Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 15.05.2014 року померла їхня з відповідачкою мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 91/100 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по провулку Залізничному,3 в м. Білій Церкві та на частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0914 га, яка розташована за вказаною вище адресою, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії КВ № 028840. Позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті матері у визначеному законом порядку, однак нотаріусом їм відмовлено в оформленні спадкових прав на вказану земельну ділянку, оскільки її співвласником є також [PERSON], а в державному акті не визначені частки співвласників, в т.ч. і частка спадкодавця. Позивач просить суд визначити, що частка померлої [PERSON] в державному акті на право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд по провулку Залізничному,3 в місті Білій Церкві площею 0,0914 га, кадастровий номер 3210300000:06:050:0006, становить 91/100. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнала. Державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі 3-ї особи. Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, по справі встановлено, що 15.05.2014 року померла [PERSON] мати сторін по справі, що стверджується копією свідоцтва про її смерть, копіями свідоцтв про народження позивача та відповідача, копіями свідоцтв про їх одруження. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли позивач та відповідач, як спадкоємці першої черги за законом, подавши до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 04.11.2014 року заяви про прийняття спадщини, на підставі яких заведено спадкову справу № 328/2014. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно матеріалів справи, сторонам 06.06.2016 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті їх матері [PERSON], до складу якого входить 91/100 частка житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по провулку Залізничному,3 в місті Білій Церкві . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06.06.2016 року вбачається, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності по 91/200 частці житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по провулку Залізничному,3 в місті Білій Церкві . Але постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.03.2016 року № 589/02-31 сторонам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки загальною площею 0,0914 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, провулок Залізничний,3, через відсутність визначеної частки у документі, що посвідчує право власності на спадкове майно спадкодавця, що слідує з копії цієї постанови нотаріуса. В судовому засіданні також встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,0914 га з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, провулок Залізничний,3, належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 028840, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 22.12.2003 року, що стверджується копією цього державного акту. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно приписів ст.89 цього Кодексу, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Отже, вказана вище земельна ділянка належала [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частку земельної ділянки, яка не була визначена, в звязку з чим спадкоємцям відмовлено нотаріусом в оформленні спадкових прав. А тому суд вважає за можливе визначити розмір частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено і вказано вище, що [PERSON] належала на праві власності 91/100 частина будинку по провулку Залізничному,3 в місті Білій Церкві, а [PERSON] належало на праві власності 9/100 частин цього будинку. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, надану для будівництва і обслуговування вказаного вище будинку та господарських споруд, становить 91/100, а частка [PERSON] -9/100, тобто, пропорційно до їх часток у праві власності жилого будинку.

Outcome: approved