Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку, площею 6,1237 гектарів (ріллі) у межах згідно з планом, що розташована на території Мосьпанівської сільської ради, КСП «Україна», з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], кадастровий № [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 01.08.2002 року № 167. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] належить земельна ділянка, площею 6,1237 гектарів у межах згідно з планом. Починаючи з жовтня 2002 року позивач користувалася вищевказаною земельною ділянкою, обробляла її. [PERSON] повідомляв, що не буде користуватися земельною ділянкою через те, що буде проживати в Російській Федерації та залишив позивачці державний акт на земельну ділянку. [INFO] помер [PERSON].Після смерті [PERSON] спадкових прав на вищевказану земельну ділянку ніхто не оформляв. Позивач протягом всього часу володіє земельною ділянкою та державним актом без таємниць, відкрито для всіх третіх осіб. З моменту фактичного володіння земельною ділянкою і по теперішній час до позивача не пред'являвся правомочною особою позов про повернення земельної ділянки. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її присутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 19). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11.09.2002 на підставі розпорядження голови Чугуївської районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 01.08.2002 №167 належить земельна ділянка, площею 6,1237 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мосьпанівської сільської ради, КСП «Україна» призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11). Починаючи з жовтня 2002 року позивач користувалася вищевказаною земельною ділянкою, обробляла її. [PERSON] повідомляв, що не буде користуватися земельною ділянкою через те, що буде проживати в Російській Федерації та залишив позивачці державний акт на земельну ділянку. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.05.2015 (а.с. 10). [PERSON] був одружений з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] спадкових прав на вищевказану земельну ділянку ніхто не оформляв. Позивач протягом всього часу володіє земельною ділянкою та державним актом без таємниць, відкрито для всіх третіх осіб. Земельна ділянка використовувались позивачем за призначенням з додержанням правил користування, не порушуючи інтересів інших осіб. Право позивача на земельну ділянку не заперечувалось, не оспорювалось. З моменту фактичного володіння земельною ділянкою і по теперішній час до позивача не пред'являвся правомочною особою позов про повернення земельної ділянки. Таким чином, [PERSON] з жовтня 2002 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та безпосередньо земельною ділянкою, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Згідно зі ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, враховуючи те, що [PERSON] з жовтня 2002 року добросовісно, відкрито, безперервно володіє земельною ділянкою яка належить [PERSON], та документами на неї, а саме - Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належить померлому, в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved