Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу , в якому зазначив, що 05.12.1992 у відділі ЗАГС Добровеличківського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис № 64. Від подружнього сімейного життя в них народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Сімейні відносини у них з відповідачем не склались, шлюбні стосунки фактично було припинено з квітня 2017 року, на даний час не проживають однією сім'єю, тому жодної підстави для збереження шлюбу не має. Позивач вважає, що за таких обставин їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином. Зазначила в позовній заяві, що просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач, будучи вчасно, належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги визнає повністю, строк на примирення просив не надавати. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті за відсутності сторін та винести очне рішення по справі . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 05 грудня 1992 року у відділі ЗАГС Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб , про що було вчинено актовий запис № 64 ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом ЗАГС Добровеличківського району Кіровоградської області) ( а.с.7 ). Від подружнього сімейного життя у позивача та відповідача наявні двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Шлюбні стосунки у сторін фактично було припинено з квітня 2017 року та на даний час не проживають однією сім'єю, тому жодної підстави для збереження шлюбу не має. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст.51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок . З огляду на зазначене,

Outcome: approved