Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Кременець Тернопільської області, батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2015 року шлюб між ними розірвано. З 2015 року відповідач не цікавиться донькою, не приймає участі у її вихованні, не надає коштів на її утримання чи будь-якої іншої матеріальної допомоги. Батьківські обов`язки щодо дитини відповідач не виконує, інтересу до її життя не виявляє. Дитина проживає з нею, донька свого біологічного батька взагалі не знає. Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 12 квітня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позов до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши подані у справі докази, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №178. Рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано, відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої серії [NUMBER] відповідач записаний батьком. Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина проживає з матір`ю (позивачем). Нормами ст.150 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За положеннями ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-972 від 31.08.2020 року, з 2015 року батько [PERSON] не цікавиться донькою, не бере участі у її вихованні, не надає кошти на її утримання. Позивач з дитиною проживають в м.Рівне, разом з ними проживає громадянський чоловік [PERSON] - [PERSON] , якого дівчинка назаває батьком. За місцем проживання створені належні умови для виховання і розвитку дитини. Участь у вихованні доньки, її матеріальному забезпеченні бере мама. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який протягом тривалого часу не надає доньці матеріальної допомоги, не піклується про її фізичний та духовний стан, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, навчанням та здоров`ям, не створює умов для отримання нею освіти, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. За таких обставин суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору На підставі наведеного та

Outcome: approved