Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в неї з відповідачем є спільна дитина. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому в неї склалось тяжке матеріальне становище. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначаючи на те що він буде допомагати своїй дитині по мірі своєї можливості, не зазначаючи при цьому який розмір аліментів він може сплачувати. Вислухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступне. Відповідно до рішення Енергодарського міського суду від 24.06.2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 31.03.2006 року розірвано (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], батьком дитини є відповідач [PERSON] (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] проживає з позивачем (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що постійним джерелом існування позивача та її малолітньої дочки є щомісячна одноразова допомога при народженні дитини в розмірі 948,96 грн. щомісяця, а також відповідно до пояснень позивача не постійні заробітки, розміру чого зі слів позивача не вистачає для забезпечення достатнього життєвого рівня дитині. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конститу¬ції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує у тому числі: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина не має, проблем зі здоровям, а також інших обставин, які не дозволяли б йому працевлаштуватись та сплачувати аліменти на утримання дитини також не має. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved