Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що в них є спільна дитина [PERSON], [INFO]. До досягнення повноліття сина відповідач сплачував аліменти на його утримання. Син навчається на другому курсі Дніпропетровського коледжу залізничного транспорту та транспортної інфраструктури І-го рівня акредитації на денній формі навчання, який закінчує 30 червня 2020 року. Відповідач добровільно аліменти на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача, аліменти на її користь на утримання їх сина, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1500 гривень, щомісячно, з дня пред'явлення позову та до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцяти трьох років. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідач внаслідок отриманої виробничої травми не має можливості працювати, оскільки йому рекомендовано уникати важкої фізичної праці, вібрації, шуму. Також зазначив, що син сторін по справі [PERSON] не отримує стипендії внаслідок незадовільного навчання, що також повинно бути враховано судом. Крім того, вважає, що позивач не надала суду достатніх належних доказів в обґрунтування позовних вимог особливо в частині можливості відповідача сплачувати аліменти, а надані нею у судовому засіданні докази є недопустимими, оскільки вони не були надіслані відповідачеві у передбачений законом спосіб. За кордон на заробітки відповідач не виїзджав, про що свідчить його закордонний паспорт. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін по справі. Він навчається у Дніпропетровському коледжі залізничного транспорту та транспортної інфраструктури І-го рівня акредитації на денній формі навчання, їздить на навчання кожного дня. На проїзд і харчування витрачає приблизно 1200,00 грн. кожного місяця. Перебуває на повному утриманні матері, з батьком девять років не спілкувався і лише два тижні тому йому батько один раз зателефонував. Стипендія за місцем навчання складає 980,00 грн., однак він її не отримує незадовільно навчається. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Свідоцтвом про народження серії І-КИ № 098556 від 08 серпня 2000 року підтверджується факт походження повнолітньої дитини [PERSON], [INFO] відповідно від батьків, які є сторонами у справі. Відповідно до довідки навчальної частини Дніпровського коледжу залізничного транспорту та транспортної інфраструктури МОН України від 25 червня 2018 року № 205, [PERSON] дійсно є студентом ІІ курсу групи 2Т1 спеціальності 273 «Залізничний транспорт», спеціалізації 5.07010501 «Технічне обслуговування, ремонт та експлуатація тягового рухомого складу». На повному державному забезпеченні не знаходиться. Зарахований наказом № 194нр від 06 серпня 2016 року бюджет ДВНЗ «Дніпровського коледжу залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» І-го рівня акредитації, денна форма навчання, закінчує навчання 30 червня 2020 року. Отже, судом встановлено, що повнолітній син сторін по справі на даний час навчається в навчальному закладі, проживає разом з позивачем, яка утримує сина, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина після досягнення ним повноліття позивачу не надає. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні не оспорювався факт знаходження дитини на утриманні позивача, у звязку з чим ці факти є встановленими. Із цього вбачається, що відповідач зобовязаний утримувати сина до закінчення навчання, однак не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, вінпдвідач не працює внаслідок отриманої травми і йому рекомендовано уникати важкої праці. В той же час згідно висновку ЛКК Болехівської лікарні №321 відповідач [PERSON] отримав виробничу травму у вигляді привичного вивіху плечового суглобу у 2003 році. Згідно копії трудової книжки відповідач до 14 червня 2012 року працював майстером магістральних залізничних робіт і звільнений був з роботи за власним бажанням. Отже, відповідач не є інвалідом, працював і непрацездатним не визнаний, що свідчить про можливість останнього заробляти і надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів суд керується вимогами ч.1 ст.182 СК України, де зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом позивач проживає разом з сином, який навчається, потребує матеріальної допомоги і позивач самостійно його утримує. Факт того, що відповідач офіційно не працює, не може бути підставою для звільнення його від обовязку сплачувати аліменти, оскільки він є працездатним, має можливість працювати і сплачувати аліменти. Позивач згідно довідки Синельниківської ЦРЛ від 15 січня 2019 року також перебуває на «Д» обліку у лікаря акушера і потребує постійного лікування. Витрати на комунальні послуги позивача складають в середньому 1000,00 грн. на місць, розмір заробітної плати з відрахуванням податків і зборів складає в середньому 6000,00 грн. на місяць, витрати на навчання сина складають приблизно 1200,00 грн. на місяць. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, вирішуючи справу по суті, суд враховує, що відповідач непрацездатним не визнаний, інших дітей не має, жодних інших стягнень за виконавчими документами не має, офіційно не працює. Позивач працездатна, працює, забезпечує повнолітнього сина під час його навчання, син стипендію не отримує внаслідок неналежного навчання, не одружений, дітей не має. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, і, з урахуванням матеріального стану сторін, вимог розумності і справедливості, розмір аліментів повинен становити 1000,00 грн. на місяць. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial