Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 23 лютого 2007 року між нею та [PERSON], визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], скасувати реєстрацію права власності за відповідачем в КП «Харківське районне БТІ», зняти заборони з житлового будинку у відповідних установах. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 лютого 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, яким останній зобов'язався забезпечувати її необхідним харчуванням, одягом, доглядом та матеріальною допомогою. Натомість відповідач тривалий час не виконує свої зобов'язання за договором, не надає утримання, не доглядає її, не забезпечує харчуванням, знущається з неї, виганяє з будинку, у зв'язку з чим вона вимушена була звертатися до міліції, селищної ради. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому пояснив, що [PERSON] є його бабусею. В 2007 році між ним та бабусею було укладено договір довічного утримання. З часу укладення договору він виконував його умови, забезпечував позивача харчуванням, та необхідною допомогою, сплачував комунальні послуги, допомагав в обробці земельної ділянки, робив поточний ремонт будинку. Відповідач зазначає, що продукти харчування купував позивачці на її прохання, як за власний кошт, так за гроші позивачки. Часто бабуся намагалася повернути йому гроші за придбані продукти. Одяг бабусі не купував, оскільки їй було складно догодити. Позивачка сама готувала їжу, прибирала у будинку. На протязі багатьох років у нього з бабусею були добрі відносини. Наприкінці 2014 року у них погіршилися стосунки, з листопада 2014 року матеріальну допомогу позивачці не надає, оскільки остання заборонила приходити до неї. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити, посилаючись на виконання відповідачем умов договору довічного утримання. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримала, при цьому пояснила, що позивачка неодноразово зверталася у телефонному режимі до секретаря виконкому Коротичанської селищної ради з проханням вплинути на її онука [PERSON], який створює їй умови, непридатні для проживання, залякує, ніякої допомоги, у тому числі матеріальної не надає. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір довічного утримання (далі Договір), зареєстрований державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Редіною І.А. за р.№ 1-299, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався забезпечувати відчужувача довічним утриманням, надаючи необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 402 грн. щомісячно. Відчужувач залишається довічно проживати у відчужуваному будинку. Пунктом 10 вказаного Договору також передбачено, що в разі невиконання набувачем, взятих на себе цим договором обов'язків, договір може бути розірвано згідно ст. 756 ЦК України. Відповідно до пункту 16 зазначеного Договору зміст ст.ст.755-757 ЦК України сторонам нотаріусом роз'яснено. (а.с. 11) На підставі зазначеного Договору за відповідачем було зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8) Згідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або ї частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. В ч.1 ст. 749 ЦК України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувану, підлягає грошовій оцінці. Таким чином, зміст укладеного між сторонами Договору та вимоги зазначених вище норм матеріального права, які сторонам були роз'яснені нотаріусом, свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору відповідач брав на себе всі види зобов'язання, тобто як матеріальне забезпечення позивача, а саме: забезпеченням її харчуванням, одягом, довічним повним утриманням, яке сторони визначили у 402,00 грн., так і належним доглядом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувателя, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. За змістом вказана норма права передбачає, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору, при цьому незалежно від вини набувача. Позивач, як на підставу своїх вимог щодо розірвання зазначеного договору, посилається на невиконання відповідачем умов зазначеного договору. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що з листопада 2014 року не виконує обов'язків за договором довічного утримання. Вказані обставини також підтверджені показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також інформацією Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, згідно якої [PERSON] зверталася до секретаря Коротчанської селищної ради Харківського району Харківської області з проханням вплинути на онука [PERSON], який не виконує умови договору довічного утримання. Відповідач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, доказів, які б свідчили про виконання ним обов'язків за договором довічного утримання, не надав. Таким чином, вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про наявність підстав для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання з підстав неналежного виконання відповідачем обов'язків по довічному утриманню позивача. Підлягають також задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на житловий будинок, оскільки відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, при розірванні вказаного договору у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків, позивач набуває право власності на вказане майно. Що стосується показань свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що позивачка не потребувала матеріальної допомоги, оскільки має значну пенсію, і взагалі намагалася повертати відповідачу гроші, які він витрачав на придбання продуктів харчування, комунальні послуги, а [PERSON] надав допомогу [PERSON] в міру необхідності на її прохання, то вони не спростовують висновків суду, оскільки матеріальна забезпеченість позивачки не звільняє відповідача від виконання обов'язків за договором довічного утримання. Крім того, сам відповідач підтвердив, що з листопада 2014 року умови договору довічного утримання не виконує. Посилання відповідача на те, що він сплачує за позивача комунальні послуги також не свідчать про належне виконання ним зазначеного обов'язку щодо матеріального утримання позивача. Між тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо скасування реєстрації права власності відповідача в КП «Харківське районне БТІ» та зняття заборони з житлового будинку, оскільки розірвання договору довічного утримання та визнання за позивачем права власності на житловий будинок є безумовною підставою анулювання реєстрації права власності відповідача та зняття заборони на відчуження житлового будинку, і окремого застереження не потребують. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial