Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості і неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 24 грудня 2005 року між нею і відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . 02 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з позивачем. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку державного виконавця Синельниківського ДВС станом на 01 жовтня 2019 року за період з 18 травня 2012 року до 30 вересня 2019 року відповідач має заборгованість по аліментам в розмірі 39652,38 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість по аліментам. Також позивач посилається на вимоги ст.196 СК України і зазначає, що у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів пеня за період з серпня 2012 року до грудня 2019 року складає 352531,50 грн., однак, оскільки розмір неустойки по аліментам не може бути більшим, ніж розмір заборгованості по аліментам, просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 39652,38 грн. Відповідач надав суду зустрічний позов, де зазначив, що з нього дійсно на підставі судового рішення стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини його заробітку (доходу). Однак на даний час відповідач не працює, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам. Державний виконавець з середнього заробітку для місцевості за місцем проживання відповідача вираховує аліменти, що з квітня 2019 року до вересня 2019 року за місяць становить 2051,50 грн. і ця сума постійно підвищується. На даний час відповідно до даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області середньомісячна заробітна плата по м.Синельникове у ІІ кварталі 2020 року становить 8258,00 грн., що становить розмір аліментів 2064,50 грн., але така сума для відповідача є непомірною. З огляду на вищезазначене відповідач вважає, що розмір стягнених з нього аліментів на утримання дитини повинен становити не більше ніж 1/6 частина з усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Просить суд зменшити розмір стягнених з нього аліментів до вищезазначеної суми. Також вважає, що первісні позовні вимоги щодо стягнення з нього заборгованості по аліментам не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що спору про розмір заборгованості не існує, тому саме державним виконавцем, а не судом, така заборгованість повинна бути стягнена. Крім того, вважає, що пеня по аліментам розрахована невірно, оскільки пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості по аліментам за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Тобто неустойка по аліментам розраховується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачем формула розрахунку наведена невірно, оскільки по аліментам за весь період помножена на 1 % пені і на кількість днів усього періоду з 2012 року. Просить су у задоволенні первісних позовних вимог відмовити. У судовому засіданні позивач первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується факт того, що 24 грудня 2005 року мівж сторонами був укладений шлюб. Згідно копій свідоцтва про народження сторони по справі є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розрахунку Синельниківського міськрайонного відділу ДВС від 18 жовтня 2019 року з 18 травня 2012 року до 30 вересня 2019 року аліменти відповідачем в належному розмірі не сплачувалися, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 39652,38 грн. Частиною 1 ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач жодного доказу щодо непрацездатності, неможливості працювати, наявності на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб суду не надав, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 39652,38 грн. підлягають задоволенню. Посилання відповідача на невірне розрахування розміру пені по аліментам суд вважає необґрунтованими. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що врахував суд першої інстанції при встановленні доведеності вини відповідача. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення слати аліментів. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Заборгованість відповідача по аліментах за період з 01 серпня 2012 року до 30 вересня 2019 року становить 352534,50 грн. Однак відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 100 % суми заборгованості по аліментам, тобто в розмірі 39652,38 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам в розмірі 39652,38 грн. задоволенню не підлягають. Так, у ч.3 ст.194 СК України можливість стягнення заборгованості за аліментами передбачена лише у разі, якщо ці аліменти стягуються у відповідності до статті 187 цього Кодексу. У статті 187 СК України передбачено відрахування аліментів на дитину лише за ініціативою платника, тобто якщо аліменти утримувалися не на підставі рішення суду, а на підставі письмової заяви платника за місцем його роботи із заробітної плати і лише у цьому разі якщо виникає заборгованість, одержувач аліментів може звернутися до суду з позовом про її стягнення. У даному випадку аліменти стягуються на підставі рішення суду, тому у цьому разі вирішувати питання щодо стягнення заборгованості за аліментами повинен не суд, а виконавча служба. Крім того, у даній справі відповідач не заперечував факт наявності у нього заборгованості по аліментам, розмір самої заборгованості не оспорював, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Зустрічні позовні вимоги відповідача про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідноч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в обґрунтування зустрічних позовних вимог не надав суду жодного доказу зміни його матеріального чи семейного стану, у зв`язку з чим у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги частково задоволені, судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved