Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. про реєстрацію права власності за відповідачем на квартиру [ADDRESS] ; скасувати реєстраційний запис державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. про право власності №30458216 від 21 лютого 2019 року на спірну квартиру за відповідачем; поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам. \~ \~ \~ \~В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 03 жовтня 2006 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та третьої особою [PERSON] укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №1720, згідно умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 70000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення боргу 02 жовтня 2016 року. 03 жовтня 2006 року між банком та третьою особою [PERSON] укладено договір кредиту №1721, згідно умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 30000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення боргу 02 жовтня 2016 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами 03 жовтня 2006 року між банком та позивачем укладено договір іпотеки №837, за яким було передано в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року у справі №204/5034/15-ц звернуто стягнення за іпотечним договором №837 на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною продажу предмета іпотеки не нижче 722150 грн. Таким чином, на думку позивача, судом вже визначена підстава та спосіб звернення стягнення. З інформаційної довідки від 19 березня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що за рішенням державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. 26 лютого 2019 року право власності на належну позивачу квартиру перереєстровано за АТ «УКРСОЦБАНК». Підставою для перереєстрації вказано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: №359/18, видане 12 травня 2018 року, видавник: ПАТ «УКРСОЦБАНК». Позивач вважає такі дії банку та державного реєстратора незаконними, оскільки таке майно є єдиним місцем проживання позичальника [PERSON] , а тому спірне нерухоме майно є таким, що відповідає вимогам п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного закону. \~ \~ \~ \~Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів після отримання копії ухвали. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 07 травня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, згідно якого він вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки, про що вказано в договорі іпотеки №837 від 03 жовтня 2006 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК». Представник позивача Мартинова О.В. у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. Вважає, що позов також підлягає задоволенню і з тієї ж підстави, що позичальник та іпотекодавець не отримували повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, у матеріалах справи відповідні докази відсутні, а тому реєстрація права власності проведена з порушенням вимог закону. Представник відповідача Грицай В.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив, що доводи представника позивача з приводу не надсилання банком позичальнику та іпотекодавцю повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не є підставою пред`явленого позову, під час розгляду справи позивач не уточняла позовні вимоги. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Треті особи [PERSON] та державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши представників сторін, третю особу [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №204/5034/15-ц від 25 листопада 2015 року за позовом\~Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 24 березня 2016 року, встановлено, що 03 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є відповідач, та третьою особою [PERSON] укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 1720, згідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 70000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення боргу 02 жовтня 2016 року (а.с.141-148). Відповідно до частини 4 ст.82 ЦПК України визначено, що \~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Також, 03 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є відповідач, та третьою особою [PERSON] укладено договір кредиту № 1721, згідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 30000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення боргу 02 жовтня 2016 року (а.с.54-56). 03 жовтня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами позивач уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є відповідач, іпотечний договір № 837, за яким передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.58-61). Пунктом 4.6 вказаного іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленою ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; або у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2014 року, з урахуванням ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2014 року про виправлення описки, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 1720 від 03 жовтня 2006 року суму основного боргу 443012,00 грн., заборгованість за відсотками 295192,53 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 5000,00 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 5000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3441,00 грн., а всього 748 204,55\~грн (а.с.146-148). Крім того, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 січня 2014 року по справі № 1357/13 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з останнього було стягнуто заборгованість за договором кредиту № 1721 від 03 жовтня 2006 року в розмірі 366450,59 грн (а.с.146-148). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №204/5034/15-ц від 25 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 24 березня 2016 року, позовні вимоги\~публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості за Договором невідновлювальної кредитної лінії №1720 від 03 жовтня 2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , яка станом на 06.05.2015 року становить 132407,26 (сто тридцять дві тисячі чотириста сім доларів США двадцять шість центів) доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06.05.2015 року складає 2798170 гривень 42 копійки, з яких: - заборгованість за кредитом 54865,00 доларів США, з яких прострочена заборгованість по тілу складає 44331,00 долар США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.05.2015 року складає 1159465 грн. 28 коп.; - заборгованість за простроченими відсотками 50937,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 1076472 грн. 87 коп.; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту 13471,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 284697 грн. 94 коп.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 13132,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 р. складає 277534 грн. 32 коп. та в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту №1721 від 03 жовтня 2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , яка станом на 29.04.2015 року становить 56083,05 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 29.04.2015 року складає 1248543 гривні 69 копійок, з яких: - заборгованість за кредитом - 24000,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 року складає 534300 грн. 19 коп., з яких прострочена заборгованість по тілу складає 19500,11 доларів США; - заборгованість за простроченими відсотками - 20419,70 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 р. складає 454591 грн. 58 коп.; - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 5725,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 р. складає 127457 грн. 68 коп.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 5938,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 р. складає 132194 грн. 25 коп.; звернуто стягнення за іпотечним договором №837, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко О.Ю., зареєстрованим в реєстрі за №5887 на предмет іпотеки нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] (ід.номер [NUMBER] ) на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 12.11.2002 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 04.11.2012 року №2409, право власності по якому зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про що 12.11.2002 року зроблено запис в реєстрову книгу №580п за реєстровим номером 2937-316, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною продажу предмету іпотеки не нижче 722150 (сімсот двадцять дві тисячі сто п`ятдесят) грн. 00 коп.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.141-148). 26 лютого 2019 року третьою особою державним реєстратором\~Обласного комунального\~підприємства «Софіївське\~бюро технічної\~інвентаризації» Волос\~О.В.\~прийнято рішення\~про проведення\~державної реєстрації\~права власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] за відповідачем. Підставою виникнення права власності вказано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: №359/18, видане 12 травня 2018 року, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; договір кредиту, серія та номер: №1721, виданий 03 жовтня 2006 року, видавник: Сторони: АКБ СР «Укрсоцбанк», [PERSON] ; іпотечний договір №837, серія на номер: №5887, виданий 03 жовтня 2006 року, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко О.Ю. (а.с.108-110). Згідно частини 4 ст. 263 ЦПК України \~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №718/2468/18. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. У пункті першому Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі N 6-969 цс 16 зроблено висновок, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 цього Закону): передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У пункті 4.6\~ іпотечногодоговору його сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленою ст. 37 Закону України «Про іпотеку». \~ \~ \~ \~Тлумачення положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. Банк, як добросовісний іпотекодержатель, який поклався на дані реєстру прав на нерухомість про те, що позивач був одноособовим власником квартири, і тому уклав договір іпотеки. У такій ситуації скасування спірного рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки суперечить захисту інтересів добросовісного іпотекодержателя. Отже, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі N 464/8589/15-ц провадження N 61-10874 сво18. Доводи позивача з приводу того, що судом у цивільній справі №204/5034/15-ц вже визначена підстава та спосіб звернення стягнення судом відхиляються з огляду на наступне. У постанові від 29 травня 2019 року у справі 310/11024/15-ц (провадження N 14-14-112цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса». Отже, наявність невиконаного рішення суду про звернення стягнення не позбавляє права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги в інший спосіб, передбачений договором про іпотеку. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що рішенням суду від 25 листопада 2015 року у цивільній справі №204/5034/15-ц вже визначена підстава і спосіб звернення стягнення та спірне нерухоме майно є таким, що відповідає вимогам п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного закону. Як на підставу для задоволення позову факт того, що позичальник та іпотекодавець не отримували повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору позивач в позовній заяві не посилалася, підставу позову шляхом подання відповідної письмової заяви, як це передбачено частиною 3 ст. 49 ЦПК України, не змінювала, а тому суд дані доводи в судовому засіданні представника позивача [PERSON] не оцінює та не приймає до уваги. Таким чином, позовні вимоги, в межах зазначених в позові підстав, враховуючи наявність застереження в іпотечному договорі, в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. про реєстрацію права власності за відповідачем на спірну квартиру з вищезазначених підстав задоволенню не підлягають. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. про реєстрацію права власності за відповідачем на спірну квартиру відмовлено в задоволенні похідних позовних вимог про скасування реєстраційного запису державного реєстратора про право власності на спірну квартиру за відповідачем та про поновлення відомостей у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про спірний об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам, також слід відмовити. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed