Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особистою власністю - майнових прав на квартиру [ADDRESS]. Позивач посилалася на те, що у період перебування у шлюбі з відповідачем вона, як довіритель, набула майнових прав за договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А щодо об'єкта інвестування - квартиру [ADDRESS], на виконання умов якого сплатила 251769 гри. 00 коп. Указані кошти, що були сплачені позивачем за згаданим договором є коштами, які належали позивачу особисто, оскільки частинами отримані від її батьків за договорами дарування. На даний час відповідач не визнає те, що майнові права, яких позивач набула за згаданим договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А є особистою власністю позивача. З огляду на зазначені вищевикладені обставини, позивач вважає, що відповідачем не визнається її право на згадані майнові права, набуті за згаданим договором про участь у фонді фінансування будівництва. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 Цивільного кодеку України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 вересня 2004 року і до 20.11.2013 року позивач із відповідачем перебували в шлюбі. Під час шлюбу і до фактичного припинення шлюбних взаємовідносин з відповідачем, позивач, як довіритель, набула майнових прав за договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А щодо об'єкта інвестування: квартиру [ADDRESS], тип квартири - 2, житлова площа - 33,58 м2, загальна площа 61,21 м2 , на виконання умов якого сплатила 251769 гри. 00 коп. Указані кошти, що були сплачені позивачем за згаданим договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А, є коштами, які належали позивачу особисто, оскільки були її особистою приватною власністю, так як їх вона частинами отримала від своїх батьків за договорами дарування. Згідно акту прийму - передачі від 26.03.2013 року зазначено, що квартира профінансована в повному обсязі і [PERSON] приймає виконані зобов»язання по спільно збудованому житловому будинку по [ADDRESS]. Даний акт є підставою для реєстрації квартири в бюро технічної інвентаризації та оформлення у власність. З огляду наведеного вбачається, що [PERSON] набула майнових прав на квартиру [ADDRESS], які ніким не оспорюються і вона не потребує судового захисту. Згідно ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ході розгляду справи відповідачем була подана до суду зустрічна позовна заява про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до даної позовної заяви, [PERSON] прохав визнати за ним право власності на ? частину квартири та виділити кімнату площею 18 кв.м., а кухню, коридор, санвузол та балкон залишити у загальному користуванні. Проте, 21.01.2015 року подав до суду заяву про відмову від вказаних позовних вимог. Ухвалою суду від 21.01.15 року провадження в цій частині закрито. Ураховуючи те, що позивач не надала суду доказів того, що її права є порушеними, невизнаними або оспорюваними, суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed