Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.01.2013 року відповідач отримав від нього позику в розмірі 4 000 доларів США, про що надав відповідну розписку. Відповідач зобов'язувався повернути кошти не пізніше 01.10.2013 року. Проте, у вказані в договорі строки відповідач кошти не повернув. На вимоги про повернення коштів не реагує. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, в сумі 53 621,59 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою позов підтримав, просив вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про можливість розгляду справи за його відсутності від відповідача не надходило. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] позику в розмірі 4 000 доларів США, яку зобов'язувався повернути не пізніше 01.10.2013 року. Вказане підтверджується розпискою від 30.01.2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з умовами договору позики від 30.01.2013 року сторонами було визначено, що позичальник зобов'язувався повернути позикодавцеві отриману суму грошей в термін до 01.10.2013 року. Судом встановлено, що відповідачем не виконано умови укладеного договору позики та не повернуто позивачу отриманих від нього коштів в сумі 4 000 долірв США, що в еквіваленті до національної валюти України за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року складає 46 782,96 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком суми боргу, перевіреним судом, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 02.10.2013 року по 10.07.2014 року становить 1 084,33 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача цієї суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, як передбачено нормами Закону «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012 року у справі № 6-36736вов10. Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. За наведених обставин, вимоги позивача щодо стягнення суми боргу за договором позики, яка надавалась в іноземній валюті, з урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме судовий збір в сумі 478,67 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial