Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на двох дітей. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 25 березня 2003 року між ними був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Прилуцького міського управління юстиції Чернігівської області. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя припинено з грудня 2017 року і на примирення позивач не згодна. Оскільки, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позивач і просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з нього аліменти на утримання дітей. Позивач в судове засідання не з»явилася, проте згідно з адресованою до суду заявою уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, проте згідно з адресованою до суду заявою просив справу розглядати без його участі. Уточнені позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: з Свідоцтва про одруження серії ІЕЛ №059745 від 25 березня 2003 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Поліщук) зареєстрований 25 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцького міського управління юстиції Чернігівської області, про що складено відповідний актовий запис за №87 (а.с.8). У відповідності до копій Свідоцтва про народження серії І-ЕЛ №023179 від 17 травня 2006 року та серії 1-ЕЛ №085904 від 12 березня 2010 року, [PERSON] народився 31 грудня 2000 року, а [PERSON] народилася 01 березня 2010 року, та їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). Судом достовірно встановлено, що сторони шлюбних стосунків не підтримують з грудня 2017 року, категорично наполягають на розлученні, а отже бажання розірвати шлюб у сторін є взаємним. Також відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст.294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити «Кобзар». За таких обставин, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та зважаючи на те, що сторони наполягають на розлученні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнути з відповідача аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу) на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття з дати подання позову до суду. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, ч.2 ст.114, 180, 181, 183 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved