Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 28 серпня 1998 року між нею та відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони впродовж тривалого не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, взаємної поваги. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сім'ї неможливим та недоцільним. Та просила залишити дитину проживати разом із матір'ю. Сторони в судове засідання 24.02.2016 року не з'явились. Подали до суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримала, а відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу та залишення дитини проживати разом із матір'ю. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 28 серпня 1998 року, який зареєстрований Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1215, серія [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу мають малолітню неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 2211, серія [NUMBER] (а.с. 6). Дитина зареєстрована та проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 1685 від 22.09.2015 року, виданною Комунальним підприємством «ВЖРЕП № 15» Житомирської міської ради. Протокольною ухвалою від 07.12.2015 року позивачу та відповідачу надавався строк для примирення до 18.01.2016 року, однак сторони повністю припинили шлюбні відносини. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved