Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про надання права на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, про визнання необґрунтованою відмови на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, надання дозволу на виїзд мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 лютого 2000 року і на даний час у провадженні Кіцманського районного суду знаходиться її позовна заява про розірвання шлюбу. Вказує, що під час перебування у шлюбі у них з [PERSON] [INFO] року народилася дочка [PERSON]. Посилається на те, що їхня дочка важко хворіє і перебувала на стаціонарному лікуванню в Обласній дитячій клінічній лікарні з діагнозом «СЧВ» та оскільки дане захворювання є досить важким та потребує спеціального лікування, їй необхідно забезпечити таке лікування за кордоном, крім того вона має таку можливість, так як уже тривалий час працює в Італії, де має постійне місце роботи. Однак для поїздки, дитині необхідно оформити проїзні документи, на що потрібна згода батька дитини, який у свою чергу відмовляється її надати, хоча участі у вихованні та утриманні дочки не бере, оскільки з 2006 року вони не підтримують подружніх відносин. У зв'язку з викладеним, вважає таку відмову відповідача безпідставною, оскільки вона порушує інтереси дитини, а тому просила позов задовольнити. Позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, що вбачається із поданої нею письмової заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що на даний час [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] Під час перебування сторін у шлюбі у подружжя [INFO] року народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] З 2006 року сторони разом не проживають та не підтримують подружніх відносин. На даний час неповнолітня [PERSON] проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Мамаївської сільської ради № 1875 від 05 липня 2015 року. Згідно витягу з історії хвороби №2046 виданого Обласною дитячою клінічною лікарнею Ревмоонкогематологічним відділенням, вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванню з 08 липня 2015 року по 31 липня 2015 року з діагнозом «СЧВ». На даний час, позивачка має намір з метою спеціального та кваліфікованого лікування поїхати з дочкою в Італію, так як медицина в Україні не в змозі належно пролікувати дитину. Однак отримати дозвіл відповідача на такий виїзд дочки за межі України не має можливості, оскільки останній безпідставно відмовляється його надати. Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме ст.33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Законодавством України встановлені вимоги щодо документального оформлення виїзду дитини за кордон. Статтею 313 ЦК України передбачено право на свободу пересування, проте дана стаття містить обмеження - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У частині 1 пункту 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частиною 2 ст.155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відсутність згоди відповідача для отримання згоди порушує право дитини на можливість вільного розвитку, відпочинку та оздоровлення. Крім цього, відповідно до п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, оскільки законним шляхом отримати дозвіл батька на виїзд дитини за кордон не можливо, а дитина потребує довготривалого та кваліфікованого лікування, при цьому права та інтереси відповідача, як батька, не порушуються, суд вважає, що позивачу слід надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька. На підставі викладеного та

Outcome: approved