Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить винести рішення суду, яким виділити їй в натурі 1/2 частину двору розташованого біля житлового будинку за адресою : [ADDRESS] відповідно до 1/2 частки у спільній приватній власності на житловий будинок, іншу 1/2 частку двору виділи [PERSON], а також, зобов'язати співвласника житлового будинку [PERSON] перенести належний її електричний лічильник на виділену частину двору її батькові [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилась, проте надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позов підтримала та посилаючись на викладенні в ньому обставини, просила його задовольнити в повному обсязі. Преставник відповідача [PERSON] та відповідач - [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, проте надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для такого законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі рішення Кіровоградського районного суду від 24.09.2009 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на іншу 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] відповідно до рішення Кіровоградського районного суду від 24.09.2009 року визнано за [PERSON] (а.с.5). На підставі вказаного рішення Кіровоградського районного суду між сторонами була затверджена мирова угода, за якою сторони за взаємною згодою поділили спільне часткове майно в натурі, а саме житловий будинок та присадибну земельну ділянку. Кожному із них було виділено в натурі по 1/2 частині земельної ділянки площею 381 кв. м., а також по 1/2 частині присадибної земельної площею 812 кв. м. Щодо поділу двору на той час сторони ніяких домовленостей не досягли і не вирішували це питання в судовому засіданні, тому двір залишився в спільному користуванні. Після смерті [PERSON] спадщину, а саме: 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] прийняв його брат [PERSON] (а.с.23), та поселив в будинок свою доньку [PERSON] За свідченнями позивачки, відповідачка по справі постійно чинить їй опір в користуванні двором, у зв'язку з чим і виникла необхідність звернення до суду про розподіл двору загального користування, на окремі відокремлені частки відповідно до часток у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно з ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 ст.89 ЗК України визначено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання співвласника житлового будинку [PERSON] перенести належний її електричний лічильник на виділену частину двору її батькові - [PERSON], то в цій частині позовних вимог суд вважає за доцільне відмовити, оскільки, [PERSON] зареєстрована але не являється власником житлового будинку за адресою : [ADDRESS]. Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі, ст. 370 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК України,

Outcome: partial