Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта», про визнання трудових відносин безстроковими, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, мотивуючи позовну заяву тим, що 30.01.2017 року між сторонами було укладено контракт, за умовами якого, позивач була прийнята на роботу на посаду директора філіалу Вінницька дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на строк з 01.02.2017 року до 01.02.2018 року. Наказом генерального директора позивач призначена на посаду директора філіалу Вінницька дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». В подальшому, додатковими угодами до контракту строк його дії продовжувався до 06.02.2019 року, а пізніше - до 06.02.2020 року (включно) про що видавались накази по особовому складу за підписом генерального директора І.Ю. Смілянського. 24.07.2019 року згідно з наказом АТ «Укрпошта» від 23.07.2019 року №1685/к про звільнення позивача звільнено з посади директора відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом. Вважаючи своє звільнення незаконним, за змістом перевірки невідповідності даних викладених в Анкеті та процедурою, 27.08.2019 року позивач звернулась до суду за захистом порушеного права. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/342575/19 звільнення позивача визнано незаконним та зобов`язано АТ «Укрпошта» поновити позивача на посаді з дня звільнення, тобто з 24.07.2019 року зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць рішення допущено до негайного виконання. Наступні два дні, яким передувало рішення були вихідні: 22.02.2020 року - субота та 23.02.2020 року - неділя. Позивач вийшла на роботу 24.02.2020 року відповідно до графіка роботи, попередньо направивши заяву на ім`я генерального директора про поновлення її на роботі відповідно до рішення суду. 24.02.2020 року позивача на роботу не допустили, мотивуючи тим, що наказу генерального директора про поновлення її на посаді не має. Про що позивач склала «Акт про недопуск» в присутності трьох свідків. В той же день на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти у сумі 52485,93 грн. 26.02.2020 року в другій половини дня кур`єрською доставкою позивач отримала цінний лист з описом вкладення: копія наказу АТ «Укрпошта» від 24.02.2020 року №271/к про поновлення на роботі [PERSON] відповідно до рішення суду; копія наказу АТ «Укрпошта» від 24.02.2020 року №272/к про звільнення [PERSON] у зв`язку із закінченням строку дії контракту; лист, яким повідомлено про існування вказаних вище наказів з пропозицією надання дублікату трудової книжки позивача безпосередньо до Управління кадрового адміністрування центрального апарату АТ «Укрпошта» за адресою: м.Київ, вул. Хрещатик, 22, для внесення відповідних записів; розрахунковий лист за лютий 2020 року - компенсація невикористаної відпустки за 14 календарних днів в розмірі 65199,90 грн. з якої утримано 12713,97 грн. до сплати - 52485,93 грн. Позивач вважає своє звільнення відповідно до наказу №272/к від 24.02.2020 року на підставі закінчення строку дії контракту 06.02.2020 року незаконним за змістом та процедурою, оскільки контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, установлюються угодою сторін. Тому, на думку позивача, у разі закінчення строку його дії, трудові відносини припиняються і звільнення відбувається за п.2 ст. 36 КЗпП України, оскільки контракт є різновидом строкового трудового договору. Закінчення терміну дії трудового договору дійсно є однією з підстав для його припинення. Однак якщо такий строк закінчився, а трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, то дія договору вважається продовженою на невизначений строк. Якщо роботодавець бажає розірвати трудові відносини, він повинен не пізніше, ніж в останній день роботи працівника за строковим договором видати наказ про його звільнення на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Припинення трудового договору після закінчення терміну можливе лише протягом одного дня. Якщо такий наказ не був виданий, договір вважається продовженим на невизначений термін. Позивач стверджує, що, оскільки наказ про її поновлення на роботі з дня дострокового звільнення (24.07.2019 року) на підставі рішення суду видано 24.02.2020 року, необхідно розуміти що з 24.07.2019 року по 24.02.2020 року включно вона фактично вважалася директором Вінницької дирекції АТ «Укрпошта». Термін звільнення позивача в зв`язку із закінченням строку контракту з АТ «Укрпошта» (06.02.2020 року) був відповідачем пропущений і строковий договір набув форму безстрокового. Тому, наказ про її звільнення виданий 24.02.2020 року без конкретної дати звільнення, без запрошення позивача особисто для його оголошення і письмового ознайомлення, підставою якого зазначено закінчення строку контракту - є неправомірним, а звільнення - незаконним. На підставі викладеного вище та з метою захисту своїх законних прав, позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Укрпошта» та просить: - визнати трудові відносини між позивачем та Акціонерним товариством «Укрпошта» безстроковими; - визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Укрпошта» від №272/к від 24.02.2020 року «Про звільнення [PERSON] з підстав п.2 ст. 36 КЗпП України»; - поновити її на посаді директора філії Вінницька дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» з 24.02.2020 року; - стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на її користь розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.02.2020 року по день прийняття рішення у справі; - стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на її користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.; - рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та в частині стягнення допустити до негайного виконання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково надали пояснення, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними з таких підстав. Єдиним обґрунтуванням позовних вимог [PERSON] є те, що її строковий контракт набув форму безстрокового, у зв`язку з тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.02.2020 року у справі №761/342575/19 визнано незаконним її звільнення з посади директора філії Вінницька дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» відповідно до наказу №1685/к від 23.07.2019 року згідно з п.8 ст. 36 КЗпП України, з підстав підпункту 5.2.3. пункту 5.2 та підпункту 5.3 контракту від 30.01.2017 року та зобов`язано поновити [PERSON] на посаді директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 24.07.2019 року. Оскільки її поновили на посаді 24.02.2020 року, а термін дії контракту закінчився 06.02.2020 року, тому, як вважає позивач, термін звільнення пропущено. Таке твердження позивача є незаконним та не містить правового обґрунтування. Не погодившись з рішенням Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/342575/19, відповідачем 19.03.2020 року було подано апеляційну скаргу. Враховуючи те, що рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, підлягає негайному виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, та враховуючи те, що рішення суду було постановлено під кінець робочого дня у п`ятницю, обов`язком АТ «Укрпошта» було прийняття 24.02.2020 року наказу №271/к про поновлення на роботі [PERSON] на підставі зазначеного рішення суду. У зв`язку з тим, що на момент прийняття даного наказу термін дії контракту закінчився 06.02.2020 року, АТ «Укрпошта» в цей же день 24.02.2020 року було прийнято наказ про звільнення [PERSON] у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Таким чином, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за рішенням суду відбувалось не з ініціативи роботодавця, а було таким, що не залежало від волі сторін та виконувалось в силу закону. При цьому, звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту не є розірванням трудового контракту, а є його припиненням у зв`язку із закінченням строку його дії. У роботодавця не виникає обов`язку повідомляти працівника за строковим договором за два місяці про зміну істотних умов праці, оскільки сторонами вже обумовлено строк дії договору. Тому, закінчення дії контракту і видання наказу у зв`язку із цим або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукладення або продовження трудового контракту, тобто встановити трудові відносини. Тому, звільнення було проведено саме на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку дії контракту. На виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП та приймаючи до уваги відсутність 24.02.2020 року [PERSON] на роботі, АТ «Укрпошта» цінним листом із описом вкладення 24.02.2020 року надіслало на адресу позивача за місцем її реєстрації копію наказу про звільнення від 24.02.2020 року №272/к та лист від 24.02.2020 року №75-20 з проханням надати трудову книжку до Управління кадрового адміністрування АТ «Укрпошта» для внесення до неї відповідних записів. В той же день на виконання вимог ст. 47 та ст. 116 КЗпП з [PERSON] був проведений розрахунок, про що їй також було повідомлено належним чином. Крім того, представники відповідача зазначили, що на час розгляду даної справи, постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року у справі №761/34275/19 рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.02.2020 року було скасоване, а в частині вимог про поновлення на роботі [PERSON] відмовлено, у зв`язку з чим відповідачем скасовано наказ від 24.02.2020 року № 271/к «Про поновлення на роботі [PERSON] » та наказ № 272/к від 24.02.2020 року «Про звільнення [PERSON] », який є предметом спору у справі №127/7265/20. Також представники відповідача зауважили, що обставини викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо її поновлення на роботі вже досліджувались судом і їм було надано відповідну правову оцінку. Так, у постанові Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року у справі №761/34275/19 колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення №1685/к від 23.07.2019 року. Разом з тим, як зазначено у постанові апеляційної інстанції, вимоги позивача про поновлення на роботі не можна визнати обґрунтованими, оскільки на час ухвалення судового рішення (21 лютого 2020 року) контракт, укладений між сторонами, закінчився (06 лютого 2020 року). Тому вирішувати питання про звільнення позивача за закінченням контракту, або про прийом на роботу на підставі укладення нового контракту є повноваженнями роботодавця, а не суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Правилами ст.ст. 77, 81 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 30.01.2017 року між сторонами було укладено контракт, за умовами якого, позивач була прийнята на роботу на посаду директора філіалу Вінницька дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на строк з 01.02.2017 року до 01.02.2018 року. Наказом генерального директора позивач призначена на посаду директора філіалу Вінницька дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». В подальшому, додатковими угодами до контракту строк його дії продовжувався до 06.02.2019 року, а пізніше - до 06.02.2020 року (включно) про що видавались накази по особовому складу за підписом генерального директора І.Ю. Смілянського (Т.1 а.с. 13-25). Наказом АТ «Укрпошта» №1685/к від 23.07.2019 року [PERSON] звільнено з посади директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 24.07.2019 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом (Т.1 а.с. 30-31). Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/342575/19 визнано незаконним звільнення позивача з посади директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» відповідно до наказу №1685/к від 23.07.2019 року згідно з п.8 ст. 36 КЗпП України, з підстав підпункту 5.2.3. пункту 5.2 та підпункту 5.3 контракту від 30.01.2017 року та зобов`язано поновити [PERSON] на посаді директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 24.07.2019 року зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць рішення допущено до негайного виконання (Т.1 а.с. 33). На виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/342575/19 відповідачем було видано наказ від 24.02.2020 року №271/к про поновлення на роботі [PERSON] (Т.1 а.с. 34). Наказом від 24.02.2020 року №272/к «Про звільнення [PERSON] » позивача було звільнено з посади директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» у зв`язку із закінченням строку дії контракту 06.02.2020 року та враховуючи відсутність наміру АТ «Укрпошта» продовжувати строк дії укладеного контракту, а також відсутність фактичних трудових відносин між АТ «Укрпошта» та [PERSON] в період з 06.02.2020 року до 24.02.2020 року, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України та на підставі підпункту 5.2.1 пункту 5.2. Контракту від 30.01.2017 року (Т.1 а.с. 35). В той же день на розрахунковий рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у сумі 52485,93 грн. 26.02.2020 року в другій половині дня кур`єрською доставкою позивач отримала цінний лист з описом вкладення: копія наказу АТ «Укрпошта» від 24.02.2020 року №271/к про поновлення на роботі [PERSON] відповідно до рішення суду; копія наказу АТ «Укрпошта» від 24.02.2020 року №272/к про звільнення [PERSON] у зв`язку із закінченням строку дії контракту; лист, яким повідомлено про існування вказаних вище наказів з пропозицією надання дублікату трудової книжки позивача безпосередньо до Управління кадрового адміністрування центрального апарату АТ «Укрпошта» за адресою: м.Київ, вул. Хрещатик, 22, для внесення відповідних записів; розрахунковий лист за лютий 2020 року - компенсація невикористаної відпустки за 14 календарних днів в розмірі 65199,90 грн. з якої утримано 12713,97 грн. до сплати - 52485,93 грн. Наведені вище обставини сторонами також визнані та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року у справі №761/34275/19 рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.02.2020 року було скасоване та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме було визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора АТ «Укрпошта» №1685/к від 23.07.2019 року про звільнення [PERSON] з посади директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.07.2019 року по 06.02.2020 року у розмірі 561662,32 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено (Т.1 а.с. 186-193). При цьому колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення №1685/к від 23.07.2019 року. Разом з тим, як зазначено у постанові апеляційної інстанції, вимоги позивача про поновлення на роботі не можна визнати обґрунтованими оскільки на час ухвалення судового рішення (21 лютого 2020 року) контракт, укладений між сторонами, закінчився (06 лютого 2020 року). Тому вирішувати питання про звільнення позивача за закінченням контракту, або про прийом на роботу на підставі укладення нового контракту є повноваженнями роботодавця, а не суду. Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2. Контракту від 30.01.2017 року укладеного між сторонами, вони узгодили, що контракт припиняється, зокрема, після закінчення строку дії контракту (Т.1 а.с. 19). Відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на це, суд не приймає до уваги твердження позивача відносно того, що відповідачем був пропущений строк її звільнення з посади директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 06.02.2020 року у зв`язку із закінченням строку контракту. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Відповідно до частини другої ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу. Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої ст. 39-1 КЗпП України. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Припинення договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або іншим способом інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, даний аргумент позивача, не спростовує законність її звільнення, оскільки закінчення терміну дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини. У такому разі звільнення має бути проведено саме на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку дії контракту, що узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №664/2284/16-ц. Так, ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Виходячи з положень вказаної статті, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання трудових відносин між сторонами безстроковими та щодо визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрпошта» №272/к від 24.02.2020 року про її звільнення з підстав п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України не знайшли підтвердження в ході розгляду справи та пред`явлені позивачем до відповідача без відповідних правових підстав, тому не підлягають задоволенню. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що звільнення відповідачем [PERSON] з посади директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 24.02.2020 року у зв`язку із закінченням строку контракту не суперечить чинному трудовому законодавству. З огляду на це, наказ № 272/к від 24.02.2020 року «Про звільнення [PERSON] » є законним. Тому, відповідно, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про її поновлення на посаді директора філії Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» з 24.02.2020 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, як похідні вимоги. Крім того, суд приймає до уваги твердження представників відповідача в обґрунтування заперечення позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрпошта» №272/к від 24.02.2020 року про звільнення позивача, а саме щодо його скасування відповідачем відповідно до наказу АТ «Укрпошта» №2008/к від 16.12.2020 року «Про скасування наказів №271/к від 24.02.2020 року «Про поновлення на роботі [PERSON] » та №272/к від 24.02.2020 року «Про звільнення [PERSON] » Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в цій частині слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed