Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 23.07.2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони з відповідачем мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між ними припиненні з вересня 2018 року, спільного господарства не ведуть, мешкають за різними адресами. Основна причина розпаду сім`ї - це постійні суперечки, внаслідок чого між ними відсутнє взаєморозуміння і довір`я, подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе. Позивач зазначає, що ні вона, ні чоловік не мають наміру зберегти шлюб та подальше спільне життя її з відповідачем як подружжя і збереження шлюбу є неможливим. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 23.07.2005 року, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] , стягнути з відповідача понесений нею судовий збір за подання позовної заяви, справу розглядати без її участі, строк на примирення не надавати, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує частково, а саме відмовляється від п. 3 позовної заяви, просить сплачений судовий збір не стягувати з відповідача і залишити за нею, справу розглянути без її участі та залишити прізвище [PERSON] , вказує, що спір про поділ майна подружжя відсутній, спір про визначення місця проживання дітей відсутній (а.с. 22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі не заперечує проти їх задоволення, зазначив, що спір про поділ майна подружжя відсутній, спір про визначення місця проживання дітей відсутній (а.с. 23). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 138 (а.с. 8, 20). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 10), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 11), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 12). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Спір про місце проживання дітей після розірвання шлюбу відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище Єрьоміна. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved