Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. та 700 грн. відповідно на кожну дитину щомісячно до повноліття кожної дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем з 12 серпня 2006 року по теперішній час. Їх шлюб був зареєстрований Соледарською міською радою Донецької області. Під час шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON]. Їх шлюб виявився невдалим і позивач має намір звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачем. Крім того, відповідач пішов із сім'ї і зараз проживає окремо від них. Відповідач не турбується за дітей і не надає коштів на їх утримання і ця обставина стала підставою для звернення нею з даним позовом до суду. Донька [PERSON] та син [PERSON] фізично здорові, на обліку у лікарів не перебувають, утримуються тільки позивачем. Відповідач фізично здоровий, він працює без оформлення, його дохід позивачу невідомий, має у особистій власності квартиру, проте не має майна, яке б приносило йому дохід. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, на задоволенні позову наполягала саме у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. та 700 грн. відповідно на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] щомісячно до повноліття кожної дитини. Крім того, зазначила, що її дохід складає близько 2000 грн., при цьому відповідач 22 січня 2015 року поїхав на заробітки до Грузії, але з того часу ніяких коштів на утримання дітей не надає. Позивач вважає, що заявлені суми аліментів є достатніми для утримання дітей. Представник позивача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, також надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, зазначивши, що розмір аліментів на утримання дітей, визначений у позові, є обґрунтованим, оскільки відповідач більше року проживає в Грузії і не має стабільного доходу. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про залучення для участі у справі представника. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], діючий на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги визнав частково, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях проти позову. Вважав, що заявлені суми аліментів є необґрунтованими та завищеними. Просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 351 грн. на утримання [PERSON] та 437 грн. на утримання [PERSON] щомісячно від дня подання позовної заяви до досягнення ними повноліття з подальшою індексацією. Просив суд врахувати матеріальний стан відповідача, який не має офіційного стабільного доходу, окрім допомоги від держави Грузія як біженець, яку почав отримувати лише з січня 2016 року, при цьому майновий стан позивача значно кращій, оскільки вона є фізично здоровою, працездатною, офіційно працює на державному підприємстві, отримує стабільну зарплату і вочевидь в подальшому після розірвання шлюбу має намір отримувати пільги, встановлені державою для матерів, які самостійно виховують дітей. Також зазначив, що відповідач у добровільному порядку через свою матір передавав грошові кошти на утримання дітей. Тому при винесені судом рішення по цій справі просив урахувати усі ці обставини, також зазначив, що відповідач не відмовляється від сплати аліментів на утримання своїх дітей. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю відповідача. Свідок зазначила, що в січні 2015 року її син поїхав до Грузії на заробітки, при цьому він мав намір в подальшому забрати туди свою дружину з дітьми. Починаючи з січня 2015 року по теперішній час, за усною домовленістю між свідком та відповідачем [PERSON] надавала кошти позивачу на утримання дітей. Крім того, свідок зазначила, що відповідач лише в грудні 2015 року отримав вид на мешкання у Грузії, але до теперішнього часу не може знайти роботу і живе лише на кошти, які отримує від держави як біженець. Також свідок пояснила, що відповідач має хронічну хворобу, внаслідок якої він вимушений двічі на рік проходити лікування, що потребує значних витрат. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 12 серпня 2006 року по теперішній час сторони перебувають у шлюбі (а.с. 6) відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], крім того вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] (а.с. 5), батьком якої у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записаний відповідач по справі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін [INFO] народився син [PERSON], батьком якого записаний відповідач (а.с. 5 зворот). З довідки посольства України в Грузії № 6135/71-500-3кв від 15 січня 2016 року вбачається, що [PERSON] прийнятий на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Грузії з 11 січня 2016 року по 25 грудня 2016 року (а.с. 19). З копій виписок із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], наданих представником відповідача, вбачається, що відповідач дійсно страждає на захворювання: облітеруючий атеросклероз судин ніг І-ІІ ступенів, через яке неодноразово в період з 2005 по 2010 роки проходив стаціонарне лікування (а.с. 42-47). Згідно довідки Соледарської міської лікарні № 4 від 12 лютого 2016 року [PERSON], [INFO], страждає хворобою Кеніга, внаслідок якої потребує двічі на рік систематичного лікування у лікаря (а.с. 59). Відповідно до довідки Міністерства зі справ біженців, розселення та вимушено переміщених осіб з окупованих територій Грузії за № 02-02/07/2258 від 25 січня 2016 року, [PERSON] з 17 березня 2015 року по 24 серпня 2015 року був зареєстрований в Міністерстві в якості особи-здобувача притулку, з 24 серпня 2015 року йому в Грузії присвоєно гуманітарний статус. Він користується соціально-економічними гарантіями, наданими відповідним законом біженцям або особам, які мають гуманітарний статус, йому було призначено щомісячну допомогу в розмірі 45 ларі (а.с. 64-65). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість не надано суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування доводів про той факт, що слід стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. та 700 грн. на утримання двох неповнолітній дітей, оскільки він нерегулярно та не в повному обсязі отримує доходи, та інші істотні обставини, які б підтверджувались письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, і тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], враховуючи вік дітей, матеріальне становище сторін, той факт, що на утриманні у відповідача не має інших утриманців, що відповідач працездатний, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має, та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки та сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення кожною дитиною повноліття, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17 грудня 2015 року до досягнення кожною дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. Суд не приймає до уваги та не бере за основу покази представника відповідача та письмові заперечення в частині того, що у позивача значно кращий матеріальний стан на цей час ніж у відповідача, що відповідач не має постійного доходу та самостійно через свою матір передавав кошти на утримання дітей і що йому потрібно встановити 788 грн. щомісячних виплат розміру аліментів, оскільки вони суперечать показам позивача, представника позивача, матеріалам справи, які є послідовними та логічними, і не суперечать між собою та письмовими доказами. Тобто відповідач та його представник не скористались наявною можливістю і не надали суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування вищевказаних доводів, як це потребують вимоги частини 3 статті 10 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд не приймає при постановці рішення покази свідка [PERSON] в частині пояснень, що починаючи з січня 2015 року по теперішній час, за усною домовленістю між свідком та відповідачем [PERSON] надавала кошти позивачу на утримання дітей, яка є зацікавленою особою по справі, бо відповідач є її сином, крім того вони нічим не підтверджуються як того потребує ч. 3 статті 10 ЦПК України. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Роз'яснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК роз'яснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial