Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на праві власності належить 13/24 квартири [ADDRESS] про що свідчить договір купівлі - продажу частки квартири від 23.03.2017 року. У вказаній квартирі крім позивача зареєстровані також [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою ЖЕК №5 від 20.11.2017 року. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають та їх місце перебування не відоме. Всі обов'язки, пов'язані з утриманням вказаної квартири покладені на позивача, як власника квартири. В зв'язку з тим, що реєстрація відповідачів порушує права позивача, він звернувся з позовом до суду та просив визнати [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) та [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв та заперечень від відповідачів до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач набув право власності на 13/24 квартири [ADDRESS] про що свідчить договір купівлі - продажу частки квартири від 23.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Скутельник І.А. та зареєстрованих в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № [NUMBER] (а.с. 6-7). Згідно із довідкою, про склад сім'ї, виданою ЖЕК №5 від 20.11.2017 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved