Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 квітня 2002 року. Від цього шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом із ним. Позивач зазначає, що вони проживали однією сімєю до жовтня 2012 року, після чого його проживання з відповідачем було фактично припинено. Спільне життя у нього з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, вихованням дітей, разом не проживають вже довгий час і спільне господарство ними не ведеться. Подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме і його інтересам і інтересам дітей та відповідача. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає. Між ними досягнуто згоди про утримання їх дітей. Діти проживатимуть разом із ним. Кошти на утримання дітей будуть виплачуватися відповідачем добровільно. У звязку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявився, але у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглянути за його відсутності, спору про поділ майна немає, діти будуть мешкати із ним, допомогу на їх утримання відповідач буде надавати добровільно, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 18). Відповідач у судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає, просить розглянути справу без її присутності, спору про поділ майна не має, діти будуть мешкати із батьком, прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 26 квітня 2002 року, зареєстрованого у відділі ЗАГС адміністрації Заводського району м. Мінська, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВН № 0208164, виданого 26 квітня 2002 року відділом ЗАГС адміністрації Заводського району м. Мінська, актовий запис № 330 (а.с. 4). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ВН № 0216938, виданого 02 березня 2002 року відділом ЗАГС адміністрації Заводського району м. Мінська, серії І-ВН № 0216937, виданого 02 березня 2002 року відділом ЗАГС адміністрації Заводського району м. Мінська (а.с. 9-10). З питання щодо проживання, виховання дітей у сторін спору немає, діти залишаться проживати із батьком. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про розподіл спільного майна не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як відповідач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу відповідачу залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], встановити разом з батьком [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved