Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначає, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано, мають доньку [PERSON] , [INFO] . Матеріальну допомогу відповідач на утримання дитини не надає, тому просить стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн, щомісячно і до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив, в якому зазначив, що має не регулярний дохід, однак надає матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , оплачував її поїздки на відпочинок, зокрема у грудні 2018 року до Яремчи та влітку до табору на Закарпатті вартістю 8700,00 грн. Вважає, що розмір аліментів, який він повинен сплачувати на утримання спільної з позивачем дочки та який не погіршить його матеріальний стан складає 2 000,00 грн. Вислухав позивача, дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Викладеними обставинами відповідають правовідносини, які виникають із обов`язків батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначене кореспондується з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач на підтвердження позовних вимог надав копії банківських квитанцій про перекази грошових коштів на картковий рахунок, однак суд не приймає дані докази до розгляду, оскільки вони не стосуються предмету доказування, так як не містять інформацію щодо обставин справи. Суду також не надано доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину. Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини та те, що відповідач визнав позовні вимоги частково, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 2 000,00 грн, щомісячно і до повноліття дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 22 травня 2019 року, тому саме з цієї дати необхідно присудити аліменти. Також підлягає стягненню з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial