Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 9/28 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, селище Глеваха, вулиця Авіаційна, 22 в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 02 січня 2014 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак, нотаріусом було відмовлено в оформленні права власності на дану частину житлового будинку, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника та не заперечив щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 02 січня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ОК № 294547 від 08.01.2014 року. Спадкоємцем померлого [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.06.2014 року. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого чоловіка. Постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 12.08.2014 року № 1781/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину житлового будинку з тих підстав, що немає документу, який підтверджує право власності спадкодавця на дане нерухоме майно. Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обовязковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Як вбачається із наявного в матеріалах інвентаризаційної справи № 1149 на житловий будинок Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 06 вересня 1982 року, виданого на підставі Рішення виконкому Глевахівської селищної ради від 21 січня 1981 року № 6, на імя [PERSON] було оформлено право особистої власності на 9/28 частин житлового будинку з належними йому будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, селище Глеваха, вулиця Авіаційна, 22. Також, в матеріалах інвентаризаційної справи № 1149 на житловий будинок наявний Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.08.2012 року відповідно до якого [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належало 9/28 частин житлового будинку № 22 по вулиці Авіаційній в селищі Глеваха Васильківського району Київської області. Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON] прав на спірну частину нерухомого майна 1982 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~18.07.1963\~року, положення якого не передбачали обовязкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді 9/28 частин житлового будинку з надвіоними спорудами, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, селище Глеваха, вулиця Авіаційна, 22 були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок\~реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну\~реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної\~реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~України та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної\~реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Також, суд враховує, що згідно із архівної довідки КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 06.06.2014 року № 461, нерухоме майно, а саме: 9/28 частин житлового будинку № 22 по вулиці Авіаційній в селищі Глеваха Васильківського району Київської області станом на 31.12.2012 року було зареєстровано на праві спільної часткової власності на імя [PERSON] (а.с. 9). Одночасно, суд враховує допущену в матеріалах інвентаризаційної справи № 1149 на житловий будинок описку в написанні імя спадкодавця, яке окрім «Олексій» також зазначалось як «Леонід» та не вважає її такою, що позбавляє спадкоємця належним чином можливості оформити свої спадкові права. До складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною пятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вказану частину житлового будинку належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті її чоловіка. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок (домоволодіння) з відповідними надвірними господарськими спорудами. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved