Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що їй разом з синами [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] 1/3 частині кожному. В 2015 році син [PERSON] став співмешкати з [PERSON] , у якої була дитина [PERSON] , [INFO] . Для отримання допомоги одинокої матері на дитину відповідачці [PERSON] необхідна була реєстрація місця проживання, тому 20.10.2015 року в зазначеній належній їм квартирі вона була зареєстрована разом з дитиною. В 2016 році [PERSON] припинив сімейні стосунки з відповідачкою та вона з дитиною покинули квартиру, але з реєстрації не знялися. Реєстрація відповідачки з дитиною у їх квартирі та їх фактичне не проживання позбавляє позивачку можливості отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Тому просила визнати їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням в належній їм квартирі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не повідомив, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Третя особа надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачці разом з синами [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] 1/3 частині кожному. В 2015 році син позивачки [PERSON] став співмешкати з [PERSON] , у якої була дитина [PERSON] , [INFO] . Для отримання допомоги одинокої матері відповідачці [PERSON] необхідна була реєстрація місця проживання, тому 20.10.2015 року в зазначеній належній позивачці квартирі вона була зареєстрована разом з дитиною. В 2016 році [PERSON] припинив сімейні стосунки з відповідачкою та вона з дитиною покинули квартиру, але з реєстрації не знялися. 24.10.2016 року відповідачка з дитиною стали на облік як внутрішньо-переміщені особи в м.Каховка Херсонської області, після чого відомості про їх перебування не відомі. Реєстрація відповідачки з дитиною у квартирі та їх фактичне не проживання позбавляє позивачку можливості отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Факт того, що відповідачка з дитиною з 2016 року не проживають в зазначеній квартирі, підтверджено актом обстеження депутата Донської селищної ради Волноваського району. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки з малолітньою донькою [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачка, будучи зареєстрованою в житловому приміщенні, яке належить на праві спільної часткової власності позивачці, не проживає в ньому разом з дитиною більше року, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщення. На підставі ст.ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 137,141, 252, 253, 263,264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: approved