Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем проживали в цивільному шлюбі з 2008 року, від якого мають сина [PERSON] [INFO], відповідач сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду в розмірі по 350 грн. щомісячно, але цих коштів не вистачає для того, щоб забезпечити сина всім необхідним, позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною від шлюбу з [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, заробітна плата її чоловіка складає 3200 грн. А тому позивач просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі по 888 грн.50 коп., а з 01.12.2017 року по 930 грн. до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 930 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідач позов визнав. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2011 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно, починаючи з 04.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, рішення суду набрало законної сили 13.06.2011 року і стягувачу видано судом 14.06.2011 року виконавчий лист про стягнення аліментів, що стверджується копією цього виконавчого листа. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів можлива у випадку зміни матеріального стану платника або одержувача аліментів, чи зміни сімейного стану, або погіршення стану здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. В постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України, висловлену правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів /ст.181 СК/. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В ч.2 цієї статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). Судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює, тобто, не має регулярного доходу. Згідно матеріалів справи, позивач 18.10.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого у них народився 10.06.2016 року син [PERSON], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини та копії паспорта позивача. Згідно довідки Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» від 20.06.2017 року, [PERSON] працює на посаді провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ № 10026/0890, в період з 27.08.2016 року по 10.06.2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наведені докази свідчать про те, що матеріальне становище позивача змінилося, оскільки вона не працює, отримує тільки допомогу по догляду за дитиною, а відповідно до довідки ФОП [PERSON] в матеріалах справи, чоловік позивачки отримує заробітну плату в розмірі 3200 грн. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів на утримання сина сторін [PERSON] до 930 грн. щомісячно. Судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум становить на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. На підставі ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., оскільки згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved