Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу ? частин житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між нею та відповідачем [PERSON], дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку (на плані позначено літ. А) загальною площею 98,3 м2, житловою площею 75,7 м2, з сіньми (літ. а), відкритою верандою (літ. а11), ганком №1, господарськими будівлями сараями (літ. а1, В, Г, Д, Н, З, О), літніми кухнями (літ. Б, Е), льохом з шиєю (літ. б, б1), льохом (літ. е), вбиральнею (літ. Ж), гаражем (літ. П), навісом (літ. Р), огородженням №№3,5,7, ворітьми №4,6, вимощенням І, розташовані на земельній ділянці площею 2000 кв. м. по вул. Островського,32 в м. Балті Одеської області, які раніше належали матері відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON], померлій 10.08.2013 року, стверджуючи, що 13.01.2017 року вона уклала з відповідачем [PERSON] угоду купівлі-продажу ? частини вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, згідно якої сплатила останній гроші у сумі 10000 доларів США, про що складена відповідна розписка, а відповідач [PERSON] передала їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на ? частину житлового будинку, саму ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, відповідач [PERSON] пообіцяла зявитися до нотаріуса для оформлення угоди купівлі-продажу, але, до теперішнього часу остання ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріуса не зявляється, крім того, відповідач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, після смерті своєї матері [PERSON], фактично прийнявши спадщину, свідоцтво про право на спадщину за законом встановленим порядком не отримала (інший спадкоємець першої черги за законом [PERSON] спадщину не прийняла, відмовившись від своєї частки спадщини на користь [PERSON]В.). Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Відповідачі до судового засідання не зявилися, але надали суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, в тому числі, відповідач [PERSON] повідомила про небажання оформити угоду купівлі-продажу ? частини житлового будинку з господарськими будівлями у нотаріуса, а відповідач [PERSON], якому на праві приватної власності належить інша ? частина вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, повідомив про небажання придбати ? частину житлового будинку, який продала [PERSON], просять розглянути справу за їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матері відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3355, належала ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 2000 кв. м. по вул. Островського,32 в м. Балті Одеської області, після смерті [PERSON], померлої 10.08.2013 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла її дочка відповідач [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді ? частини житлового будинку вона встановленим порядком не отримала, крім неї спадкоємцем першої черги за законом є її сестра відповідач [PERSON], але вона спадщину після смерті матері не прийняла, відмовившись від своєї частки спадщини на користь [PERSON], інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено, що [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу ? частини вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями від 13.01.2017 року, згідно якого відповідач [PERSON] продала, а позивач придбала ? частину вище вказаного житлового будинку за 10000 доларів США і по акту прийому-передачі від 13.01.2017 року відповідач [PERSON] передала, а позивач прийняла ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачем [PERSON], вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріуса, що власник іншої ? частини вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями [PERSON], який мав право на першочергову пропозицію стосовно придбання ? частини житлового будинку, такого бажання не виявив і не заперечував проти укладення угоди купівлі-продажу. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, про що повідомила у клопотанні про розгляд справи без її участі, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач [PERSON] ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 13 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON]. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташована ? частина вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача ? частини цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщена ? частина житлового будинку. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташована ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на вище вказану ? частину житлового будинку з господарськими будівлями. На підставі викладеного,

Outcome: approved