Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати за нею в порядку набувальної давності право на земельну частку (пай) площею 6,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна» та належить [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №005713. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай), розміром 6,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належить їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку(пай). Виїжджаючи в 2000 році до Російської Федерації [PERSON], в 2000 році, передала Оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №005713 своїй доньці, [PERSON], на зберігання. Починаючи з моменту отримання оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №005713 у 2000 році, цей сертифікат знаходиться у [PERSON]. Тому Позивач вважає, що добросовісно, відкрито, безперервно володіє Сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) з 2000 року, та вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за нею право на земельну частку (пай), яке належить [PERSON], в порядку набувальної давності. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення та просила суд позов задовольнити (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не зявилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 21). Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] належить право на земельну частку (пай), розміром 6,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належить їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ХР №005713, виданого 16 травня 1996 року, (з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000). Виїжджаючи в 2000 році до Російської Федерації [PERSON], в 2000 році, передала Оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №005713 своїй доньці, [PERSON], на зберігання. Родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] серії ІІ-ВЛ №338555, де в графі мати записана [PERSON]; та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00006268420 від 02.11.2010, відповідно до якого [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище «Максименко». Починаючи з моменту отримання оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №005713 у 2000 році, цей сертифікат знаходиться у [PERSON]. Тобто [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим Сертифікатом на право на земельну частку (пай), не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Визнання права на вказану земельну частку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, враховуючи те, що Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє Сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) з 2000 року, то можливо, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право на земельну частку (пай), яке належить [PERSON], в порядку набувальної давності. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved