Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою окрім неї зареєстрований [PERSON] , відповідач по справі, але з грудня 2009 року в будинку не проживає, оплату комунальних послуг не проводить, його особистих речей в будинку немає. На усні звернення до відповідача щодо зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою, останній не реагує. Позивач зазначила, що наявність реєстрації місця проживання відповідача за вищевказаною адресою обмежує її у здійсненні нею права користування своїм майном та обмеження субсидії. На підставі викладеного позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харків, ідентифікаційний номер [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 30 вересня 2019 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харків, ідентифікаційний номер [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але позивачем до справи долучено заяву відповідача, яка нотаріально засвідчена, в якій він просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно рішення Лозівського міського народного суду Харківської області від 02.09.1986 року, набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно домової книги [PERSON] зареєстрований в даному будинку з 18.06.2008 року. Відповідач з грудня 2009 року в спірному будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає, фактично проживає за іншою адресою, що підтверджується актами, складеними сусідами. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач в будинок не з`являється. Всі обов`язки пов`язані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обов`язків перед ним не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не\~проживання відповідача\~по справі\~в будинку\~ [ADDRESS] \~вбачається з\~актів про\~не проживання,\~складених сусідами\~від 26.12.2018\~року та\~09.06.2019\~року,\~де зазначено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~з грудня\~2009\~року, тобто тривалий час, в вищевказаному будинку не проживає. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку майже десять років, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved