Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1327 га, кадастровий номер 4823382601:01:033:0025, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , як набуту на підставі договору купівлі -продажу жилого будинку від 20 березня 2007 року. В обґрунтування позову вказувала, що 20 березня 2007 року між нею та [PERSON] був укладений договору купівлі -продажу жилого будинку по [ADDRESS]. Відповідач, на дату продажу будинку, мала на нього свідоцтво від 5 лютого 2007 року на право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Відносно земельної ділянки в договір відомості не внесені. Сторони, за фактом укладання договору, повідомлені нотаріусом що присадибна земельна ділянка переходить у користування покупця, тобто позивача. Відповідач, при цьому, повідомила нотаріуса що вона ніколи не проживала в будинку, та зазначила що земельна ділянка перебувала у користуванні спадкодавця. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку. 20 березня 2007 року [PERSON] відчужила належний їй будинок на підставі договору купівлі-продажу. А позивач за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, набувши право власності на будинок стає власником земельної ділянки. 22 жовтня 2019 року, рішенням Галицинівської сільської ради№9 28 сесії 8 скликання, позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак землевпорядна організація від виготовлення технічної документації відмовилася, в зв`язку з тим, що на земельну ділянку вже видано кадастровий номер 4823382601:01:033:0025 на попереднього власника. На її звернення до відділу у Вітовському районі Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області їй було повідомлено, що у відділі наявний примірник Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,1327 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05.09.1995 року за №965, виданий [PERSON] . В зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника - адвоката Зозулі О.М. надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.62). Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 20 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договору купівлі -продажу жилого будинку по [ADDRESS], даний договір посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області. Даний будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадшину за заповітом, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 05 лютого 2007 року (а.с.8). Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, 11 липня 2007 року за [PERSON] зареєстроване право власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2007 року (а.с. 10). Дослідивши копію спадкової справи за №396/2000, після смерті [PERSON] , встановлено, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 лютого 2007 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.114), а також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 січня 2007 року на земельну ділянку площею 0,1327 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 11606, виданого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 05 вересня 1995 року (а.с.104). Рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 травня 2006 року № 5, змінений номер житлового будинку по [ADDRESS] з номера [NUMBER] на номер [NUMBER] (а.с.98). Згідно рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року № 7, [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. За ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Аналізуючи надані докази, судом встановлено, що 20 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договору купівлі -продажу жилого будинку по [ADDRESS], даний договір посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області. Умови зазначеного договору сторони виконали: покупець прийняв від продавця домоволодіння, сплатив обумовлену суму коштів, а продавець передав його у власність позивачу.Вказаний будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,1327 га, кадастровий номер 4823382601:01:033:0025, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі№ 6-253цс16. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі№ 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщені відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року в справі№ 902/341/17 вказав, що виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача на земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості, припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, з наданих позивачем доказів, враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє майнове право, відповідно до ст. 16 ЦК України, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі. При ухваленні рішення судом також враховано повне визнання позову відповідачкою [PERSON] яке прийнято судом, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved