Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем уклала шлюб 13 червня 2009 року. Від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, шлюб носить формальний характер, а тому його збереження суперечить інтересам подружжя. Вказує, що почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги в сім`ї відсутні вже багато років. Відповідач ображав її та вдавався до фізичного насилля. Позивач вважає, що вжиття заходів щодо примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, так як сторони остаточно втратили бажання перебувати в цьому шлюбі. Тому, на примирення позивач не згідна. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати та покласти на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просила суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу їй не відновлювати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, позовні вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні, про що надав суду відповідну заяву. Крім цього, зазначив, що спору про поділ майна та спору щодо місця проживання дітей у нього з позивачем не виникає. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 червня 2009 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , народження [INFO] та [PERSON] , народження [INFO] (а.с.7,8). Сторони однією сім`єю не проживають, сім`я фактично розпалась, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність почуття любові, дружби, поваги та взаємодопомоги в сім`ї, що з часом призвели до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, шлюб між сторонами існує формально, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про залишення їй прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved