Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини.\~Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 03.09.2010\~року сторони зареєстрували шлюб.Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що з липня 2021 року і по цей час батько майже не бачив сина, не виявляє бажання спілкуватись з ним та не сплачує аліменти. Разом вони не проживають з 2019 року. Наразі позивач\~проживає разом\~з дитиною,\~яка перебуває\~на її\~утриманні.\~В зв`язку\~з цим,\~вона не\~може самостійно\~утримувати їх\~дитину,\~оскільки її\~заробітна плата\~складає близько\~10000,00\~грн.,\~а інших\~видів доходу\~вона не\~має.\~При цьому,\~на утриманні\~ [PERSON] \~також перебувають\~двоє її\~непрацездатних батьків,\~які потребують\~стороннього догляду.\~Тому,\~позивач з\~дитиною опинилися\~у скрутному\~матеріальному становищі,\~що потребує\~додаткової матеріальної\~допомоги через\~значні фінансові\~витрати на\~навчання та\~проживання.\~Враховуючи викладене,\~ [PERSON] \~звернулася з\~даним позовом\~до суду\~та просила\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~аліменти на\~утримання дитини -\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/3\~частини всіх видів його заробітку\~(доходу),\~але не\~менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2021 року та до досягнення дитиною повноліття, а за умови, якщо дитина буде продовжувати навчання, то до 23-х років. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Також пояснила, що батьки отримують пенсію, здають землю (пай) в оренду, а дитина відвідує баскетбол та англійську, вартість яких становить близько 4000,00 грн./міс. Просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з 01.07.2021 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, надала суду відзив на позову заяву, заперечення та пояснила, що відповідач визнає позовні вимоги в частині обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, однак в розмірі 1/4 частки. Водночас заперечує аргументи та міркування щодо стягнення аліментів за минулий час, оскільки він виконував свій обов`язок по утриманню сина. Також представник заперечує вимоги позивача щодо стягнення аліментів на сина після досягнення ним 18-річного віку, так як наразі в неї відсутнє таке право, вимога передчасна. Крім того, визначений позивачем розмір аліментів значно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів. Щодо твердження позивача про те, що батько не цікавиться сином, то представник зазначила, що він оплатив відпочинок на морі, сплачував комунальні послуги за квартиру, в якій проживає дитина, постіно телефонує сину, ходить з ним на прогулянки, цікавиться його успіхами, досягненнями, станом здоров`я. Представник додатково повідомила, що перебування батьків на утриманні позивача не є підставою для звільнення від обов`язку по утриманню дитини. Просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнувши аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідног віку до досягнення дитиною повноліття, з дати подачі позову, а в решті позовних вимог - відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 03.09.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №1999 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Згідно з актом ТОВ «ЖЕО» від 23.09.2021 року № 14107 позивач [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та без реєстрації фактично проживає її син [PERSON] (а.с. 26). З довідки АТ «Укрсиббанк» №54-Р-02/1735 від 26.08.2021 року вбачається, що позивач працює в банку з 03.11.2017 року та її загальна заробітна плата за період з лютого 2021 року по липень 2021 року складає 61652,44 грн. (а.с. 9). Щодо посилання позивача на те, що на її утриманні перебувають двоє її непрацездатних батьків, які потребують стороннього догляду, то слід відзначити наступне. На підтвердження вказаного факту позивачем надано свідоцтво про її народження (а.с. 31) та два пенсійних посвідчення батьків (а.с. 19, 20). При цьому, належних та допустимих доказів з дотриманням норм ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України, щодо потребування батьків у сторонньому догляді, [PERSON] суду не надано. Крім того, у постанові Верхового Суду від 15.05.2018 року у справі №234/6207/17 зазначено, що той факт, що один з батьків не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір, не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину. Суд не приймає до уваги довідку про неотримання матір`ю позивача субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки це не відноситься до предмету доказування у справі, а також з неї не вбачається чи [PERSON] зверталася за призначенням субсидії. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2021 року вбачається, що у власності матері позивача є квартира, чотири земельні ділянки, одна з яких перебуває в оренді, та житловий будинок (а.с. 56-58). Також суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що дитина знаходиться на її повному утриманні, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідачем оплачувались комунальні послуги за квартиру, в якій проживає дитина (а.с. 59-62), позивач користувалася банківською карткою відповідача (а.с. 63-66). Суд критично\~ставиться до\~скріншоту з\~електронної мережі\~«Вотсап» (а.с.\~74),\~так як роздруківки електронної переписки в соціальній мережі «Вотсап» без електронних підписів учасників листування не можуть бути використанні як доказ у справі у зв`язку з їх невідповідністю вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки з цих роздруківок неможливо ідентифікувати відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення. В розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 11 червня 2019 року у справі №904/2882/18 та від 24 вересня 2019 року у справі №922/1151/18. З приводу доказів про хворобу дитини та здійснення витрат на її лікування, то суд зазначає, що розмір присуджених аліментів покриває ці витрати. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За аналогією, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання розміру позовних вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Вимога про присудження аліментів з 01.07.2021 року задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, ч. 1 ст. 191 СК України передбачено імперативну норму щодо стягнення аліментів з дня пред`явлення позову. При цьому, слід відзначити, що позовна заява була підписана позивачем 06.09.2021 року. Тобто, заявляючи вимогу про стягнення аліментів з 01.07.2021 року, [PERSON] не надала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином,\~дотримуючись положень\~вказаної статті,\~суд вважає\~за доцільне\~розпочати стягнення\~аліментів з\~дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 06.09.2021 року. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем в липні, серпні, вересні 2021 року було сплачено добровільно кошти на утримання дитини (а.с. 52-54). З приводу вимоги про стягнення аліментів до 23-х років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, то вона задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною. Спір щодо цієї вимоги наразі між сторонами відсутній, а правовідносини ще не виникли. Оскільки позивач\~була звільнена\~від сплати\~судового збору,\~згідно зі\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~слід стягнути\~з відповідача\~в дохід\~держави пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~тобто в\~розмірі 681,68 грн., а іншу частину судового збору слід компенсувати за рахунок держави. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial