Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить суд визнати з нею право власності на збудоване нею нерухоме майно - житловоий будинок, загальною площею 95,7 кв.м, житловою площею 47,0 кв.м., що розташований в [ADDRESS] який складається з: веранди, площею 11 кв.м.; підсобного приміщення, площею 2,8 кв.м.; котельні, площею 4,9 кв.м.; вітальні, площею 13,1 кв.м.; санвузла, площею 3,8 кв.м.; кухні, площею 13,1 кв.м.; житлової кімнати, площею 15,4 кв.м.; житлової кімнати, площею 12,1 кв.м.; житлової кімнати, площею 19,5 кв.м. з правом реєстрації у відповідних органах та звільнити її від сплати судового збору на підставі п. 1.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В судове засідання позивач не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки не повідомила, проте надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, причини неявки не повідомив, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника сільської ради, позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що в 1990 році на земельній ділянці, розташованій в [ADDRESS] (на місці старої хати) позивачем було побудовано житловий будинок, загальною площею 95,7 кв.м., що складається із трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 47,0 кв.м. для власного проживання та проживання членів її сім'ї. У січні 2014 року позивач звернулася до Державної реєстраційної служби Таращанського районного управління юстиції Київської області з приводу відповідної реєстрації самочинно побудованого будинку по [ADDRESS], однак позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності з тієї причини, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують та позивачем не було подано жодного документу, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності. Дане стверджується відмовою у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 10747837 від 08.02.2014 року. Той факт, що житловий будинок належить на праві власності [PERSON], стверджується виписками з погосподарської книги Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області за 2011-2015 роки, згідно яких [PERSON] є головою двору, розташованого в [ADDRESS] довідкою № 167 від 18.03.2014 року, виданою виконавчим комітетом Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області, згідно якої [PERSON] є власником вищевказаного житлового будинку та згідно записів по господарської книги житловий будинок побудований в 1990 році, технічним паспортом, виготовленим станом на 19.12.2013 року ФОП [PERSON]. Відповідно до довідки від 18.03.2014 року № 168, виданої виконавчим комітетом Ріжківської сільської ради Таращанського району Київської області за житловим будинком, що розташований в [ADDRESS] числиться земельна ділянка площею 0,8700 га, з них: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,6200 га - для ведення особистого селянського господарства. Державні акти на дані земельні ділянки не виготовлялись. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Згідно з вимогами ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання своєї родини і не має права використовувати його для промислового виробництва. Отже, позивач є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] загальною площею 95,7 кв.м. (житловою площею 47,0 кв.м.). Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно з письмовими роз'ясненнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-7155 від 11.10.2012 року, домоволодіння, завершені будівництвом до 05 серпня 1992 року, не підлягають введенню в експлуатацію, тобто право власності набувається забудовником за декларативним принципом шляхом отримання свідоцтва про право власності на майно в органах реєстраційної служби за місцем розташування об'єкта будівництва. Постановою КМУ від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається органами влади. У відповідності до цієї Постанови місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності (по всіх регіонах України) державними технічними комісіями. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом № 91 від 24.06.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Отже, позивач є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 95,7 кв.м. (житловою площею 47,0 кв.м.). Даний будинок побудований до 05.08.1992 року без отримання відповідного дозволу, однак без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці, відведеній під індивідуальне будівництво. За житловим будинком числиться земельна ділянка площею 0,8700 га, з них: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,6200 га - для ведення особистого селянського господарства. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Суд також вважає за можливе звільнити позивача від сплати судового збору, оскільки вона віднесена до 2-ої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та підлягає звільненню від сплати судового збору.

Outcome: approved