Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, до повноліття дитини. Рішення суду знаходиться на виконанні в Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУЮ, проте відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язанння щодо сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.10.2017року заборгованість по аліментах становить 41000 грн.70 коп. Дана заборгованість виникла з вини відповідача, який не переймається належним утриманням дитини, всі витрати щодо утримання доньки покладені на позивача, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2007року по 01.10.2017року в розмірі 12 300 грн.30 коп. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позові вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] являються сторони по справі. Відповідно до рішення Білоцерківського міського суду по справі №2-6423/2007 з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Суду було надано довідку-розрахунок, де відображено заборгованість відповідача по аліментах за період з 01.07.2007р. по 01.10.2017р., в розмірі 41000 грн.70 коп. Відповідно до даної довідки позивачем було зроблено власний розрахунок неустойки в розмірі 12 300 грн. 30 коп. за 30 днів. Суду було надано Витяг з кримінального провадження, як доказ вини відповідача у виникненні заборгованості щодо сплати аліментів на неповнолітню дитину(а.с.23) Судом встановлено, що вищевказана заборгованість по аліментам виникла через нехтування відповідачем виконаня рішення суду. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненнянею повноліття. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно норм цієї статті розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, а суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. За ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліметами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. З встановлених судом обставин вбачається, що відповідач був обізнаний про порядок, спосіб стягнення з нього аліментів, знав про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, також, відповідачу відомо про наявність заборгованості по аліментах, але відповідачем не було вжито заходів для зменшення розміру заборгованості по аліментах. Так, згідно довідки Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції за №В-21/942 від 19.10.2017 року станом на 01.10.2017 року заборгованість по аліментам [PERSON] за вищевказаним рішенням суду становить 41000 грн.70 коп. Верховним Судом України в ухвалі від 15.06.2011 року викладено правову позицію, відповідно до якої нормами СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітніх дочку, сина на період навчання за певних умов, у ст. 196 СК закріплено відповідальність за прострочення сплати аліментів, і що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов'язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Крім того, як було зазначено вище в рішенні, факт наявності такої заборгованості по аліментах та її розмір відповідач не оспорював. А тому, суд вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 наведено правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст.180,194,195,196 СК України,

Outcome: approved