Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача, [PERSON] на її, [PERSON] користь борг в сумі 10926 (десять тисяч девятсот двадцять шість) гривень, витрати на нотаріальні послуги в сумі 284 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн., посилаючись на те, що [PERSON] вона знає ще з 1999 року, оскільки вони перербували у дружніх стосунках. Одного разу [PERSON] позичила у неї гроші на розвиток свого бізнесу. Повернути даний борг вона не змогла і запропонувала, щоб чоловік відповідачки, [PERSON], взяв кредит в Лозівській філії ВАТ «Ощадбанк», і її чоловік, [PERSON] повинен стати для нього поручителем, на що вони погодилися. Однак взявши позику відповідач борг не повернула. На підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області [PERSON] сплатив Лозівській філії ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором, укладений між ним, [PERSON], [PERSON] та банком, в сумі 4415,73 грн. Згодом, [PERSON] частину боргу повернула, а на позику в розмірі 8000 грн. 21.08.2011 року було складено відповідну розписку. Відповідач зобовязувалася повернути позику до 21.08.2012 року включно, однак не повернула. Своїми діями вона порушила її права та законні інтереси та норми чинного законодавства України. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлене своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлене своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що правочин між сторонами було укладено в письмовій формі, відповідно до розписки відповідач [PERSON] 21.02.2011 року отримала у позивача [PERSON] 8000 грн., про що було складено відповідну розписку зі строком повернення до 21.08.2012 року включно, але до теперішнього часу вказані гроші не повернуто (а.с.31). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Суд враховує, що розписка є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Обовязковим реквізитом розписки є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними дата, місце видачі. Доказів про те, що відповідач на день розгляду справи в суді погасив борг в повному обсязі в судове засідання не представлено, борг відповідача перед позивачем складає 8000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача зазначену суму боргу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Тобто, даний договір є реальним і вважається укладеними з моменту передавання грошей. Обовязки з договору позики виникають тільки для однієї сторони позичальника [PERSON], адже, отримавши гроші передані їй позикодавцем [PERSON], позичальник стає зобовязаний повернути позикодавцю вказану суму грошей. Як вбачається з розписки, відповідач повинна була повернути борг 21.08.2012 року, однак взяте на себе зобовязання не виконала. Відповідно до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначається моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні нарахування в сумі 2082 грн. та три проценти річних в сумі 844 грн. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, в підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В статті 60 ЦПК України викладено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобовязання згідно розписки від 21.02.2011 року, позивачем [PERSON] доведено. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ, розписку позичальника. Згідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд вважає, що оригінал розписки засвідчує факт отримання грошових коштів відповідачем по справі [PERSON] і те, що взяте на себе зобовязання нею виконано не було. Відповідно до ст.11 ЦК України одними з основних підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернені до суду було понесено судові витрати, а саме сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією №95 від 17.07.2015 року та витрати на нотаріальні послуги для оформлення довіреності на представника, вартість яких, згідно довідки приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 14.07.2015 року, складає 284 грн. (а.с.1,6,13). Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved