Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 26.08.2000 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, але був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованими листами, а також, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив, та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 26.08.2000 року зареєстрували шлюб, від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Встановлено, що 23.12.2003 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя, тривалий час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила покласти судові витрати на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved