Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу та свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя. Відповідач зареєстрована за вказаною адресою, але у зазначеному будинку не проживає, обов'язків по утриманню житла не виконує, оплату комунальних послуг не здійснює, свого майна у ньому не зберігає, місце її перебування невідоме. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації і вказані дії останньої перешкоджають їй, як власнику будинку, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому вона вимушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду від 05.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п'ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, клопотання про розгляд справи з її участю суду не надала. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки у встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подала, тому справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.06.1965, посвідченого державним нотаріусом Знам'янської нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1572 та свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 19.05.1965, посвідченого нотаріусом Знам'янської державної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON] за реєстром №1380, позивач являється власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з відомостями, наданими Знам'янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за вих.№1496/14.8-04-06 від 21.06.2018, позивач, дошлюбне прізвище якої [PERSON], [INFO] за актовим записом №165 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON]. Актами комісії квартального комітету №15 м.Знам'янка Кіровоградської області від 03.01.2017, 15.05.2017, 02.11.2017, 08.02.2018 та 11.06.2018 підтверджується, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою фактично не проживає. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено судом, відповідних угод між сторонами не укладалося. Враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, відповідач, яка не є членом її сім'ї, понад шість місяців без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та відповідачем щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача досягнуто не було, а тому позовні вимоги в частинівизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд відзначає, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення, визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що вказаний вище Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. З огляду на викладене, позовні вимоги у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial