Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є законим представником неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . 25.12.2018 між [PERSON] та ТОВ «Спорт-Профі» було укладено договір про надання спортивно-оздоровчих послуг у спортивному комплексі « SportLife ». 12.05.2019 [PERSON] було куплено електросамокат XIAOMI MI ELECTRIC SCOOTER. Між [PERSON] та ТОВ «Спорт-Профі» був укладений усний договір зберігання електросамокату, оскільки відповідачем прийнято на зберігання майно. 17.09.2019 нарядом поліції було зафіксовано факт крадіжки. Через не виконання договору зберігання позивачу було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 11800,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., яка має бути відшкодована відповідачем у повному обсязі. Ухвалою судді від 06.04.2020 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ним підтримуються у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 с. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є законим представником неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . 25.12.2018 між [PERSON] , в інтересах [PERSON] , та ТОВ «Спорт-Профі» було укладено договір про надання спортивно-оздоровчих послуг № ПО 381145 у спортивному комплексі « SportLife ». 12.05.2019 [PERSON] було куплено електросамокат XIAOMI MI ELECTRIC SCOOTER, що підтверджується копією квитанції та гарантійного талону. В матеріалах позовної заяви зазначено, що в кінці травня 2019 [PERSON] , з метою реалізації умов договору, передбачених пунктом 2.22 додатку №1 до договору «Клубні правила», звернувся до працівника клубу, запитав чи можливо наступного разу приїхати до клубу на електросамокаті і де можливо залишити його на зберігання на час тренування. Працівником клубу було надано дозвіл та показано кімнаті для зберігання (гардеробну для персоналу/кімнату для охорони), де буде зберігатися електросамокат. Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Згідно з ст. 937 ЦК України встановлена форма договору зберігання. Так, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. За ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності. Відповідно до вимог ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. В матеріалах справи зазначено, що 17.09.2019 [PERSON] близько 18:00 год. прийшов на тренування до клубу «SportLife», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 40-г. Однак , після тренування, близько 20:00 год. вечора останній не виявив у кімнаті персоналу/охорони електросамоката, який був залишений ним на зберігання перед тренуванням. Було викликано наряд поліції, який зафіксував факт крадіжки та було здійснено перегляд камер внутрішнього відеоспостереження. Дарницьким управління поліції ГУНП в м. Києві було відкрито кримінальне провадження №6901 за фактом крадіжки на підставі ст. 185 КК України. Проте, на підтвердження даної обставини позивачем не жодних доказів. У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При розгляді справи позивачем не надано суду доказів, що між [PERSON] та ТОВ «Спорт-Профі» був укладений договір зберігання електросамокату. Суд критично оцінює пояснення позивача, щодо усного укладення договору зберігання, оскільки це є неналежним доказом надання послуг ТОВ «Спорт-Профі». Крім того, в матеріалах справи містить копія листа ТОВ «Спорт-Профі» від 18.11.2019 вих. №340, відповідно до якого товариство займається виключно наданням спортивно-оздоровчих послуг, а також, відповідно до п. 3.6.5 про надання спортивно-оздоровчих послуг № ПО 381145 від 25.12.2018 тата п. 2.22 додатку № 1 до договору «Клубні правила», клієнт зобов`язується самостійно стежити за своїми речами та не залишати їх без нагляду, ані виконавець, ані партнери клубу не несуть відповідальності за забуті, загублені, викрадені або залишені без нагляду речі клієнта. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Крім того, позивач, звертаючись із вимогами про стягнення з відповідача 20000,00 грн. моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує статтями 23, 1167 ЦК України. Згідно положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Оскільки, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження позові вимоги щодо стягнення із відповідача матеріальної шкоди, тому похідна вимога щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed