Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. 10.09.2015 року вона звернулася до приватного нотаріуса задля відчуження належної їй житлової площі. Однак, з'ясувалося, що на квартиру накладено арешт та заборону на її відчуження. На підтвердження цього вона отримала довідку з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Арешт накладено ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві постановою № 22692335 від 17.11.2010 року, зареєстровано 03.12.2010 року за № 10567290. Дійсно, у 2010 році вона отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2010 року щодо стягнення з неї на користь КС «Сімейна позика» боргу в розмірі 17 339,94 грн. Однак, усю суму боргу вона сплатила, про що є відповідна довідка № 615/15 від 11.09.2015 року. Як і було сплачено усі виконавчі витрати та штрафи ще у 2011 році. У відповідача вона з'ясувала, що 22.06.2011 року було винесено постанову про закриття виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» - фактичне виконання рішення. Станом на 10.09.2015 рік виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває, матеріали знищені. Однак, арешт з її майна не було знято. У зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді встановлено, що з 04.04.1996 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 17.11.2010 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь КС «Сімейна позика» боргу та судових витрат в сумі 17 339,94 грн. В рамках даного виконавчого провадження 17.11.2010 року державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно, в тому числі і на спірну квартиру, в межах суми боргу. 22.06.2011 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне повне виконання рішення. Про повне виконання свідчить і довідка КС «Сімейна позика» № 615/15 від 11,09.2015 року, де вказано, що [PERSON] борг сплачено в повному обсязі. В подальшому матеріали виконавчого провадження знищено. Однак, як встановлено в суді, державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 17.11.2010 року наклав заборону на спірну квартиру, в подальшому закрив виконавче провадження, не скасувавши винесену ним постанову про арешт нерухомого майна. [PERSON] зверталася із заявою до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, та отримала відповідь, що станом на 10.09.2015 року матеріали виконавчого провадження на виконанні у відділі не перебувають. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. З матеріалів справи було встановлено, що державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва виконавче провадження у відношенні [PERSON] закрив, проте, в порушення вимог законодавства України, не скасував арешт, який був накладений 17.11.2010 року в межах виконавчого провадження. Матеріали виконавчого провадження у провадженні відділу не перебувають. У зв'язку з чим [PERSON] позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю, що є порушенням її законних прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, виконавче провадження вже знищено, позивач позбавлена можливості захистити свої законні права поза судовим вирішення спірного питання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved