Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнення позовних вимог, просить: стягнути з ТзОВ «Львівавтокомплектація» на її користь 8050грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 08 квітня 2014 року по 18 вересня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працювала у відповідача ТзОВ «Львівавтокомплектація» на посаді інженера з 28 вересня 2011 року, наказом №12 від 05 листопада 2014 року звільнена за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення з роботи відповідач ТзОВ «Львівавтокомплектація» не провів з нею повного розрахунку та не видав трудової книжки. У зв'язку з втратою з вини відповідача її трудової книжки, ТзОВ «Львівавтокомплектація» поновило трудову книжку та видало її дублікат лише 18 вересня 2014 року. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07 квітня 2014 року, яке вступило в законну силу, вже задоволено її позовні вимоги щодо стягнення з ТзОВ «Львівавтокомплектація» на її користь 6099,64грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 19 листопада 2013 року по 07 квітня 2014 року. Таким чином, виходячи з її місячного посадового окладу в розмірі 1500грн., вважає, що відповідач повинен виплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 08 квітня 2014 року по день фактичної видачі трудової книжки - 18 вересня 2014 року, що становитиме: 1500грн. х 5 місяців +1500грн. х 11днів/30 днів = 8050грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовні заяві, просить позов задоволити. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, надали суду пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях та поясненнях, в яких зазначили, що ТзОВ «Львівавтокомплектація» втратило трудову книжку позивача [PERSON], а для оформлення її дубліката змушене було звертатися на попередні місця праці з вимогами надати довідки про підтвердження трудового стажу позивача, що зайняло тривалий період часу. Так, у визначені законодавством строки відповідей з попередніх місць праці позивача ТзОВ «Львівавтокомплектація» не отримало, а тому змушене було звертатися з відповідними запитами повторно, остання довідка отримана від ЛКП «Левандівка» лише 15 вересня 2014 року через особистий візит представника ТзОВ «Львівавтокомплектація». А відтак, вважає, що затримка видачі трудової книжки позивача виникла не з вини ТзОВ «Львівавтокомплектація», а тому просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа директор ТзОВ «Львівавтокомплектація» Гарасимович Юрій Іванович в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що з 28 вересня 2011 року позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «Львівавтокомплектація» на посаді інженера, наказом №12 від 05 листопада 2013 року звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.4,5). Згідно положень ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Ведення трудових книжок працівників на підприємстві здійснюється відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Згідно п. 6.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Частинами 6, 7 п. 4.1 Інструкції встановлено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, всупереч вимог встановлених ст.47 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудову книжку позивачу [PERSON] в день звільнення видано не було, що сторонами не заперечується. Як вбачається з пояснень представників сторін та стверджується зібраними матеріалами справи, відповідачем ТзОВ «Львівавтокомплектація» втрачено трудову книжку позивача [PERSON] та виготовлено її дублікат, який видано позивачу [PERSON] лише 18 вересня 2014 року, що стверджується відповідною розпискою останньої (а.с.18-20). Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до ТзОВ «Львівавтокомплектація» задоволено частково: зобов'язано ТзОВ «Львівавтокомплектація» видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку, змінивши дату звільнення з 19 листопада 2013 року на фактичний день видачі трудової книжки; стягнуто з ТзОВ «Львівавтокомплектація» на користь [PERSON] 6099,64грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 19 листопада 2013 року по 07 квітня 2014 року, а також 4929,08грн. заборгованості по заробітній платі; стягнуто з ТзОВ «Львівавтокомплектація» на користь держави 243,60грн. судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.7-10). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 квітня 2014 року в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» змінити дату звільнення [PERSON] з 19 листопада 2013 року на фактичний день видачі трудової книжки - скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено; в решті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 квітня 2014 року залишено без змін (а.с.11-15, 45-46). Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З врахуванням обставин, встановлених вищезазначеними рішеннями суду, які набрали законної сили, суд не приймає до уваги покликання представників відповідача щодо відсутності підстав для застосування ч.4 ст.235 КЗпП України, а саме вини підприємства у затримці видачі трудової книжки. Згідно розрахунку позивача, її середній заробіток за час за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 08 квітня 2014 року по 18 вересня 2014 року - день фактичної видачі дубліката трудової книжки, становить: 1500грн. х 5 місяців +1500грн. х 11днів/30 днів = 8050грн. Даний розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається до уваги. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки при звільненні [PERSON], підприємство повинне виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, який згідно розрахунку позивача за період з 08 квітня 2014 року по 18 вересня 2014 року становить 8050грн. За умовами ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином з відповідача потрібно стягнути 243,60грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 47, 48, 235 КЗпП України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників», та

Outcome: approved