Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб таким, що втратили право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Відповідач в вищевказаному будинку не проживає. Оскільки відповідач за адресою по [ADDRESS] не проживає, а реєстрація відповідача впливає на розмір оплати комунальних послуг, та витрати по утримані будинку, позивач вимушений звернутись в суд з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явися, подав заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказане право власності Позивача підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 170113044, від 11.06.2019 року. Згідно з Актом обстеження від 12 липня 2017 року, складеним Депутатом сільської ради Миколенко В.В. та затвердженим Головою Трипільської Сільської Ради, [PERSON] 1961 року народження, прописаний за адресою: [ADDRESS] але там не проживає. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (ч.1 ст. 383 ЦК України). Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. За таких обставин, право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на викладене, [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житлом - будинком по [ADDRESS] . При цьому, позивачем ставиться питання про примусове зняття з реєстрації відповідача. Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial