Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частку половини будинку, як спільно нажитого майна подружжя. В позовній заяві вона вказала та у судовому засіданні пояснила, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2007 року по серпень 2011 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину, дочку [PERSON], яка проживає разом з нею. В період шлюбу за спільні кошти ними у травні 2011 році була куплена половина будинку [ADDRESS]. Дане майно вона вважає спільно нажитим майном подружжя і хоча договір купівлі-продажу половини будинку був укладений на ім'я відповідача, як покупця, їй також належить ? частка половини будинку. Після розірвання шлюбу відповідач вигнав її з будинку, забрав ключі від нього, документи про право власності. Тому вона вимушене була звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позову вказував на те, що спірне майно належить йому особисто і позивач не якого відношення до нього немає. Так у 2007 році до шлюбу з позивачкою ним була придбана квартира, яку він у 2011 році продав та за виручені кошти купив половину будинку [ADDRESS]. Позивач не якої участі у його придбанні цього майна не приймала. Просить суд у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши позивачку та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи - суд надходить до наступного. Сторони знаходилися у шлюбі зареєстрованому 06.10.2007 року відділом РАЦС Чугуївського міськвиконкому Харківської області за актовим записом №264 до його розірвання за рішенням Чугуївського міського суду від 22.08.2011 року. Мають спільну дитину, яка проживає разом з матір'ю. В період шлюбу 17.05.2011 році [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав 1/2 частку будинку [ADDRESS]. Продавцем половини будинку був [PERSON].. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Слюніним О.М.. З моменту придбання і до розірвання шлюбу [PERSON] проживали у спірній частині будинку і ніхто із сторін по договору купівлі-продажу не ставив під сумнів його умови. Після розірвання шлюбу і подачі позову до суду [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку половини будинку, у [PERSON] виникли вимоги щодо належності усіх коштів для придбання будинку особисто йому, тобто підставами цих стверджень є не фактичні обставини його укладання, а позов [PERSON]. Судом були витребувані посвідчені копії документів нотаріальної справи від приватного нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу квартири, і за якими вбачається, що [PERSON] діючи від себе, отримав письмову згоду [PERSON] на укладання цього правочину за спільні сімейні кошти (п.5 Договору купівлі-продажу від 17.05.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Слюніним О.М. за реєстровим №902). Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про купівлю будинку саме за його особисті кошти. У відповідності до норми ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правил ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як встановлено ст.70 СК України при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено за домовленістю між ними або шлюбним договором. Сімейний Кодекс України поширюється на так звані триваючи відносини, тобто ті, які, виникнувши до набрання ним чинності, існуватимуть на час початку його дії. Тому наведені норми СК України застосовуються і регулюють правовідносини між сторонами при вирішення даного спору. Між сторонами будь-якої домовленості або шлюбного договору щодо спірного майна не було, тому їх частки у праві власності на будинок є рівними. Позивач заявила позов щодо визнання за нею права власності на 1/2 частку половини будинку, яке оспорює відповідач, і суд розглядає його в рамках заявлених вимог. За наведеним суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що базується на нормах СК України та фактичних обставинах справи.

Outcome: approved