Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , вказуючи, що вона є власником вказаної квартири, а відповідач, який є її колишнім чоловіком, лише формально зареєстрований у ній, однак не проживає та не може проживати там, так як квартира знаходиться в будівельному стані. Вона зареєструвала колишнього чоловіка у своїй квартирі за його проханням, у зв`язку з необхідністю йому реєстрації в м.Харкові. Також зазначила, що відповідач таємно від неї звертався до суду з позовом про визнання за ним права васності на частину квартири. В задоволенні позову було відмовлено. Враховуючи, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу як власнику розпоряджатись своєю власністю, вона звернулась до суду із даним позовом. 16.11.2020 провадження по вказаній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. На питання суду вказав, що в спірній квартирі не проживає, проживає у друзів, але в квартирі наявні його речі. Місце фактичного проживання суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10.09.2013 шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, технічним паспортом на квартиру та договором асоційованого членства у кооперативі, на підставі якого за нею було зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28.08.2020 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2014 року по серпень 2019 року, про визнання за [PERSON] права власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , відмовлено, рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 02.10.2020. За адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 12.11.2020. 29.10.2020 головою ОСМД «Наш будинок на Панасівській» [PERSON] в присутності власника квартири - [PERSON] , за участю осіб - [PERSON] , [PERSON] , було проведено обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження, квартира перебуває у будівельному стані, не придатна для проживання, штукатурка наявна лише в одній кімнаті та кухні, зроблена стяжка, напольне покриття відсутнє, опалювальні прилади не підключені до системи опалювання будинку, в ванній кімнаті підведена лише гаряча вода. Особистих речей громадян не виявлено. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Як передбачено ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач будь-яких доказів на спростування свого не проживання у належному позивачу житлі суду не надав. Натомість, судом встановлено, що квартира знаходиться у будівельному стані та не придатна для проживання, що підтверджує факт не проживання відповідача у ній. У зв`язку з чим судом встановлено, що відповідач не проживає у даній квартирі понад рік. Згідно акту обстеження квартири, особисті речі відповідача у ній відсутні. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , власником якого є позивач, порушує її права на вільне володіння та користування власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved