Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 05.05.2016 року, в якій просила суд: стягувати із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає дитина-інвалід [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду та протягом всього часу проживання позивача з дитиною-інвалідом та опікування нею до закінчення строку інвалідності, а саме до 27.11.2024 року. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], яка є дитиною-інвалідом підгрупи «А» із встановленням інвалідності до 27.11.2024 року. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, має мінливий та не стабільний дохід, матеріальну допомогу на утримання дітей в останній час припинив надавати, хоча є здоровою та працездатною особою, інших аліментних зобовязань не має, тому може надавати їй таку допомогу. Вона ніде не працює, оскільки здійснює догляд за донькою-інвалідом, особистого джерела доходів не має та утримує дітей виключно на отримувану нею соціальну допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] предявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Вказували, що з липня 2016 року відповідач припинив надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей, до того часу надавав, але періодично. [PERSON] дійсно є інвалідом, хворіє аутизмом та потребує постійної сторонньої допомоги, у тому числі в школі, де вона має індивідуальне навчання. Позивач також зазначила, що отримує допомогу по догляду за дитиною-інвалідом, не працює, оскільки вищевказані обставини це ускладнюють. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, не заперечували проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей, однак заперечували проти стягнення аліментів на утримання позивача посилаючись на те, що вона є працездатною особою та маючи повну вищу освіту бухгалтера може працювати, у тому числі й дистанційно. При цьому вважали, що необхідність в сторонньому догляді та цілодобовому нагляді за дитиною-інвалідом [PERSON] в ході судового розгляду позивачем не було доведена, враховуючи те, що дитина кожного дня навчається в школі згідно затвердженого розкладу занять та перебуває під наглядом вчителів. Суд,\~ вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, дослідивши\~ письмові докази по справі,надавши їм оцінку щодо належності, допустимості та достатності в сукупності, враховуючи позицію сторін по справі, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2005 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 308, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 009963 від 24.06.2005 року (а.с.9). В період перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтв про народження дітей серії 1-КИ № 042260 від 03.11.2005 року та серії 1-КИ № 097165 від 05.12.2006 року відповідно батьком дітей є [PERSON] відповідач у справі, факт батьківства ним не оспорюється (а.с.10,11). Відповідно до довідки КП «ЖЕО №35» від 14.05.2016 року (а.с.16), діти проживають з матірю [PERSON] позивачем у справі, за адресою: вул. Балакіна 14/59, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, та знаходяться на її утриманні, що також не заперечувалось представниками відповідача в ході судового розгляду. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у вихованні сина, між сторонами досягнуто не було. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже, з урахуванням викладеного, визнання представниками відповідача позовних вимог в частині стягнення аліментів з їх довірителя на утримання дітей, суд\~ дійшов висновку, що відповідач є працездатною та фізично здоровою особою, інших аліментних зобовязань не має, а тому зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.03.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною [PERSON] повноліття, тобто до 24.10.2023 року, у звязку з чим позовні вимог [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно предявлених позивачем вимог відносно стягнення аліментів на її утримання як дружини, з якою проживає дитина-інвалід, суд виходить з наступного. Як слідує зі ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі й працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] дійсно має на утриманні доньку [PERSON] інваліда підгрупи «А» з 2009 року з постійною соціально-побутовою реабілітацією та потребою в постійному сторонньому догляді, допомозі та нагляді з урахуванням характеру групи інвалідності та ступеню втрати здоровя в розумінні п.п.26,27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення групи інвалідності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року, що підтверджується медичним висновком від 19.12.2013 року № 185 КЗ «Криворізький ПНД» ДОР» та карткою стану здоровя і розвитку дитини (а.с.12, 14, 17-18) та спростовує доводи представників відповідача в частині відсутності необхідності в здійсненні постійного догляду та нагляду за дитиною. Вказані обставини та здійснення позивачем постійної опіки за донькою-інвалідом, на думку суду, дійсно унеможливлюють її самостійну трудову діяльність та можливість мати особисте джерело доходів, які станом на момент розгляду справи складають виключно соціальні виплати УПСЗН виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради у вигляді щомісячної допомоги [PERSON] як дитині-інвалідові в розмірі 2206,80 грн. (а.с.15). З огляду викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, спроможності відповідача [PERSON] надавати матеріальну допомогу позивачеві як його дружині, з якою проживає дитина-інвалід, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), що в сукупності із визначеним судом розміром аліментних зобовязань відповідача по сплаті аліментів на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу (заробітку) згідно предявлених нею вимог, задоволених судом, не перевищуватиме максимально допустимого їх розміру, визначеного ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Оскільки відповідно до ч.1 ст.88 СК України право на утримання не є обмеженим та триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом, опікування нею та наявності у такої дитини інвалідності і не залежить від матеріального становища того з подружжя, з ким вона проживає, суд вважає за необхідне визначити строк стягування вказаного виду аліментів саме протягом всього часу проживання позивача з дитиною-інвалідом [PERSON], але не більше, ніж на період перебування дитини на інвалідності, оскільки визначений в медичному висновку від 19.12.2013 року строк призначення інвалідності до 27.11.2024 року є проміжним, а не кінцево визначеним між наступним переоглядом, призначеним на 01.10.2024 року (а.с.14) та не може бути граничним строком при стягненні аліментів. Вирішуючи питання про розподілу судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~ тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1102,40 грн. за одночасне предявлення двох самостійних вимог майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial