Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 01 жовтня 1997 року відповідач [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 500,00 грн. в якості авансу за продаж належної йому ? частини вищезазначеної квартири, а 26 листопада 1993 року отримав грошові кошти в розмірі 2500,00 грн., про що склав відповідні розписки. Таким чином, відповідач отримав від позивача повну обумовлену вартість належної йому ? частини квартири та зобовязався укласти з позивачем договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку у двомісячний строк. 02 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачем [PERSON] відбулася домовленість щодо купівлі-продажу належної йому ? частини вказаної квартири та відповідач отримав від позивача обумовлену грошову суму, про що склав розписку. 09 серпня 2003 року між позивачем позивачем та відповідачем [PERSON] відбулася домовленість щодо купівлі-продажу належної йому ? частини вказаної квартири та відповідач отримав від позивача обумовлену грошову суму, про що склав розписку. Після отримання грошових коштів відповідачі передали вказану квартиру у володіння позивача, однак ухиляються від нотаріального посвідчення правочинів не дивлячись на неодноразові звернення позивача з цього приводу. Позивач просить суд визнати дійсними договори купівлі-продажу часток вищезазначеної квартири та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] завчасно надали суду письмові заяви, якими просять розглянути справу без їх участі. Проти задоволенні позовних вимог не заперечують. Відповаідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності спірної квартири на час укладення договорів купівлі-продажу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Синельниківської міської Ради народних депутатів 31 січня 1994 року на підставі розпорядження від 26 листопада 1993 року. З розписок, складених відповідачами, вбачається, що вони дійсно отримали від позивача обумовлену за частку квартири грошову суму та зобовязавшись в двомісячний строк посвідчити договори купівлі-продажу у нотаріальному порядку. Отже, із зазначених документів суд вбачає, що фактично договори купівлі-продажу часток квартири між сторонами були укладені і виконані, але внаслідок винної поведінки відповідачів в нотаріальному порядку договори не були посвідчені. Зазначені договори були укладені між сторонами до 01 січня 2004 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України 1963 року. У відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із цього випливає, що спірні договори купівлі-продажу квартири були укладені та фактично виконані сторонами 1997 та 2003 роках, після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року нових цивільних правовідносин між сторонами не виникало, у звязку з чим до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року. Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Отже, недійсним визнається такий договір при умові недодержання вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а у разі такого посвідчення, такий договір є дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом було встановлено, що фактично договори купівлі-продажу між сторонами були укладені та виконані, відповідачі отримали обумовлену грошову суму та зобовязалися в двомісячний строк посвідчити договори в нотаріальному порядку, однак ухилилися від взятих на себе зобовязань в частині нотаріального посвідчення договорів, у звязку з чим суд вважає можливим визнати зазначені договори дійсними. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved