Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.07.2010 року по 11.11.2016року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] Донька проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, позивач не має змоги спілкуватися з відповідачем в телефонному режимі, а також за місцем проживання та роботи немає жодної інформації про його місце перебування, а тому не має можливості отримати у відповідача нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд доньки за кордон. В інтересах дитини позивач уточнивши позовні вимоги, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд її доньки [PERSON] [INFO] за межі України без згоди та супроводу батька в період з дня набрання законної сили в даній справі і протягом року до країн : Росія, Азербайджан, Туреччина, Єгипет, Грузія, Венгрия, Польща, Німеччина, Болгарія, Румунія, Молдова. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву та просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтирала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи будь-яких інших клопотань до суду не надходило та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. Представник 3-ої особи - Служба у справах дітей БМР свого представника до суду не направили, подали суду заяву в якій просять слухати справу без участі їхнього представника. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 11.11.2016року. Встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] являються позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER], актовий запис № 2291 від 14.12.2012р. (а.с.7) Як вбачається з довідки наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №7881 від 08.11.2017 року, позивач зареєстрована, та проживає разом з дочкою [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір поїхати на відпочинок з дитиною за кордон, однак, відсутність згоди батька дитини на виїзд доньки разом з матір'ю за кордон на відпочинок унеможливлює здійснити бажану поїздку. Крім того, як зазначила позивач, на новорічні свята вона мала запрошення відвідати тітку та її родину, яка проживає в Росії, але встановити зв'язок з батьком дитини для отримання дозволу на виїзд неповнолітньої за кордон, вже тривалий час не має можливості. При вирішенні цього спору суд виходить з наступного. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини. А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини справи , суд вважає за можливе надати позивачу дозвіл дитині [PERSON] тимчасово виїжджати за межі держави Україна до країн : Росія, Азербайджан, Туреччина, Єгипет, Грузія,Угорщина, Польща, Німеччина, Болгарія, Румунія, Молдова, в період з дня набрання рішенням законної сили і протягом року, оскільки це відповідає інтересам дитини. Будь-яких заперечень, чи доказів, що спростовували б такі висновки суду, не надано.

Outcome: approved