Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, позбавити відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON] . Фактично сім`я припинила існування в 2014 році, шлюбних стосунків не підтримують, спільного життя не ведуть. Перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально та духовно в умовах свободи та гідності. З 2014 року відповідач не цікавиться донькою, не приймає участі у її вихованні, не надає коштів на її утримання чи будь-якої іншої матеріальної допомоги. В 2016 році приїздив на деякий час до квартири, де вона проживає з донькою, і з того часу вона його не бачила, на зв`язок не виходить. Дитина відповідача не пам`ятає. Перешкод у спілкуванні з донькою вона відповідачу не чинила. Батьківські обов`язки щодо дитини відповідач не виконує, інтересу до її життя не виявляє. Відповідач офіційно ніде не працює, утриманців не має. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що не проживає з відповідачем з лютого 2014 року. В 2016 році приїздив до м.Рівне на декілька днів. З того часу з відповідачем не спілкуються, місце проживання його їй невідоме, до доньки не телефонує, не цікавиться нею, контакту з ним дитина не має. Просять позов задовольнити. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було встановлено доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позов до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши подані у справі докази, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 4 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З пояснень позивача вбачається, що сторони з лютого 2014 року спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Наміру поновлювати спільне сімейне життя з відповідачем позивач не має. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. За положеннями ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої серії [NUMBER] відповідач записаний батьком. Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина проживає з матір`ю (позивачем). Нормами ст.150 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За положеннями ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-797 від 9 липня 2020 року, з 2014 року батько [PERSON] не цікавиться донькою, не бере участі у її вихованні, не надає кошти на утримання [PERSON] . Відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків, на неодноразові телефонні прохання позивача побачитися з дитиною категорично відмовлявся це робити. Позивач з дитиною проживають в м.Рівне в орендованій квартирі, перебувають на обліку внутрішньо-переміщених осіб в управлінні праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому. За місцем проживання створені належні умови для виховання і розвитку дитини. Участь у вихованні доньки, її матеріальному забезпеченні бере мама. Під час бесіди малолітня [PERSON] пояснила, що тата [PERSON] зовсім не пам`ятає і не знає де він знаходиться, батька не бачила вже давно, він до неї не телефонує, нічого їй не передає. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який протягом тривалого часу не надає доньці матеріальної допомоги, не піклується про її фізичний та духовний стан, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, навчанням та здоров`ям, не створює умов для отримання нею освіти, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. За таких обставин суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Враховуючи відсутність відомостей щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, наявності майна, грошових коштів, розміру заробітної плати (доходу), суд вважає, що позовну вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення у встановленому ч.2 ст.182 СК України мінімальному гарантованому розмірі аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на 1 липня 2020 року складає 1159 грн. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору та на користь держави судовий збір з позовної вимоги про стягнення аліментів. На підставі наведеного та

Outcome: approved