Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Дитину [PERSON], [INFO], передати на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради для подальшого влаштування. Стягнути аліменти з [PERSON] для утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття на користь тих осіб або установ, яким буде передана на виховання дитина. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є одинокою матір»ю відносно дитини [PERSON]. Від дня народження дитини відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по вихованню та догляду за малолітньою дочкою, зловживає алкогольними напоями, залишає дитину бездоглядною, не піклується про її всебічний розвиток, не забезпечує належних умов для проживання. Відповідач проживає у різних співмешканців. Не працює, не надає дитині будь-якої допомоги. Не реагує на її зауваження та попередження служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про відповідальність, передбачену законом за ухилення від виконання батьківських обов»язків. Її онука [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Через асоціальну поведінку відповідача онука [PERSON] з 2011 року постійно проживає з нею, вона забезпечує догляд, контролює навчання в школі і має намір оформити опіку над дитиною. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та день слухання справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради підтримав висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] доньці матеріально не допомагає, їх вихованням не займається. Позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою. Суд, в межах наданих доказів, за участю органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, заслухавши пояснення позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.7). [PERSON] проживає разом з бабусею за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 3» (а.с. 11). Згідно характеристики загальноосвітньої школи інтернат І-ІІІ ступенів, ліцей «Сокіл» на ученицю [PERSON], вихованням та навчанням [PERSON] займається бабуся [PERSON]. Мати дівчинки [PERSON] не відвідує навчальний заклад, участі у вихованні та навчанні дитини не бере (а.с. 13). Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1373/49-05-24 від 03.03.2015 р. є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 14-15). В судовому засіданні встановлено, що вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] займається одна позивач, яка створила всі умови для її всебічного розвитку, не перешкоджала та не перешкоджає спілкуванню матері з донькою. При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, [PERSON], протягом тривалого часу не займається вихованням своєї малолітньої доньки, не проявляє до дитини материнської уваги та турботи, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я доньки, матеріально не утримує. Крім цього, при вирішенні даної справи, суд враховує думку малолітньої [PERSON] щодо позбавлення матері батьківських прав. Все вищевикладене, є нічим іншим, як свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх материнських обов'язків по вихованню доньки, тому суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, діючи в межах позовних вимог, суд вважає, що відповідач повинна сплачувати аліменти у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь тих осіб чи установ, яким буде передано на утримання малолітню дитину [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття - [INFO] року. В силу ст. 167 СК України, суд вважає за необхідне передати дитину на опікування органу опіки і піклування. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved