Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між нею та відповідачами, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку (на плані позначено літ. А) загальною площею 21,8 м. кв., житловою площею 21,8 м. кв. з господарськими будівлями - прибудовою (літ. а1), гаражем (літ. С), сараями (літ. Т, У), вбиральнею (літ. Ф), розташованого на земельній ділянці площею 866 м. кв. по [ADDRESS] стверджуючи, що 05.09.2013 року вона уклала з відповідачами угоду купівлі-продажу ? частини вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатила відповідачам гроші у сумі 39000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідачі передали їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на ? частину будинку, саму ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, пообіцяли з'явитися до нотаріальної контори для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідачі ухиляються від оформлення угоди, до нотаріальної контори не з'являються, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що раніше ? частина вище вказаного житлового будинку належала матері відповідачів [PERSON], померлій [INFO] року, після її смерті відповідачі, фактично прийнявши спадщину, свідоцтва про право на спадщину за законом встановленим порядком не отримали. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса не мають просять справу розглянути за їх відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матері відповідачів [PERSON] на праві приватної власності згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 06.10.2008 року належала ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 866 м2 по [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, фактично прийняли її діти відповідачі [PERSON], [PERSON] (крім них інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено), але свідоцтва про право на спадщину за законом вони не отримали, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу ? частини вище вказаного житлового будинку від 05.09.2013 року, згідно якого відповідачі продали, а позивач придбала ? частину вище вказаного житлового будинку за 39000 грн. і по акту прийому-передачі від 05.09.2013 року відповідачі передали, а позивач прийняла ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачами, вони отримали від позивача вище вказану суму грошей і взяли на себе зобов'язання оформити угоду у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення договору, про що повідомили у клопотаннях про розгляд справи без їх присутності, де вказали, що наміру з'явитися до нотаріальної контори для посвідчення договору у них немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідачі ухилилися від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 05.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування земельною ділянкою переходить разом із правом власності на ? частину житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved