Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщення та виселення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинку № 111 по вулиці Петефі в с. Четфалва, Берегівського району, Закарпатської області належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.1987 року, який посвідчений виконавчим комітетом Добросільської сільської Ради народних депутатів Берегівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №41. Після чого, позивач зруйнувала старий будинок і на його місці збудувала новий, право приватної власності на який визнано за [PERSON] на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року. Так у 2001 році позивачка дозволила пожити рік-два у своєму будинку відповідачу, [PERSON], до поки він не відбудує свій будинок після паводку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виселитися з будинку, однак останній ніяк не реагує на її вимоги та продовжує безпідставно займати належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок. На сьогоднішній день відповідач проживає в належному їй будинку, добровільно залишити будинок не бажає, так і по сьогоднішній день він проживає в [INFO]. Наявність проживання відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом та порушує її право власності на нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просив такі задовольнити. Відповідача [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав наведених. Крім того просили провадження у справі закрити, мотивуючи тим, що аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався у 2003 році Апеляційним судом Закарпатської області, згідно ухвали якого у задоволенні вимог [PERSON] щодо виселення [PERSON] з вищевказаного будинку було відмовлено. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.1987 року, який посвідчений виконавчим комітетом Добросільської сільської Ради народних депутатів Берегівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №41 та відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року № 297/2307/16-ц належить на праві приватної власності житловий будинок № 111 по вулиці Петефі в с. Четфалва, Берегівського району, Закарпатської області (а.с. 5, 42). З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №18/4408 від 02.11.2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], не значаться на реєстраційному обліку за адресою: с. Четфалва, вул. Петефі, 111, Берегівського району Закарпатської області (а.с. 8). У ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту проживання у [INFO], відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] права користування житлом та виселення, підлягають задоволенню, так як останній проживає в будинку та висилитись з нього не бажає. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Заперечення подане [PERSON] до суду, в якому він вказує, що позивач укрив від суду факт існування рішення суду яке набрало законної сили по даній справі, суд не бере до уваги виходячи із наступного. Заперечення відповідача по справі, що у 2003 році апеляційним судом Закарпатської області вже вирішено питання щодо даного спору, суд не приймає, оскільки на думку суду змінилися підстави та предмет позову. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. Разом з цим, суд враховує інтереси та право відповідача на житло, визначене в ч.1\~ст. 47 Конституції України та

Outcome: partial