Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, письмовим доказом чого є розписка позичальника, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 290000,00 грн., та зобов`язався повертати борг щомісячно в сумі 5000 грн. протягом 58 місяців, до 20 числа кожного місяця. Протягом трьох місяців відповідач вчасно повертав позивачу кошти в розмірі 5000 грн. Проте вже в січні, лютому 2019 року відповідач повертав позику в розмірі по 2000,00 грн. Згодом останній повертав кошти в меншій сумі та не за графіком. Станом на 10.03.2020 року відповідач не повернув позивачу жодної копійки. На даний час зобов`язання не виконано, сума боргу відповідачем не повернута. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання щодо повернення боргу, позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутність. Судові витрати просила покласти на відповідача та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 30.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики та на підтвердження цього відповідачем була надана позивачу розписка, яка посвідчує факт передання позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 290000,00 грн. та зобов`язався повертати борг щомісячно в сумі 5000 грн. протягом 58 місяців, до 20 числа кожного місяця. (а.с. 7). Однак, відповідач [PERSON] станом на день звернення із позовною заявою до суду, не повернув кошти в повному обсязі (а.с. 20) та ухиляється від виконання свого зобов`язання. Так, станом на 20.03.2020 року сума боргу за договором позики становить 33450,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 21.01.2020 року було надіслано відповідачу претензійний лист про повернення боргу (а.с. 8, 9). Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що була передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оригінал розписки від 30.09.2018 року знаходиться в позивача, тому наявність даної розписки в останньої свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики та порушення вимог ст. 1049 ЦК України. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Тому, на підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за договором позики, яка станом на 20.03.2020 року становить 33450,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 33450 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved