Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис №3706 вчинений 25 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 67792,70 грн., таким що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 жовтня 2017 року нею, [PERSON], отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 54906199, винесену головним державним виконавцем Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] Підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис №3706 вчинений 25 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], де стягувачем вказано ПАТ КБ «ПриватБанк». Сума заборгованості яка підлягає стягненню становить 67792,70 грн.? Вважаю, що здійснений виконавчий напис за реєстровим номером 3706 від 25 травня 2017 року, є незаконним та такими, що не підлягає виконанню у звязку із наступним: 03 квітня 2008 року, підписавши заяву, яка на думку відповідача і є оригіналом кредитного договору, погодилася з тим, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між [PERSON] та Банком договір Про надання банківських послуг. За вказаним договором, їй встановлювався кредитний ліміт на кредитну картку у сумі 500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.9 % на місяць. Позивач в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.03.2008 р. вказує відсоткову ставку 35 відсотків. Також, визначити ціну даного договору, термін його дії та строки виконання не виявляється за можливе, оскільки в Заяві взагалі не заповнені або відсутні відповідні графи. Встановити всі необхідні дані з виписки по рахунку боржника також неможливо, так як там не вказано строків погашення заборгованості з відміткою стягувана про непогашення заборгованості, ні інших даних. 13 липня 2015 року стала жертвою шахрайства, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015140100000421, яке знаходиться в Бориславському відділенні поліції, і як тільки зрозуміла, що є вірогідність, що шахрай зможе скористатись кредитними коштами, зателефонувала в сервісний центр відповідача, за номером 3700, повідомила оператора про шахрайство. Під час розмови, оператор, на імя Олексій, запевнив, що кредитні кошти в сумі 15000 гривень не забрано і кредитну картку він заблокував та запропонував звернутись на наступний день до найближчого відділення Приватбанку для відновлення кредитної картки. Отже, після звернення, згідно Постанови, відповідач був зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням моєї кредитної картки, але звернувшись на наступний день, 14 липня 2015 року, до Бориславського відділення Приватбанку, взнала, що кредитні кошти в сумі 15 000 грн. знято з картки. Тобто, відповідач, знявши кошти з заблокованої кредитної картки, вимагає їх повернення від неї. Також, було повідомлено позивача, що кошти були забрані шахрайським методом, заявою від 20 липня 2015 року Також доказом того, що заборгованість є спірною, є те, що в Бориславському міському суді Львівської області розглядалась цивільна справа № 438/724/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, по якій «20» січня 2017 року судом була винесена ухвала, про залишення позову без розгляду, в звязку з повторною неявкою відповідача в судове засідання. Крім того, відповідач свідомо ввів в оману приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], не повідомивши, що заборгованість є спірною і що спір про стягнення кредитної заборгованості розглядався Бориславським міським судом Львівської області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала із мотивів викладених в позовній заяві, просить позов задоволити та визнати виконавчий напис що не підлягає виконанню. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, заперечив проти позову, подав заперечення на позовну заяв в якій просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, про розгляд справи у його відсутності. Представник Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судовому засіданні не зявився. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 3706. Згідно якого приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] запропонував стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість, що виникла по Кредитному договору № б/н від 28 березня 2008 року, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк». Як зазначає позивач в позові, що вказаний виконавчий напис підлягає до скасування оскільки заборгованість не являється безспірною, по друге на момент вчинення виконавчого напису існував спір в судовому порядку. Відповідно до\~ст.18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5,для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто уразі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат». Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція ВСУ у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року). Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, банк, звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, реалізував своє право на захист свого цивільного права, при цьому факт визнання заборгованості або наявності заперечення боржника щодо розміру або порядку стягнення заборгованості не впливає на визначення безспірності заборгованості за наявності переліку документів, які передбачені законодавством. Крім цього, безпідставним та необґрунтованим є твердження позивачки, що заборгованість є спірною, оскільки Бориславським міським судом Львівської області 20 січня 2017 року винесено ухвалу про залишення без розгляду позовну заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Така ухвала винесена не в звязку з встановленням факту відсутності заборгованості перед Банком, а в звязку з повторною неявкою представника позивача. Також є безпідставним твердження позивачка про те, що відповідач ввів в оману нотаріуса про безспірність заборгованості, оскільки такий спір розглядався в Бориславскому міському суді, оскільки наявність або відсутність такої заборгованості при розгляді справи в суді може бути підтверджена лише рішенням суду. Рішення суду, яке б підтверджувало відсутність заборгованості [PERSON] перед Банком на день вчинення виконавчого напису до позовної заяви не додано. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки вчинений нотаріусом напис здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а саме у звязку з безпідставністю, суд приходить до висновку, що позов позивача не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed