Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій після зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 07.06.2014 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний - [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Вона з відповідачем проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних стосунків. Малолітній син залишився проживати разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина не приймає та допомоги на його утримання в добровільному порядку не надає. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між ними не досягнуто. Відповідач аліментів на інших дітей або непрацездатних батьків не сплачує, працює без офіційного працевлаштування та отримує пенсію як військовий пенсіонер, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Позивач подала до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. В своїй заяві відповідач просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 07.06.2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 219. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний - [PERSON], а матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 04.11.2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 522. Сторони проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних стосунків. Малолітній син залишився проживати разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина не приймає та допомоги на його утримання не надає. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнуто. Даних про те, що відповідач сплачує аліменти на інших дітей чи непрацездатних батьків, суду не надано. Відповідач працює без офіційного працевлаштування, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років станом на 01.01.2018 року складає - 1492,00 грн. З 01.12.2018 року прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років складає - 1625,00 грн. на місяць. Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, сторін, відсутність у платника аліментів інших утриманців, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (11.10.2018 року) і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. На підставі викладеного, відповідач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2-ї групи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з тим, що сторони відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved