Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 11000,00 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що надала відповідачу в позику 11000 грн. Розписка або інший документ, який підтверджує передачу грошей не був складений. Оскільки відповідач кошти не повертала, тому 12 серпня 2015 року, комісією у присутності позивача та відповідача був складений акт про те, що [PERSON] визнає свій борг в сумі 11000 грн перед [PERSON]. У вказаному акті також зазначено, що [PERSON] зобов'язується повернути 5000 грн до кінця 2015 року, а 6000 грн до 30 червня 2016 року. Складений акт [PERSON] не підписувала. До вказаного в акті строку відповідач не повернула позивачу борг. Тому 08.08.2016 року [PERSON] на адресу [PERSON] направила листа з вимогою про повернення коштів в сумі 11000 грн, який остання отримала 11.08.2016 року. Незважаючи на це, відповідач станом на день звернення позивача до суду в добровільному порядку борг не повернула. У суді представники позивача позов повністю підтримали та пояснили, що позивач позичила відповідачу кошти в сумі 11000 грн до 30.06.2016 року, при цьому розписка складена не була. Відповідач частково повернула кошти, а решту відмовляється повертати. Відповідач звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає, оскільки по мірі можливості повертає кошти (а.с.72). Вислухавши пояснення представників позивача, з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] передала у позику [PERSON] кошти в сумі 11000 грн. Дата передачі коштів позивачем не зазначена, строк повернення коштів та обов»язок їх повернути не визначений. При передачі грошей розписка складена не була. Тому 12 серпня 2015 року, комісія у складі сільського голови Мліївської сільської ради, [PERSON], депутатів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] , члена виконавчого комітету - [PERSON], у присутності позивача та відповідача, склали акт про те, що [PERSON] визнає свій борг в сумі 11000 грн перед [PERSON]. У вказаному акті також зазначено, що [PERSON] зобов'язується повернути позивачу 5000 гривень до кінця 2015 року, а 6000 гривень до 30 червня 2016 року (а.с.6). Складений акт [PERSON] не підписувала. Ні до кінця 2015 року кошти в сумі 5000 грн, ні до кінця червня 2016 року - кошти в сумі 6000 грн, відповідач не повернула позивачу. З довідки, виданої ЦПЗ №6 ПАТ «Укрпошта» від 13.10.2017 року №78 вбачається, що [PERSON] на користь [PERSON] протягом 2015-2017 року перераховано кошти в сумі 1100 грн (а.с.83). Тому 08.08.2016 року [PERSON] на адресу [PERSON] направила листа з вимогою про повернення коштів в сумі 11000 грн, який остання отримала 11.08.2016 року (а.с.7,8). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом, при передачі коштів розписка складена не була, але із заяви, яка міститься на а.с.72 зазначено, що відповідач [PERSON] повертає кошти в міру своєї можливості, оскільки не працює, що підтверджується довідкою, виданою ЦПЗ №6 ПАТ «Укрпошта» від 13.10.2017 року №78, з якої вбачається, що [PERSON] на користь [PERSON] протягом 2015-2017 року перераховано кошти в сумі 1100 грн (а.с.83). За таких обставин суд приходить до висновку, що сукупність наданих доказів доводить визнання відповідачем [PERSON] факту отримання коштів від [PERSON] в позику та вчинення дій на повернення даних коштів, а згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.Також судом встановлено, що між сторонами відсутні інші зобов»язальні відносини. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 9900 грн, оскільки [PERSON] отримала в позику від [PERSON] кошти в сумі 11000 грн, а 1100 грн повернула. Суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496,08 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9900*100%/11000=90%; 551,20*90%/100=496,08).

Outcome: partial