх батьківських обов'язків, мати дитини має інше прізвище ніж дитина, та зміна прізвища цілком відповідає інтересам дитини. Відповідно до листа Національної поліції України ГУНП в Харківській області Комінтернівський ВП Червонозаводський ВП № 63/56 від 15.06.2016 року за період з 2012 року по 15.06.2016 рік надійшла одна заява про вчинення протиправних дій громадянина [PERSON] за адресою [ADDRESS], зареєстроване вказане повідомлення за № 6402 від 09.06.2015 року. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положень абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Згідно положень п. 15 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, все це є ознаками ухилення від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст. ст.150,157 СК України,батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого обєднання сімї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). У відповідності зі ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, її фізичний розвиток, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Посилання відповідача на те, що мати дитини робить перешкоди у спілкуванні його з дитиною під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Відповідно до частин 1, 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідачем не надано суду доказів звернення до Управління служб у справі дітей з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина, та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері дитини, або доказів звернення до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час розгляду справи відповідач не скористався правом на звернення з зустрічною позовною заявою, щодо усунення перешкод та встановлення порядку участі у вихованні дитини. Крім того, посилання відповідача на те, що мати дитини відмовляється від отримання грошей на утримання дитини не знайшло свого підтвердження при розгляді справи та спростовується повідомлення Харківської дирекції «Поштамт-центр поштового зв'язку № 1» за період з 01 жовтня 2016 року по 28.03.2017 року на ім'я [PERSON] поштові перекази (аліменти) не надходило. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, та приходить до висновку про повне задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Разом з тим, суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1, 4 ст. 169 Сімейного кодексу України батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 гривень

Outcome: approved