Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири в розмірі 57 172 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] цього ж будинку, що розташована поверхом вище. Починаючи з 11 вересня 2020 року її квартира була залита водою внаслідок чого їй завдано значної матеріальної шкоди. Згідно проведеного експертного дослідження вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт та розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень приміщень її квартири становить 57172,00 грн. Відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати завдану шкоду, тому просить стягнути таку в примусовому порядку. 04.02.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній вказав, що 02.09.2020 відбулось залиття квартири позивачки з його квартири з незалежних від нього причин (обрив шлангу умивальника), після чого позивачка увірвалась в його квартиру, облила приміщення квартири речовиною чорного кольору, чим завдала йому значної матеріальної шкоди. Зазначає, що причину залиття квартири та розмір завданої позивачці шкоди не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема комісією ОСББ «Винна Гора 22а» складено акт про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення, однак обстеження його квартири не проводилось, про складання такого акту його попереджено не було, акт не відповідає встановленій формі документу. Щодо долученого до матеріалів справи висновку експерта, вважає, що такий складено на основі вказаного вище акту про наслідки залиття квартири, який базується на припущеннях комісії, тому такий акт не міг братися до уваги експертом при виготовленні висновку, вважає даний висновок неналежним та недопустимим доказом та в задоволенні позову просить відмовити. 15.02.2021 позивачкою подано відповідь на відзив, в якому остання проти доводів відповідача заперечує з мотивів аналогічним наведених у позовній заяві. 24.02.2021 повноважним представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заперечую проти доводів позивача з підстав наведених у відповіді на відзив. Інших заяв по суті справи не надходило. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 30.11.2020. Суддя своєю ухвалою від 28.12.2020 прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.38), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України. Ухвалою суду від 24.02.2021 відмовлено в прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 24.02.2021 в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. Матеріали справи скеровано експертній установі ТзОВ «Гал-Світ». Згідно листа ТзОВ «Гал-Світ» від 02.06.2021 матеріали справи повернуто до суду у зв`язку з відсутністю проведення оплати за експертизу. Ухвалою суду від 15.07.2021 поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін. Сторони таким правом не скористались. Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. В силу вимог Закону та враховуючи предмет спору дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). Власником квартири [ADDRESS] у вказаному вище будинку є відповідач [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.11). Згідно акту про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення, складеного комісією ОСББ «Винна гора 22А» №1 від 11.09.2020 (а.с.12) про те, що 11 вересня 2020 року була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] . На день обстеження комісія встановила: під час залиття квартири [ADDRESS] постраждали кімната, коридор, кухня, ванна, туалет. В результаті обстеження вище розташованої квартири [ADDRESS] виявлено несправність внутрішньоквартирної розводки водопостачання, що є порушенням норми належної технічної експлуатації внутрішньоквартирної розводки водопостачання. Таким чином, причиною залиття квартири [ADDRESS] стало протікання води з квартири [ADDRESS], яка розташована над квартирою [ADDRESS] . Опис обсягу шкоди: кімната 1 кв.м-18,5: стеля підвісна, стіни, електророзетки, вимикачі, лампочки діодні, ламінат; коридор кв.м-14,5 електродіодні лампочки, всі стіни, підвісна стеля, електровимикач, розетки, дві шафи-купе; кухня 1 кв.м.-13,6 кв.м: стеля,стіни; санвузол кв.м - 1,5 кв.м: стеля; ванна кв.м - 3,0 кв.м: стеля, ел. освітлення; Згідно з висновком експерта за зверненням гр. [PERSON] , щодо визначення вартості ремонтно-будівельних робіт завданих залиттям приміщень квартири [ADDRESS] -Винники №60/20 від 17.11.2020 (а.с.13-32) вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт та розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень приміщень квартири [ADDRESS] становить 57 172,00 грн. Згідно даних дослідницької частини вказаного вище висновку експерта, експерт, провівши аналіз даних від проведеного огляду квартири [ADDRESS] , наданої на дослідження документації - Акту від 11.09.2020 р. складеного комісією ОСББ «Винна Гора 22А», правовстановлюючих документів, встановив, що причиною пошкодження приміщень в квартирі [ADDRESS] , являються несправності внутрішньо квартирної водопровідної мережі в квартирі [ADDRESS], яка розташована над квартирою [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною першою статі 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності. Частина друга статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Водночас, під час розгляду цивільної справи № 757/31418/15-ц (постанові від 13.11.2019р.), у якій предметом позову також було відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач. Судом достовірно встановлено, що при складанні акту про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення, складеного комісією ОСББ «Винна гора 22А» №1 від 11.09.2020 обстежувалася як квартира позивача, з приводу чого детально описано пошкодження внаслідок залиття, так і квартира відповідача, внаслідок чого встановлено несправність внутрішньоквартирної розводки водопостачання, що є порушенням норми належної технічної експлуатації внутрішньоквартирної розводки водопостачання. Відтак, в силу ст. 77-79 ЦПК України вказаний доказ є належним, допустимим та достовірним, та підставно використаний експертом при проведенні експертизи для визначення вартості ремонтно-будівельних робіт завданих залиттям квартири. З врахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, так як судом встановлено, що саме з вини відповідача як власника квартири, яка розташована над квартирою позивачки, відбулось залиття квартири позивачки, а відповідно і спричинення позивачці матеріальної шкоди, що підтверджується вказаними вище доказами. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що неможливо встановити суму завданих збитків від залиття квартири позивачки, оскільки такі невірно визначено згідно наведеного вище висновку експерта. В силу вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідач не був позбавлений можливості доводити обставини, які б підтверджували відсутність його вини у завданні шкоди майну позивачки та розмір збитків, зокрема за його клопотанням судом призначалась судова будівельно-технічна експертиза, однак така не проведена з вини відповідача, відповідно відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, а також спростування розміру шкоди відповідачем не доведено. Щодо покликання відповідача на обставини завдання шкоди його квартирі з вини позивачки, такі не є предметом дослідження в даній справі, одночасно з приводу вказаних відповідачем правовідносин триває інший цивільно-правовий спір. Тому суд приймає рішення про задоволення позову. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.6). На підставі наведеного та

Outcome: approved