Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визначення місця проживання дитини, в якій зазначає, що 25 вересня 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який було згодом розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . 22 листопада 2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з ким буде проживати син. На сьогоднішній день, дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Вона бажає, щоб син і надалі проживав з нею. Вона вважає, якщо дитина буде проживати з нею, вона зможе для неї створити належні умови для виховання та розвитку. Дитина сильно прив`язана до неї. Вона працює в дитячому садку поваром та її середній дохід складає 6015 грн., вона є власником 3-х кімнатної квартири. На даній житловій площі проживає і зареєстрований її син [PERSON] , а тому вона створює для дитини всі необхідні умови для виховання та розвитку. Син займається спортом, плаванням, відвідує додаткові заняття по вивчанню англійської мови. Відповідач залишив дитину, коли йому було десять місяців і більше не цікавився її життям та вихованням. Відповідач не має свого житла і проживає у своєї матері, він не відвідує дитину і не приймає участі у її вихованні, а тому при таких обставинах, вона вважає, що сину краще буде жити з нею, так як відповідач не створював, не створює та не може створити належні умови необхідні для сина та його розвитку і виховання. В зв`язку з чим, просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю, оскільки на даний час у нього та його колишньої дружини відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . Крім того, він на користь [PERSON] на утримання дитини сплачує аліменти, які присуджується тому з батьків з ким проживає дитина. Також, 05 лютого 2019 року ним до служби у справах дітей було надіслано відповідь на лист від 03 січня 2019 року за № 08/45/1, в якій ним було підтверджено факт того, що між ним та позивачем не має спору щодо визначення місця проживання дитини. Крім того, рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у справі № 185/8352/18 [PERSON] було відмовлено у задоволені її позовних вимог щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без його згоди. В даному рішенні суду зазначено, що даний факт не оспорювався сторонами по справі. Також, відповідно до висновку органу опіки йому встановлені дні зустрічі з сином, який мешкає разом з матір`ю, тобто за іншою адресою, ані ж інший з батьків, тобто він. В зв`язку з чим він заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача - адвокат Тарковська Т.В.надала до суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та без участі відповідача, позовні вимоги не визнають повністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20 червня 2019 року. Третя особа - Орган опіки і піклування Суворовського району м. Одесив судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника органу опіки та піклування, просять прийняти рішення з урахуванням висновку від 09 квітня 2019 року № 01-05-3/131вх про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також прав та інтересів дитини. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що свідчить копія рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2011 року (а.с. 47). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 22червня 2010 року, актовий запис № 1002 (а.с. 46). [PERSON] змінила прізвище на підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 22 листопада 2014 року, актовий запис № 1944 (а.с. 48). Відповідно до довідки про отримання аліментів № 55 від 26 жовтня 2018 року, виданої Тернівським міським відділом держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів та, станом на 01 жовтня 2018 року, борг по аліментам відсутній (а.с. 54). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини повинен врахувати те, хто з батьків проявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , 2010 року народження, та іншими членами сім`ї зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є власником даної квартири, про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї і реєстрації), виданої житлово-будівельним кооперативом «Суворовський» (а.с. 51). Позивач [PERSON] працює кухарем в ОДНЗ № 2 та отримує заробітну плату в середньому 5 773,93 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи № 630 від 07 грудня 2018 року, виданої Комунальною установою «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського району м. Одеси» (а.с. 49). За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджуються характеристикою Одеського дошкільного навчального закладу «Дитячий садок № 2» Одеської міської ради Одеської області (а.с. 53). Дитина [PERSON] навчається в 3-му класі ОЗОШ № 15 та мати приділяє багато уваги вихованню сина, батько за час навчання 2016 - 2018 року у школі не з`являвся та не цікавився навчанням дитини, про що свідчать довідка № 665 від 06 грудня 2018 року та характеристика учня 3-а класу, видані Одеською загальноосвітньою школою № 15 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області (а.с. 50, 52). Відповідно до ст. 157 СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] № 01-05-3/156 вх. від 26 квітня 2018 року, відповідачу [PERSON] встановлені дні перебування дитини з батьком (а.с. 111-112). Крім того, в судовому засіданні відповідачем не доведено той факт, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] № 01-05-3/131вх від 04 квітня 2019 року, орган опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 83-84). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зокрема, до таких висновків, щодо того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, прийшов й Верховний Суд України, у зв`язку з чим була викладена відповідна правова позиція у справі № 6-2445цс16. Суд,

Outcome: approved