Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Тернівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 02 березня 2016 року належить квартира [ADDRESS]. Відповідачі мешкають в її квартирі без реєстрації в ній, та відмовляються виселиться з її квартири, хоча й мають постійне місце проживання за іншою адресою. У неї ж іншого житла не має. З відповідачами вона спільно не проживає, взаємних прав та обов'язків не мають, не пов'язані спільним побутом, а отже відповідачі не є членами її сім`ї. У зв'язку з чим просить усунути перешкоди у користуванні нею належним їй майном квартирою [ADDRESS] позбавивши права користування цією квартирою [PERSON] та [PERSON] шляхом виселення, стягнути з відповідачів на її користь понесені по справі судові витрати. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за його відсутності, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 02 березня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON]І належить квартира [ADDRESS]. Згідно виписки із фінансово-особового рахунку № 2073 від 01 червня 2016 року [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], в якій з 06 травня 2015 року зареєстрована лише вона сама. Відповідно до акту від 13 червня 2016 року, складеного комісією в складі начальника ЖРЕУ-2 [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] мешкають без прописки з вересня 2012 року по теперішній час [PERSON], [PERSON], [PERSON], 2009 року народження. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі не є членами її сім`ї, тому позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення підлягає повному задоволенню. Позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 580 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 275 грн. 60 коп. з кожного відповідача, оскільки Законом України «Про судовий Збір» передбачено сплата судового збору за позовну заяву немайнового характеру, яка подана фізичною особу, в розмірі 551 грн. 20 коп., тобто в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial