Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2008 року по 27.06.2019 року , від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на даний час дитина сторін проживає з матір`ю в орендованій квартирі та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не приймає участі в житті сина, ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свого сина, не бере участі у додаткових витратах на потреби дитини. А тому, позивач просить визначити місце проживання сина з матір`ю, а також стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 10 768,40 грн. В судовому засіданні представник позивача Пацалюк А.В. позов підтримала в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, подав до суду відзив з письмовими доказами своїх заперечень. Третя особа по справі, Служба у справах дітей і сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направили, про день, час та місце розгляду справи були неодноразово повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, суду надано розпорядження третьої особи про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2008 року по 30.07.2019 року, наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Донецькій області та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2019 року про розірвання шлюбу (а.с. 16, 18). Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 27.01.2011 року, актовий запис № 160 (а.с.17). Встановлено, що позивач проживає разом з малолітнім сином [PERSON] в орендованій квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22). Встановлено, що малолітній [PERSON] навчається в середній загальноосвітній школі № 6 Подільського району м.Києва. (а.с. 25) Відповідно до розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 202 від 13.03.2020 року визначено порядок участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зокрема, встановлено відповідачу необмежене спілкування з сином, під час перебування батька в м.Києві; необмежене спілкування батька з малолітнім сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку; не менше двох днів підряд, два рази на місяць у вихідні дні, батько може забирати сина за місцем його проживання або іншим обумовленим з матір`ю місцем та проводити час з дитиною на свій власний розсуд (а.с.133). В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON] , позивач проживає разом зі своїм сином в м.Києві, батько дитини не приймає участі у вихованні сина, не бере участь у додаткових витратах, які необхідні дитині, враховуючи вікові потреби дитини. [PERSON] переконана та вважає, що їх син має проживати з позивачем, оскільки лише матір може надати належну турботу та догляд своїй дитині. Позивач працює бухгалтером на ПП «ТМ Нектар» зі стабільним графіком та доходом, а відповідач працює в органах Національної поліції України, а тому має нестабільний графік, може змінювати місце роботи. Позивач несе значні витрати по утриманню житла, яке орендує, дитина сторін потребує більшого матеріального утримання, ніж надає відповідач. Наразі, між сторонами відсутні суперечності з приводу визначення місця проживання дитини, але раніше сторони мали конфлікт з даного приводу, а тому позивач бажає закріпити своє право на проживання разом з сином. Відповідач, заперечуючи позов, суду пояснив, що спору між сторонами з приводу місця проживання дитини чи його утримання, не має, оскільки відповідач не заперечує, щоб син проживав з матір`ю, аліменти відповідач систематично добровільно перераховує на рахунок своєї колишньої дружини у розмірі 1/4 частини від своєї заробітної плати. На даний час, заробітна плата відповідача становить в середньому 17000 грн. Відповідач надав суду для огляду довідку про доходи за 2019 рік. Відповідач постійно приймає участь у вихованні та утриманні сина. Не зважаючи на те, що він призначений на посаду заступника начальника відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Волинській області, і на даний час мешкає у місті Луцьк, він весь, вільний від служби час, приділяє своєму сину. Відповідач, вимушений винаймати собі житло в м.Луцьк, витрачає кошти на поїздки до Київської області для зустрічей із сином. [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що, окрім аліментів, додатково купує дитині одяг, продукти харчування, оплачує відпочинок та інші потреби дитини. Відповідач заперечив задоволення вимоги щодо стягнення з нього судових витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що спору між сторонами не має та не було потреби звертатися до суду, невідомо за які послуги позивач сплатила адвокату, вказав на недоліки позовної заяви. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В даному випадку, суд бере до уваги визнання відповідачем позову в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки це, перш за все, в інтересах самої дитини. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Враховуючи наведене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік, стать дитини, місце навчання необхідно визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачем необґрунтовано бажаний розмір аліментів. Представник позивача, обґрунтовуючи розмір аліментів в 1\\ 2 частину всіх видів доходу відповідача, вказала на збільшення орендної плати за житло де мешкає позивач з дитиною. Надаючи оцінку підставам та обґрунтуванням позовної вимоги про стягнення аліментів і їх розміру, суд приходить до висновку, що збільшення вартості орендованого позивачем житла в м. Києві не є підставою для стягнення з відповідача половини його доходів в рахунок аліментів. Суд не вбачає підстав для визначення розміру аліментів в 1\\2 частину всіх видів доходу відповідача. Крім того, зі змісту самої позовної заяви (а.с.3) вбачається, що позивач обґрунтовувала і обраховувала аліменти на рівні 1\\ 4 частини з усіх видів заробітку відповідача, а в резолютивній частині позовних вимог вказує вже розмір - 1\\2 частина від всіх видів доходу відповідача. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає до часткового задоволення, та аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд визначає розмір аліментів на утримання [PERSON] - 1/4 частина всіх видів доходу [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував надані докази про доходи сторін, також, суд враховує встановлений факт, що [PERSON] надає щомісяця, добровільно, матеріальну допомогу своїй дитині в розмірі 1/4 частини доходу. Дана допомога надається відповідачем, шляхом пересилання грошових коштів позивачу із зазначенням призначення платежу - аліменти на [PERSON] . В підтвердження добровільної сплати аліментів відповідачем надано квитанції щомісячних перерахунків позивачу коштів за період з серпня 2019р. по червень 2020 року, включно. Розмір надісланих коштів становив 1\\4 частину заробітку відповідача за вказаний період, коливався від 3115грн. до 4000 грн., тобто, розмір аліментів був більшим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини дев`ятирічного віку за вказаний період. Стороною позивача не спростовано факт отримання нею аліментів на утримання дитини за вказаний період і в зазначеному розмірі. Відповідачу, як платникові аліментів, надано право самостійно розпорядитися про відрахування та сплату аліментів на утримання дитини (ст. 187 СК України). Згідно положень ч.1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку, днем пред`явлення позову є 06.09.2019року. Однак, як було зазначено вище, відповідач подав докази сплати ним не менше 1\\4 частини свого заробітку на користь позивача на утримання сина за минулий період та чітко в квитанціях вказав призначення даних виплат - аліменти для [PERSON] . Отже, аліменти були сплачені відповідачем самостійно, з серпня 2019року по червень 2020 року, щомісяця, а тому суд вважає, що час, з якого слід стягувати аліменти має визначатися з 01.07.2020 року. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.1). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на оплату послуг її адвоката по даній справі в розмірі 10000,00 грн., з огляду на наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час . Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ч. 2,3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, в п.3.1. договору про надання правової допомоги №26082019 від 26.08.2019 року передбачено, що гонорар адвоката сплачується відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт, або рахунку виставленого адвокатом для оплати роботи згідно із тарифами, погодженими сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви позивачем долучено незавірену копію договору про надання правової допомоги № 26082019 від 26.08.2019 року, копію ордеру № 070233 від 03.09.2019 року та дублікат квитанції №66302550468260933197 від 26.08.2019 року, яка не оформлена у встановленому законом порядку, не містить вказівки, що кошти сплачені саме за договором № 26082019 від 26.08.2019 р. (а.с.27-29) Отже, стороною позивача не подано ані Акту приймання-передачі виконаних робіт, ані детального опису робіт, ані попереднього розрахунку судових витрат, та відсутність даних документів не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості переконатись у наданні та отриманні правової допомоги позивачем по даній справі. Крім того, предметом Договору про надання правової допомоги від 26.08.2019року за № 26082019 є уповноваження адвоката надавати правову допомогу, здійснювати представницькі повноваження в будь-яких органах державної влади, органах прокуратури, поліції, судових органах, підприємствах, установах, організаціях, захищати права та інтереси клієнта, надавати консультації, надавати усні і письмові довідки та ін... Отже, зі змісту даного Договору та наданих доказів не вбачається можливим пересвідчитися за яку саме послугу і в якій справі [PERSON] здійснила оплату на користь адвоката Пацалюк А.В. суми в 10 000 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial