Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 01.02.1992 року Жовтневим відділом ЗАГС м. Луганська, актовий запис № 118. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 01.02.1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, з 2001 року проживають окремо та взагалі не спілкуються. Шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу дітей ні своїх, ні усиновлених не мають. Спір про розділ майна відсутній. Через відсутність любові, взаєморозуміння та спільних інтересів, різності характерів, вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому вона просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, згодна на ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 01.02.1992 року, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.02.1992 року Жовтневим відділом ЗАГС м. Луганська, актовий запис № 118. Від шлюбу дітей не має. Спір про поділ майна відсутній. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище позивача залишити набуте у шлюбі - [PERSON]. У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved