Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в шлюбі з відповідачем в них народились двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач натомість, ухиляється від виконання щодо утримання дитини та не приймає участі у їх вихованні. У зв`язку з цим, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позовна заява надійшла до суду 08.02.2021. Ухвалою судді від 03.03.2021 позовну заяву залишено без руху, підстав того, що позивачем в позовній заяві не було зазначено конкретної твердої грошової суми аліментів. Після усунення недоліків, ухвалою від 24.03.2021відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. В судовому засіданні позивач [PERSON] , повноважний представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його повноважний представник [PERSON] в судове засідання 28.09.2021 не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, відповідно ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи в їх відсутності. Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач у зв`язку з важким матеріальним становищем та тривалим лікуванням вважає за можливе надавати на утримання дітей аліменти в мінімальному розмірі, передбаченому Сімейним кодексом України, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Конституція України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51). У той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно копій свідоцтв про народження (а.с.6-7), позивач та відповідач є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. При цьому, згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Тому, враховуючи обов`язок суду в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання, а також той факт, що аліменти є власністю дитини, позов належить визнати обґрунтованим. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дітей, неповно забезпечене матеріальне становище дітей, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 08.02.2021 року (з часу пред`явлення позову) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Окремо слід звернути увагу відповідача, що положення п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд вирішити питання про розподіл судових витрат, а згідно ч. 1 ст. 191 СК України суд зобов`язаний призначити аліменти від дня пред`явлення позову.

Outcome: partial