Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], яким просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності. В обґрунтування позову зазначає, що є власником будинку за адресою [ADDRESS], у вказаному домоволодінні зареєстрована також [PERSON], яка просила зареєструвати її тимчасово для влаштування на роботу. На даний період відповідач залишається зареєстрованою в квартирі, участі в утриманні якої не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати. Всі звернення позивача добровільно знятись з реєстрації залишились проігноровані, в зв'язку з чим порушуються її права, як власника будинку, що перешкоджає їй в користуванні власністю. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх обґрунтування послалась на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася судом за місцем її реєстрації, а тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про день розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, заяви про перенесення розгляду справи суду не надіслала, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами погодився. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Суд визнає причини неявки відповідача неповажними і вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири будинку [ADDRESS]. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 19.07.2013 року /а.с. 14-15/ та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права нерухомості /а.с. 16/. Згідно відповіді на запит суду з Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 07 листопада 2013 року [PERSON] на теперішній час зареєстрована у вказаному домоволодінні з 28 березня 2000 року /а.с. 25/. Відповідно до складеного 03 жовтня 2013 року головою квартального комітету №29 Козир С.Д. в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] акту встановлено, що [PERSON] в будинку по [ADDRESS] не проживає, її особисті речі відсутні, за комунальні послуги не сплачує, декілька разів відвідувала свою дочку [PERSON], вихованням якої не займається /а.с. 11/. Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обє'ктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ст. 156 ЖК України). Вказане не було спростовано стороною відповідача, а також не надано доказів того, що зі сторони позивача чинились їй перешкоди користування будинком. Тому, права позивача, власника жилого приміщення має бути захищене шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним будинком. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved