Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 09.02.2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 8,7199 га, яка розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, оформити спадщину після смерті батька вона не має можливості, оскільки пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, про смерть батька вона не знала, свій будинок № 147 по вулиці Червоноармійській в м. Узині батько продав та переїхав до нової дружини, адресу не повідомив, стосунки з дочкою припинив, про смерть батька вона дізналася в березні 2017 року випадково від чужих людей, які колись знали її батька. Вважає, що дочка дружини батька, на імя якої він складав заповіт, навмисно приховала від неї факт смерті батька, щоб вона не могла претендувати на спадщину. Позивач просила суд визначити для неї додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер 09.02.2014 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За ухвалою суду від 24.05.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання /а.с.78/, до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON], яка в судовому засіданні у вирішенні спору покладалася на розсуд суду, пояснила, що з покійним [PERSON] вона познайомилася в 2007 році в лікарні, він на той час проходив курс лікування, разом з ним в лікарні перебував її батько, [PERSON] ніхто не відвідував, він говорив, що одинокий, а тому вона допомагала йому, купляла ліки, про те, що він склав заповіт на її імя, довідалася після його смерті з повідомлення нотаріуса. Заслухавши пояснення позивача, 3-ї особи, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2014 року помер [PERSON], місце смерті село Росоша, Теплицький район, Вінницька область, що стверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с.5/. Судом встановлено, що позивач є дочкою померлого [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її народження /а.с.8/ та копія свідоцтва про одруження з [PERSON] /а.с.9/. Мати позивача [PERSON] померла 03.02.1998 року, що слідує з копії свідоцтва про її смерть /а.с. 10/, на той час позивач ще була неповнолітня. [PERSON] одружився вдруге 28.10.2000 року з [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про одруження /а.с.34/. В судовому засіданні також встановлено, що після смерті [PERSON] Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області 08.07.2014 року заведено спадкову справу № 152/2014 на підставі заяви [PERSON], яка проживає в [INFO], про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця, що вбачається з копії її заяви в матеріалах спадкової справи /а.с.29/. 20.03.2007 року [PERSON] склав заповіт, за яким заповів [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку площею 8,7199 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Узинської міської ради Білоцерківського району, та належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 798127, виданого Білоцерківською райдержадміністрацією 31.03.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010601000146, що стверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1273 /а.с.32/, та копією державного акта на право власності на земельну ділянку /а.с.21/. В матеріалах спадкової справи є заява дружини спадкодавця [PERSON] від 08.07.2014 року про відмову від обовязкової частки у спадщині на користь її дочки [PERSON] /а.с.30/. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами ст.ст.1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положеннями ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою ст.1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняла [PERSON] Але згідно матеріалів спадкової справи, 28.11.2008 року [PERSON] склав новий заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON], заповіт посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-459 /а.с.49/. За положеннями ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Отже, заповітом на імя [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON] було скасовано попередній заповіт на імя [PERSON]. Але 06.08.2009 року від імені [PERSON] приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу [PERSON] посвідчено заповіт, згідно якого він заповів [PERSON] земельні ділянки під № 147 , що розташовані в місті Узині Білоцерківського району Київської області по вулиці Червоноармійській, цільове призначення яких будівництво та обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, заповіт посвідчено в присутності 2-х свідків, підписано від імені [PERSON] іншою особою, що стверджується копією цього заповіту /а.с.47/, який зареєстровано в реєстрі за № 3882. Отже, останнім заповітом скасовано попередній заповіт на імя [PERSON] /[PERSON]/ О.А. в частині тільки щодо земельних ділянок під № 147 по вулиці Червоноармійській в місті Узині Білоцерківського району. Спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] спадщину в установлений строк не прийняли, а тому право на спадкування виникає у спадкоємців за законом. Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона не знайома ні з [PERSON], ні з [PERSON], вони не належать до кола їхніх з батьком родичів. [PERSON] /[PERSON]/ О.А. звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що вбачається з копії ухвали від 05.05.2017 року про відкриття провадження у даній справі /а.с.74/, спір на даний час судом не вирішено. Але в разі задоволення її позову, вона матиме право на спадкування тільки частини майна, не охопленого останнім заповітом, а на майно, яке спадкодавець заповів [PERSON], спадщина відкривається за законом, оскільки він не прийняв спадщину. В порядку ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Позивачу було відмовлено державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] в оформленні спадкових прав за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON], та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не прийняла спадщину в установлений законом строк. Наведене стверджується копією постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2017 року /а.с.6/. За ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, як розяснено в цьому пункті вказаної Постанови Пленуму, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В п.23 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обовязковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15 висловлено правову позицію стосовно того, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у неї з батьком після його одруження були напружені стосунки, а з новою дружиною батька стосунки взагалі не склалися, після того, як батько захворів, його дружина продала будинок батька в місті Узині, не дивлячись на те, що в цьому будинку були прописані позивач та її малолітня донька, батько переїхав проживати до своєї дружини в 2009 році, адресу позивач не знала, не знали адресу і родичі, які залишилися в м. Узині, про смерть батька їй ніхто не повідомив, про це вона дізналася тільки тоді, коли звернулася до нотаріуса. Ті обставини, що батько позивача дійсно з 2009 року не проживає в м. Узині, підтвердила в судовому засіданні 3-я особа [PERSON], яка вказала на те, що у будинку [PERSON] живуть нові мешканці, а куди він виїхав, їй також не було відомо. У спадковій справі є довідки, видані 01.07.2014 року виконкомом Росошанської сільської ради Теплицького району Вінницької області про те, що [PERSON] проживав без реєстрації в с. Росоша по вулиці Гагаріна,5 з 15.08.2009 року до дня смерті -09.02.2014 року; крім нього, в цьому будинку проживала та проживає його дружина [PERSON] /а.с.35-36/. 23.03.2017 року від [PERSON] надійшла до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області письмова заява, засвідчена нотаріально, про те, що спадщину після смерті чоловіка [PERSON] вона не приймала, на спадкове майно не претендує, не заперечує проти оформлення спадщини дочкою померлого [PERSON], що стверджується копією даної заяви /а.с.20/. При вирішенні спору судом приймаються до уваги і ті обставини, що [PERSON] 10.05.2008 року переніс інфаркт головного мозку, наслідки правобічна геміплагія, моторна афазія, що стверджується копією виписки з медичної карти амбулаторного хворого /а.с.75/. Згідно довідки ЛКК за № 393 /а.с.76/, [PERSON] переніс ГПМК ішемічний інсульт 10.05.2008 року, потребує стороннього догляду. З наданих медичних документів вбачається, що за станом здоровя [PERSON] дійсно не міг повідомити своїй дочці адресу його фактичного місця проживання, помер він у Вінницькій області, позивач проживає у Васильківському районі Київської області. А тому проаналізувавши все вищенаведене суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк тривалістю два місяці, який суд вважає достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки суд вважає, що позивач пропустила цей строк з поважних причин, які повязані з обєктивними, істотними труднощами для неї на вчинення відповідних дій, крім того, позивач є єдиною дочкою померлого [PERSON] Враховуючи все наведене та

Outcome: approved