Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 26.06.2010 року зареєструвала з відповідачем шлюб. За час проживання з [PERSON] в шлюбі в них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] року і син [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння та довір'я, вони втратили повагу один до одного, разом не проживають, подальше подружнє життя і збереження родини неможливе. Посилаючись на ці обставини, просила шлюб розірвати та визначити місце поживання дітей з позивачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала, судовий збір просила з відповідача не стягувати. Відповідач позов визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно із ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статі 109 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2010 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області, про що зроблено актовий запис №13 від цього ж числа (а.с.6). За час перебування в шлюбі в них народилась дочка [PERSON], [INFO] року та син [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). З'ясувавши фактичні взаємини сторін суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки через непорозуміння з жовтня 2015 року подружжя проживає окремо, не підтримують подружніх стосунків, сім`я вже повністю розпалася і зберегти її неможливо, так як подружжя наполягають на розірванні шлюбу, подальшого спільного життя і збереження сім'ї не бажають, суд надавав їм строк для примирення, але такого не наступило. За таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та засадам добровільності шлюбу, який повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка, а тому визнання позову відповідачем відповідає вимогам закону і може бути прийняте судом. Після розірвання шлюбу відповідачу за її заявою слід залишити шлюбне прізвище, що не суперечить ч. 1 ст. 113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною четвертою статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За змістом ст.ст. 160, 161 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Предметом судового розгляду може бути лише спір між матір'ю і батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, їх діти проживають з позивачем і спір між ними з цього приводу відсутній. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки спору між матір'ю і батьком щодо місця проживання малолітніх дітей немає і позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що її права були невизнані чи оспорені відносно визначення місця проживання дітей, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial