Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами і зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №332; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на своє утримання в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача до досягнення дітьми трьох років. При цьому посилається на те, що їх спільне життя не склалося, сторони не ведуть спільного господарства, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини не надає, вважає, що збереження шлюбу за цих обставин є неможливим. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, а також в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/7 частини його доходів. Позивач в наданій суду заяві також не заперечувала щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/7 частини доходів відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 09.08.2014 року відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №332. Сторони від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведеться. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату, матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини добровільно не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаємопорозуміння, що призвело до втрати взаємних почуттів, поваги та любові один до одного, визнання відповідачем позову в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання трьох малолітніх дітей в розмірі ? частини, а також дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/7 частини його заробітку (доходу), суд вважає можливим задовольнити позов в цій частині. З огляду на відсутність підстав та доказів для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/5 частини його заробітку на утримання дружини, позов в цій частині не підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: partial