Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - відповідачем по справі, з 02.03.2002 року по 12.10.2012 року. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Але подружнє життя з відповідачем не склалося із-за повної відсутності порозуміння між ними, у них різні погляди на сімейне життя, між ними постійно виникали конфліктні ситуації, у зв'язку з чим їх стосунки значно погіршилися, вони не вели спільне господарство, не підтримували шлюбні стосунки та проживали окремо. Їх малолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки, батько дитини не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2012 року шлюб між було розірвано та стягнуто з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів з 22.06.2012 року. Відповідач зовсім не цікавиться сином, його станом здоров'я та взагалі його життям, не телефонує йому, не вітає зі святами та навіть з днем народження, не шукає зустрічі з дитиною. Тобто, він повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та ніяким чином не приймає участі у житті дитини. Крім того, він не сплачує аліменти на утримання сина. Вказані факти підтверджуються відповідними документами. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обставини, факти, вкладені в позовній заяві, та позовні вимоги, просили їх задовольнити. У зв'язку з неявками відповідача в судові засідання не заперечували щодо заочного порядку розгляду справи. Представник позивача додатково зауважив, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 41 617 грн. На засідання комісії в Службі дітей відповідачем не було надано жодного доказу на спростування тих обставин, які ними викладені. Тільки останнім часом, коли почалися суди, відповідач став телефонувати позивачу, з'ясовувати стосунки, але жодного разу не цікався сином. Позивач зазначила, що відповідач подзвонив один раз. Він ніколи не поздоровляв сина зі святами. Ніколи не було щоб він приходив, а його не пускали до дитини. Відповідач казав, що у нього не має часу. Останнім часом телефонував двічі, погрожував, проте про дитину він не цікавився. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні пояснив, що було засідання комісії, де він приймав участь як член комісії, де заслуховувалася думка позивача, відповідача. Батько дитини повідомив, що він з бабусею пересилають кошти на утримання дитини по мірі можливості, докази цього обіцяв надати до суду. Зазначив, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, доказів він не надавав, для комісії було достатньо усних пояснень. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою. Відповідач зазначив, що він має намір виховувати дитину, та звертатися про встановлення часу зустрічей з дитиною. Про наявність даного позову в суді вони відповідача повідомляли. Підтвердив, що позивач належним чином виховує та утримує дитину. Дитину на комісії не заслуховували. Висновок комісії він підтримав, та просив прийняти рішення, яке не буде суперечити інтересам дитини. В судовому засіданні представник Прокуратури Дніпровського району м. Києва, з позовними вимогами погодився, не заперечував щодо їх задоволення. Зауважив, що батько самоусунувся від вихання дитини, доказів протилежного ним надано не було. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], та надано пояснення дитиною сторін - [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала наступне. Вона є матір'ю позивача. В лютому наступного року буде чотири роки, які відповідач не проживає з її донькою та їх дитиною. Він забрав з квартири речі і гроші. За всі ці роки він дитиною не цікавився. Коли їхали з дитиною за кордон, відповідач вимагав гроші за надання ним дозволу, і вони ці гроші давали. Він казав доньці, щоб та дала йому три тисячі доларів, і тоді він погодиться на позбавлення його батьківських прав. Про наявність даного спору відповідачу відомо, він телефонував доньці і пообіцяв «випустити кишки і свічки поставити». Дитину відповідач ніколи не поздоровляв зі святами, ніколи не приходив. Дзвонити батькові дитині ніхто ніколи не забороняв. Відповідач з 2009 року не працював, займався крадіжками. З іншою бабусею вони спілкуються, вона від себе приносить гостинці. Свідок [PERSON] суду показала наступне. Вона є сусідкою позивача, знає її з 1986 року, була на весіллі сторін по справі. Бувала у них два-три рази на тиждень. Роки чотири тому відповідач виїхав з квартири. З того часу вона не бачила і не чула відповідача, і їй ніхто не казав про те, що він приходив. Дитиною опікуються мати та бабуся. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Їй відомо, що дитина півроку хворіла, трималася температура, на лікування було витрачено багато коштів, батько і в цьому участі не приймав. Дитина сторін - [PERSON], [INFO], (заслуханий в присутності представника Служби у справах дітей)розповів суду наступне. Він проживає разом з мамою, батько з ними не проживає. Батько ніколи йому не телефонує, і він (дитина) йому не телефонує, і не бажає цього. З мамою та бабусею [PERSON] він ходить в басейн, магазин, парк, їздили в Турцію, вони допомагають з уроками. Батько з ним ніколи нікуди не ходить. Він ніколи його до себе не запрошував. Коли він (дитина) роки два тому приїздив до бабусі [PERSON] (мати відповідача), то батько навіть з ним не поздоровався. Батько ніколи не приходив, і він (дитина) вже не хоче спілкуватися з батьком. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, представника прокуратури, малолітньої дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 01.04.2005 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, [PERSON] народився [INFO] року, батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, починаючи з 22.06.2012 року і до повноліття дитини. Дитина проживає з матір'ю за адресою - [ADDRESS]. Навчається в Гімназії № 267. З розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Іванеко В.В. встановлено, що станом на 01.09.2014 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] становить 41 660,17 грн. З червня 2012 року по день винесення рішення по даній справі [PERSON] жодної копійки не сплатив на утримання дитини. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва від 12.11.2013 року № 1678, дитина - [PERSON] знаходився під наглядом лікаря-педіатра амбулаторії № 6 КНП «ЦПМСД № 2» Дарницького району м. Києва з народження по 30.03.2007 року, і з 08.07.2009 року по теперішній час. За період спостереження з дитиною в поліклініку батько не приходив. У разі захворювання, або консультацій про хлопчика піклується і відвідує з ним лікаря мама або бабуся. З характеристик, які складені директором та класоводом Гімназії № 267 м. Києва встановлено, що [PERSON] навчається в Гімназії № 267. Вихованням дитини займається мати та бабуся, батько розвитком та навчальним процесом дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Відповідно до висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30.10.2014 року № 101-8352/01, вони вважають за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]. При розгляді звернення [PERSON] до комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 23.10.2014 року № 19) останніми було встановлено, що батько з дитиною не проживає, але має бажання виховувати дитину, дбати про неї, брати участь в розвитку та утриманні дитини, оскільки на засіданні було вислухано думку батька, який повідомив, що він ніяким чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а навпаки хоче дбати про фізичний та духовний розвиток сина, піклуватися про нього, брати участь у його житті. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання батьківських обов'язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як було встановлено в суді, та підтверджено представником Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, які по суті своїх обов'язків захищають права дітей, позивачем було надано на розгляд комісії усі необхідні документи, які свідчили про те, що батько дитини утриманням, вихованням не займається, дитиною не цікавиться, участі у навчання не приймає, батьківські збори не відвідує, в тому числі і було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини за адресою - [ADDRESS], та встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку. Тоді як, відповідач не надав жодного документу на підтвердження своїх заперечень. Висновок було прийнято лише на усних поясненнях батька, який виявив бажання (через чотири роки) піклуватися про дитину, який на її утримання не надав жодної копійчини, який жодного разу не поздоровив дитину навіть з Днем народження, святами. Посилання на те, що йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, нічим не підтверджено, оскільки відсутні докази звернення до Служби захисту дітей чи до суду із відповідним зверненням. Крім того, в суді було з'ясовано та встановлено, що відповідачу жодним чином не створювалися перешкоди як в спілкуванні, так і в вихованні, утриманні дитини. Не було перешкод у відповідача і в отриманні інформації про навчання, стан здоров'я дитини відповідно в навчальному і медичному закладах. Крім того, згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20.11.1989 року « Про права дитини» (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформувати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового або адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Дана норма закріплена і ст. 171 СК України, яка вказує, що думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Як було встановлено в суді, при розгляді матеріалів про позбавлення батьківських прав [PERSON] думка самої дитини не вислуховувалася, комісія не вважала за потрібне заслухати саму дитину. Тоді як, в судовому засіданні, син сторін розповідав, що останні чотири роки батько йому не телефонував, до нього не приходив, зі святами не вітав, такі дії батька його сильно образили, і він не має бажання більше спілкуватися зі своїм батьком. Викладені обставини свідчать про те, що служба, яка захищає інтереси дітей, при складанні свого висновку по даній справі, однобоко розглянула матеріали справи, зробила висновки лише зі слів батька, та не заслухала дитину, тобто, не врахувала інтереси самої дитини. Крім цього, комісія не пропонувала відповідачу надати докази на його слова, не скористалася правом перенести вирішення питання для отримання доказів, для здійснення додаткових перевірок. На думку суду, посилання служби на те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, а тому недоцільно [PERSON] позбавляти батьківських прав, не може бути прийнято до уваги, оскільки стаття 169 СК України передбачає поновлення батьківських прав разі зміни обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і в даному випадку права відповідача жодним чином не порушуються. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав не приймається до уваги, оскільки він є необґрунтованим, складеним без врахування доказів матері дитини, без спростування цих доказів, а лише на підставі сказаного відповідачем про його наміри в майбутньому приймати участь у вихованні, утриманні сина. Крім того, судом враховується і та обставина, що відповідач, будучи проінформованим про наявність спору в суді щодо позбавлення його батьківських прав, жодного разу не з'явився до суду, не надав жодного доказу на спростування доводів позивача, та не здійснив жодних дій, які б свідчили про його бажання спілкуватися з дитиною, дбати про його фізичний та духовний розвиток. В даному випадку позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженні відповідними доказами, відповідають інтересам дитини, та підлягають задоволенню. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved