Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом 01.09.20016 року та просила суд стягувати із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що під час перебування з відповідачем в шлюбі 04.04.1999 року у них народився син [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а її неодноразові звернення з цього приводу ігнорує, натомість будучи працездатною особою та не маючи інших аліментних зобовязань, [PERSON] має можливість надавати таку допомогу. За даних обставин за захистом майнових інтересів дитини позивач вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] предявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та пояснила, що разом з сином [PERSON] вони проживають окремо від [PERSON] на орендованій квартирі. Вона працює неофіційно малярем-штукатуром, син навчається, всі витрати по утриманню сина та його матеріальному забезпеченню вона несе самостійно. В період перебування з відповідачем у шлюбі, вона працювала за кордоном та висилала кошти на утримання сина, оплату комунальних платежів, оскільки сам [PERSON] ніде не працював. В період його перебування в зоні АТО, відповідач вислав їй 2000 грн., проте після того жодної допомоги більше не надавав. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що дійсно перебував з позивачем у шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON]. В період сумісного проживання з нею, він також утримував її дітей від першого шлюбу, а в період, коли [PERSON] працювала за кордоном, самостійно ніс всі витрати на їх матеріальне забезпечення. Враховуючи те, що він є учасником АТО та перебував тривалий час на лікуванні у звязку з отриманими травмами, зараз оформлює документи по призначенню групи інвалідності, тому не має можливості надавати допомогу на утримання сина. Суд,\~ вислухавши пояснення сторін, дослідивши\~ письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, зареєстрованому 03.09.2003 року Великодедеркальською сільською радою Шумського району Тернопільської області (а.с.5), у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується його свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 446348, виданим 04.06.2013 року (повторно) (а.с.6). Як вказувала позивач, що також підтвердив відповідач, дитина проживає разом з матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні, а тому вказані обставини в розумінні ст.61 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій в зоні АТО Дебальцеве Донецької області, перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» з 04.05.2016 року по 13.05.2016 року у звязку з отриманими травмами в ході виконання бойових завдань (а.с.12-16). Неповнолітній син сторін [PERSON], навчається на ІІІ курсі Криворізького професійного ліцею за державним замовленням на денному відділенні, спеціальність «Електрогазозварювальник», термін навчання до 26.06.2017 року, що підтверджується довідкою з місця навчання № 298 від 13.09.2016 року (а.с.18). Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини та їх розмір між сторонами не досягнуто. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобовязань не має, що визначає його спроможність надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який є неповнолітнім та навчається за денною формою, а тому за встановлених судом обставин потребує надання такої допомоги з боку батька. Посилання відповідача на те, що він тривалий час перебував на лікуванні та оформлює інвалідність, а тому не може працювати та забезпечувати свого сина, суд оцінює критично, оскільки відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів тому, що йому присвоєно групу інвалідності, яка б визначала неможливість здійснення ним трудової діяльності, суду не надано, в той час як сам відповідач в ході судового розгляду не заперечував відсутність протипоказань до праці. При визначенні розміру аліментів суд також враховує можливість надання матеріальної допомоги іншим з батьків, тобто матір`ю [PERSON] позивачем у справі, яка має мінливий дохід та неофіційно працює. Суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно можливості трудової діяльності сина [PERSON], який навчається на денній формі, оскільки за відсутності у сина доходу, який би забезпечував його потреби та набагато перевищував дохід батьків, такі обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від визначеного ст.180 СК України обовязку по утриманню сина до досягнення ним повноліття. Отже, з урахуванням викладеного, суд\~ дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі із стягненням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки стягнення судом аліментів в заявленому позивачем розмірі відповідатиме засадам розумності, справедливості, рівності обовязку батьків по утриманню дитини, та дійсним обставинам справи. Доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~ тому відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved