Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила, обґрунтовуючи його тим, що в 2017 році вона зареєструвала в ФР Бразилія шлюб з [PERSON] . [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Після народження доньки сторони проживали в ФР Бразилія, відповідач не працював, та пошуком роботи не займався, коштів на проживання не було. Постійне місце проживання у [PERSON] відсутнє, що унеможливлює проживання сім`ї разом, крім того відповідач зловживав наркотичними засобами, бив позивачку та дитину. Зважаючи на це, позивачка разом з донькою повернулась до України та проживають разом за адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі та зазначила, що вона на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник органу опіки та піклування Біляївської міської ради, просила розглядати справу за її відсутності, також надала суду акт обстеження умов проживання [PERSON] . Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надіслання, у передбаченому законом порядку, прохання про вручення виклику до суду громадянину ФР Бразилія. В установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, суд у відповідності Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень від 27.06.2008 № 1092/5/54, надіслав на офіційну електронну адресу департаменту, що визначено на офіційному веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права: www.hcch.net, відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів. Відповідно роз`яснення щодо застосування в Україні Гаазької конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, з моменту надіслання прохання про вручення судових документів пройшло більш ніж шість місяців, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження регіону Федерації Блюменау-штат Санта Катарина, актовий запис у КФО за № 133.437.489-94 (переклад з португальської мови) (а.с. 11, 12). Згідно довідки № 2095 від 21.09.2020 року виданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради, [PERSON] , 1989 р.н. проживає за адресою: [ADDRESS] та разом з нею проживає і знаходиться на її утриманні донька [PERSON] , 2017 р.н. (а.с. 22). Відповідно до ст. 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права : обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. У зв`язку з цим зазначений орган опіки та піклування. Згідно акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , 2017 р.н., складеного та підписаного головним спеціалістом з питань захисту прав дітей відділу освіти управління освіти Біляївської міської ради та фахівця соціальної роботи КУЦНСП «Родине коло» Біляївської міської ради - умови проживання дитини за зазначеною адресою - добрі. На підставі вищевказаного є підстави для визначення місце проживання дитини з матір`ю. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач, як батько своєї дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено (відповідачем не надано доказів), що у нього наявні непрацездатні члени сім`ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, відповідач, як батько малолітньої дитини, зобов`язаний сплачувати на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved