Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 1986 по 1994 перебувала у трудових відносинах та була членом КСП «ім. Шевченка». Після її звільнення з членів КСП, трудовий коллектив КСП «ім. Шевченка» Знам`янського району Кіровоградської області, на підставі рішення загальних зборів 16.02.1995 року, протокол №1, попросив передати у колективну власність землі, що знаходяться у користуванні господарства. На підставі вищевказаного рішення, виготовлено проект землеустрою щодо роздержавлення земель комунальної власності. Рішенням виконавчого комітету Іванковецької сільської ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області від 25.07.1995 року №38 «Про передачу земель у колективну власність ім. Т.Г. Шевченка», затверджено проект роздержавлення земель з внесеними змінами та передано у колективну власність КСП ім. Т.Г. Шевченка 7018,3 га. 20.12.1995 року на підставі рішення виконкому Іванковецької сільської ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області від 25.07.1995 №38, виготовлено державний акт на право колективної власності на землю серії КР -3 №000004. Додаткового до державного акту долучено список громадян - членів КСП ім. Т.Г. Шевченка. 24.05.2002 на підставі зазначеного державного акту та проекту роздержавлення земель колективної власності, головою Знам`янської РДА видано розпорядження №186-р, відповідно до якого громадянам, зазначеним у Додатку, передано у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 1999 її прийнято у члени КСП «ім. Шевченка» на посаду завідувача садочка, на якій працювала до серпня 2000 року. Після повторного вступу у члени КСП ім. Шевченка, подала заяву про включення у додаткові списки членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) для подальшого отримання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель внутрішньо-господарського резерву КСП ім. Шевченка. Однак, Іванковецької сільською радою рішення про включення її у додаткові списки, не прийнято. Оскільки вирішити зазначене питання у позасудовому порядку не можливо, звернулася до суду з даним позовом. Просить визнати за нею право на земельну частку (пай) за рахунок земель КСП «ім. Шевченка, які в силу п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України перейшли до комунальної власності Іванковецької сільської ради. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] позивача 09.04.1986 прийнято в члени КСП ім. Шевченка Знам`янського району Кіровоградської області. 25.08.1994 позивача виключено з членів КСП ім. Шевченка та звільнено за власним бажанням. 01.09.1999 позивача знову прийнято в члени КСП ім. Шевченка Знам`янського району Кіровоградської області. 03.01.2000 звільнена з членів КСП ім. Шевченка, а також з посади завідуючої д/с «Ягідка» у зв`язку з переходом д/с на утримання районного відділу освіти по переводу. Згідно з архівною довідкою №М-4 від 13.02.2020 з 1986 по 1990 р.р. [PERSON] працювала вихователем, а у 1992 р. та з 1999 по 2000 р.р. перебувала на посаді завідуючої дитячим садком та була членом КСП ім. Шевченка. Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка Знам`янського району Кіровоградської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР-3 №000004, на підставі рішення виконавчого комітету Іванковецької сільської ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області від 25.07.1995 №38. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.9 ст.5 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України (в редакції від 22.06.1993) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку (пай) здійснюється відповідно до встановленого членства в підприємстві. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України ( 561-12 ) та згідно з пунктом 3 - 5 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам місцевими радами на своїй території створюється резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва в межах граничних розмірів, визначених статтями 56, 59 та 67 Земельного кодексу України ( 561-12 ). Статтею 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Судом встановлено та підтверджено належними доказами той факт, що на час паювання та одержання господарством КСП ім. Шевченка 20.12.1995 державного акта на право колективної власності на землю позивач перебувала у членах КСП, однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, її не включено. Таким чином судом встановлено наявність у позивача суб`єктивного права на земельну частку (пай), про захист якого вона просить. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач на час паювання та одержання господарством КСП ім. Шевченка державного акта на право колективної власності на землю перебувала в членах КСП, тобто мала право на земельну частку (пай), однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, її не включено, чим порушено її конституційні права, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Однак враховуючи, що представник позивача у поданій заяві просив віднести судові витрати на рахунок позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати у справі по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved