Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 2001 р. [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку у кімнаті, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], як наймач. На підставі Протоколу № 11 засідання профсоюзного комітету ВАТ «Сумський рафінадний завод» від 25.12.2000 р. 18.01.2001 р. було їй видано ордер на житлову площу у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (14,7 кв.м.). 24.05.2001 р. було проведено спільне засідання адміністрації та профсоюзного комітету ВАТ «Сумський рафінадний завод», де Протоколом № 7 прийняли рішення про покращення житлових умов громадянці [PERSON] та до займаної нею раніше кім. 5, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 14,7 кв.м., надано додаткову суміжну [ADDRESS], площею 17,8 кв.м. Загальна площа двох кімнат складає 32,5 кв.м. Вона звернулася до відповідача з заявою про приватизацію займаного нею житла, однак їй було відмовлено у приватизації через відсутність ордеру на додатково виділену [ADDRESS] за рахунок якої збільшилася загальна площа [ADDRESS]. Просить суд: зобов'язати відповідача вчинити дії по передачі у спільну часткову власність (приватизації) та члену її сім'ї доньці [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надали відзив на позовну заяву. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно ордера на житлову площу у гуртожитку № 2 від 18.01.2001 р. виданого ВАТ «Сумський рафінадний завод» на ім'я [PERSON] та її донька [PERSON] вселилися до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] 24.05.2001 р. було проведено спільне засідання адміністрації та профсоюзного комітету ВАТ «Сумський рафінадний завод», де Протоколом № 7 прийнято рішення про покращення житлових умов громадянці [PERSON] та до займаної нею раніше кім. 5, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 14,7 кв.м., надано додаткову суміжну [ADDRESS], площею 17,8 кв.м. Загальна площа двох кімнат складає 32,5 кв.м. Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з заявою про приватизацію займаної житлової площі. Листом від 19.02.2018 р. [PERSON] забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради позивачу [PERSON] було відмовлено у приватизації жилого приміщення - [ADDRESS], жилою площею 32,30 кв.м. у [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. З аналізу вказаної норми вбачається, що вищезазначений перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення гуртожитку є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому на спірне житлове приміщення не розповсюджується. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Ордер на кімнату [ADDRESS] у судовому порядку не визнавався не дійсним, тому у відповідача фактично було відсутнє право відмовляти позивачу у приватизації займаного нею житла.

Outcome: approved