Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що їй на підставі договору дарування квартири належить квартира за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Сонячна (Щорса), 17/74. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не мешкає у ній. Відповідач участі у догляді за квартирою не приймає, добровільно припинити свою реєстрацію відмовляється, позивач сплачує комунальні платежі за відповідача. На підставі викладеного просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України. Зібраними по справі доказами судом встановлено, що згідно акту про непроживання від 13.03.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (Щорса), 17/74, але не проживає у вказаній квартирі з квітня 2002 року. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування квартири від 05 квітня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Сонячна (Щорса), 17/74. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог\~ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 8. ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія закону). Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки право позивача на користування майном підлягає захисту шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved