Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свій позов тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2020 року у справі №127/10616/20 стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, які підлягають індексації, на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2300,00 грн. на кожну дитину, від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.05.2020 року. На підставі вказаного рішення суду 04.02.2021 року було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). За період з 18.05.2020 року по 30.04.2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 11511,34 грн. В зв`язку з цим, на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, загальний розмір пені за період з 01.06.2020 року по 19.05.2021 року за прострочення сплати аліментів на утримання дітей становить 44039,53 грн. Разом з тим, в силу вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка (пеня) стягується у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, а тому до стягнення підлягає сума пені в розмірі 11511,34 грн. З огляду на викладене, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за період з 01.06.2020 року по 19.05.2021 року за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 11511,34 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтвердженні судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, оскільки вважають, що позивачем не правильно розрахована сума пені, надали суду відзив та пояснили, що розрахунок пені здійснюється наступним чином: сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Обов`язок зі сплати аліментів виник 18.05.2020 року. В 2021 році заборгованість по виплаті аліментів погашена повністю. Таким чном, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 2622,41 грн. Просили позов задовольнити частково. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2020 року у справі №127/10616/20, яке набрало законної сили, стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, які підлягають індексації, на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2300,00 грн. на кожну дитину, від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18.05.2020 року (а.с. 5-6, 38-39). На підставі вказаного вище рішення суду, 04.02.2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 127/10616/20 (а.с. 7). Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом було відкрито головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2021 року ВП №64384731 (а.с. 8-9). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №64384731, за період з 18.05.2020 року по 30.04.2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 11511,34 грн. (а.с. 10). Слід відзначити, що відповідач не заперечував суму заборгованості. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Матеріалами справи підтверджується факт неповного виконання платником аліментів [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що вбачається з розрахунку заборгованості, складеним державним виконавцем, що є підставою для стягнення пені відповідно до частини другої статті 196 СК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Судом встановлено, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому має місце наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] пені, передбаченої статтею 196 СК України. Посилання відповідача та його представника на те, що розрахунок пені, який було надано позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства та є неправильним, спростовуються наведеним у висновку Великої Палати Верховного Суду. Іншого розрахунку відмінного від розрахунку суду відповідач не надав. Тому, з урахуванням наведеного вище, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 908,00 грн. в дохід держави. З приводу вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, то слід зазначити таке. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання послуг адвоката №58 від 12.05.2020 року (а.с. 14-15), додаткову угоду №1 до вказаного вище договору від 12.05.2021 року (а.с. 16), акт №2 про надані послуги від 19.05.2021 року (а.с. 17), розписка про оплату послуг за договором №58 на суму 2270,00 грн. (а.с. 18). Акт про надані послуги, підписаний позивачем та її адвокатом, містить перелік наданих робіт, витрачений час на них та вартість наданих послуг (а.с. 17). Судом встановлено, що дані витрати позивачем понесені у зв`зку з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, разом з тим враховуючи розмір задоволеного позову, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved