Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що вона 01.09.2001 року зареєструвала шлюб з віповідачем, у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що вони проживають окремо, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження [PERSON] [NUMBER] від 13 квітня 2006 року та [PERSON] [NUMBER] від 11 червня 2003 року, відповідач [PERSON] є батьком дітей ( а.с. 4,5). Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з 15 травня 2017 року, тобто з дня подання позову. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Тобто з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved