Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 06 серпня 2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склались через різні погляди на сімейне життя та подружні обов'язки, втрату почуття кохання. Строком понад один рік шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Нею вчинялись заходи до примирення, проте вони виявилися безрезультатними, відповідач не має наміру зберігати сім'ю. Шлюб носить формальний характер, тому просила розірвати його. У судове засідання позивач не з'явилась, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06 серпня 2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуєються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 06 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Строком понад один рік сторони шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Сімейні відносини між подружжям припинились через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Розлад в сім'ї не носить тимчасового характеру. Рішення позивача про небажання збереження шлюбу є категоричним, викликано обґрунтованими причинами та не оспорено відповідачем. Суд дійшов висновку, що шлюбні відносини між подружжям припинились, сторони не змогли створити в сім'ї моральної атмосфери, основаної на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, втратили почуття любові та поваги один до одного. Встановлено, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, відсутня будь-яка можливість збереження сім'ї. Обоє з поджружжя виявили стійкий намір на розірвання шлюбу, категорично заперечивши можливість примирення. Ці обставини свідчать про недоцільність надання строку для примирення сторін. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Зважаючи на викладене, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Відсутні підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу, встановлені статтею 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі статею 33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. За окремого проживання батьків місце проживання їх неповнолітніх дітей відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України визначається за згодою батьків. За відсутності такої згоди спір між батьками щодо місця проживання дітей може вирішуватися судом на вимогу одного з них. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено серед інших обставин, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу. За відсутності спору між подружжям щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу зафіксувати спільне рішення батьків щодо місця проживання дитини. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявила. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 551 гривню 20 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квітанцією № N0GPE44314 від 12 лютого 2016 року. Вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved