Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 серпня 1997 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області, актовий запис №119. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між ними не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почутті між ними та припинення сімейно шлюбних відноси з червня 2015 року, проживають окремо. Позивачка вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Відповідач на її пропозицію розірвати шлюб в органах РАЦС не реагує, всіляко ухиляється, у звязку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду. Також просить суд відновити їй дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 18 травня 2017 року не зявилася. Надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб, слухати справу за її відсутності (а.с.28). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.22), в судове засідання 18 травня 2017 року не зявився, згідно письмової заяви позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с.29,30). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 серпня 1997 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області, актовий запис №119 (а.с.7). Спільних неповнолітніх дітей на день розгляду справи - не мають (а.с.8,9). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з червня 2015 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна, відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з червня 2015 року та до цього часу не поновили їх, проживають окремо. Крім того сторони надали заяви, згідно яких не бажають відновити стосунки. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до\~ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved