Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] її сина [PERSON], що являє собою частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на території Жердівської сільської ради Броварського району Київської області та ? частину розташованого на цій ділянці садового будинку. Свої вимоги мотивує тим, що вона має намір прийняти цю спадщину та підтримує позовні вимоги покійного сина, за його зверненням до Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2001 року про поділ майна з відповідачами. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала заяву, в якій відмовилася від вимог за 29.11.2001 року, щодо поділу побутового майна, які були заявлені її сином. Просила задовольнити її позов з підстав, які в ньому викладені. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Представник прокуратури Дніпровського району м. Києва підтримав позов [PERSON] та просив його задовольнити. Зустрічний позов просив залишити без задоволення. Відповідач та її представник в судовому засіданні відмовилися від зустрічного позову та просили відмовити в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на його безпідставність. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 08.02.1989 року. Рішенням Жердівської сільської ради від 15.12.1997 року [PERSON] була приватизована земельна ділянка на території [ADDRESS] площею 0,075 га. На цій земельній ділянці був розташований садовий будинок, який до цього часу не введено в експлуатацію. [PERSON] є членом СТ «Тарасівський» та здійснює експлуатацію вказаного будинку. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.ч.1, 2, п.в) ч.3 ст.116 Земельного кодексу України (в редакції 2004 р.) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно до п.п.8-10 п.б ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Відповідно до положень ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Позивач за первісним позовом, покійний [PERSON], а після нього і його мати [PERSON] просять суд визнати недійсною приватизацію та визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинку, як спадкоємицею за законом, посилаючись на те, що земельна ділянка була приватизована відповідачем в період шлюбу тому є незаконною, а розташований на ній будинок підлягає поділу між спадкоємцями. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до чинного законодавства підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України). Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 378 ЦК України). Зважаючи на законність дій Жердівської сільської Ради народних депутатів, яка діяла в межах своїх повноважень, та у відповідності до чинного законодавства України, вирішуючи приватизацію земельної ділянки на користь [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо встановлення права власності на ? частину будівлі, яка розташована на спірній земельній ділянці та приймаючи до уваги, що вказана будівля не введена в експлуатацію, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо визначення права власності на неї за позивачем. Оскільки в матеріалах справи, при наявності договору купівлі-продажу земельної ділянки (Т. 1 а.с. 14) вбачається, що відсутні будь-які докази переоформлення та реєстрації права власності з [PERSON] на [PERSON] як і будь-які претензії з боку [PERSON] до [PERSON] щодо набуття ним права власності на вказану земельну ділянку, а всі документи свідчать про право власності на неї [PERSON], тому позов в цій частині також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed