Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 03.07.2014 року на стаціонарне лікування в КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» поступив її син - [PERSON] Відразу лікуючим лікарем [PERSON] хворий був оглянутий та встановив клінічний діагноз: рак слизової дна порожнини рота. Позивач вказує, що лікар [PERSON] неналежно виконуючи свої професійні обовязки, при призначенні лікування [PERSON], всупереч вимог медичних протоколів «Надання медичної допомоги за спеціальністю «Онкологія» лікування хворих на рак ротової порожнини 1 -2 (Т1-2 Но Мо ) стадії» затверджених Наказом МОЗ України №554 від 17.09.2007р., призначив два курси неодьювантного курсу хіміотерапії, які були проведені в умовах КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» в період з 03.07.2014 по 09.07.2014 року та з 30.07.2014 по 05.08.2014 року. Лікар не розробив чіткий план лікування онкологічного захворювання, належно не спостерігав за станом хворого [PERSON], внаслідок чого за клінічними ознаками не виявив наростання явищ дихальної недостатності у хворого з розвитком набряку легенів та не забезпечив негайне проведення інтенсивної терапії. Внаслідок невірної організації та проведенні [PERSON] лікувальних заходів, у стаціонарі КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», які не відповідали стандартам на надання медичної допомоги онкологічним хворим, у [PERSON] з 08.08.2014 року по 12.08.2014 року на тлі проведення курсів поліохіміотерапії виникли ускладнення здоровя, які слід розцінювати як спричинення тілесних ушкоджень, котрі за ступенем тяжкості відповідно до п.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затв. Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. 12.08.2014 року лікар [PERSON] заступив на чергування по КЗ КОР«Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» в якому на той час перебував на лікуванні син позивача. Станом на 21 год. 12.08.2014 року лікарем [PERSON] у [PERSON] зафіксовано\~ гостру дихальну недостатність. Неналежно виконуючи свої професійні обовязки та несумлінно ставлячись до них, [PERSON] всупереч уніфікованому клінічному протоколу екстреної медичної допомоги «Гостра дихальна недостатність» затв. Наказом МОЗ України №34 від 15.01.2014року не розпочав негайні реанімаційні заходи [PERSON] (переведення хворого на штучну вентиляцію легенів, проведення ізотропної підтримки, введення діуретинів, гормонів, т.ін.), що призвело до зволікання в наданні останньому кваліфікованої допомоги, внаслідок чого [PERSON] помер 12.08.2014 року о 23 год. 50 хв. в приміщенні КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». Позивач зазначає, що між злочинними та протиправними діями лікаря - онколога [PERSON], лікаря - анестезіолога [PERSON] та наслідком, у вигляді смерті її сина існує прямий причинно-наслідковий зв'язок, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження. Згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у звязку з його примиренням з потерпілою [PERSON]. Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2017 року [PERSON], обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Судове провадження щодо [PERSON] закрито у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а цивільний позов [PERSON] та [PERSON] було залишено без розгляду. Позивач зазначає, що такі підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, як закінчення строків давності та примирення з потерпілими не є реабілітуючими обставинами і вони означають лише факт не притягнення лікарів [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності, хоча ці особи вчинили діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1ст.140 КК України і це діяння не вчинене під впливом обставин, що виключають їх злочинність. У звязку з тим, що лікарі [PERSON] та [PERSON] при виконанні професійних обовязків і лікуванні сина позивача, перебували у трудових відносинах з КЗ КОР «Білоцерківським обласним онкологічним диспансером», то позивач просить зобовязати саме вказану юридичну особу відшкодовувати завдані збитки та моральну шкоду. Позивач зазначає, що в результаті неправомірних та злочинних дій лікарів [PERSON] та [PERSON], які являються працівниками відповідача КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», позивачу\~ було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у : витратах на лікування [PERSON] та придбанні ліків, витратах на проведення судово-медичної експертизи, витратах на поминальні обіди, поховання, витратах на виготовлення та встановлення надгробного памятника, витратах на укладку плитки біля памятника, витратах на ксерокс документів, набір тексту заяв, витратах на проїзд до Києва та в підсумку загальний розмір матеріальної шкоди складає - 74 020,74 грн. Позивач зазначає, що внаслідок злочинних дій лікарів [PERSON] та [PERSON], було заподіяно і моральну шкоду, яку позивач в редакції своєї позовної заяви від 23.08.2017 року визначила в 1000 000 грн. для обох батьків померлого [PERSON] Однак, в процесі розгляду справи, з урахуванням змін та закриття провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON], з урахуванням встановлених обставин часткового відшкодування спричинених збитків, позивач\~ [PERSON], 17.09.2018 року уточнивши свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку 5500 грн. та просила стягнути з відповідача суму завданої моральної шкоди в розмірі 485 220 грн. 74 коп. В судовому засіданні позивач та її адвокат підтримали\~ уточнені позовні вимоги. Представники відповідача заперечили задоволення позовних вимог, надавши відзив на позов. Треті особи по справі [PERSON] і [PERSON], просили відмовити в позові. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, пояснення третіх осіб по справі, розяснення експертів, покази свідків, оглянувши матеріали даної справи, матеріали кримінальних проваджень 1кп/357\\247\\17 та 1кп\\357\\511\\17, суд прийшов\~ до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Так, по справі встановлено, що\~\~ в період з 03.07.2014 по 09.07.2014 та з 30.07.2014 року по 05.08.2014 року хворий [PERSON] перебував на лікуванні та проходив стаціонарно два курси хіміотерапії в закладі відповідача, тобто в\~ лікарні КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». 07.08.2014 року після виписки з лікарні стан хворого [PERSON] погіршився внаслідок чого його було знову доставлено\~ до\~ КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». 12.08.2014 року станом на 21 годину черговим\~ лікарем анестезіологом [PERSON]\~ у хворого [PERSON] було зафіксовано АТ70-40 мм рт.ст., SPO 2(парціальна напруга кисню відносно до сатурації крові) - 82 % при подачі кисню більш ніж 6 літрів, тобто гостру дихальну недостатність, а\~ о 23-50 годині\~ 12.08.2014 р. було констатовано смерть хворого [PERSON] Судом встановлено, що лікар хірург-онколог [PERSON] та лікар анестезіолог [PERSON] на момент лікування та смерті хворого [PERSON] перебували в трудових відносинах з КЗ КОР «Білоцерківським обласним онкологічним диспансером» та на момент настання події були при виконанні своїх трудових обов'язків, а тому позивач звертається до суду з позовом про відшкодування збитків до відповідача. \~ Згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017 року у справі №357\\13637\\16, 1кп\\357\\247\\17 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у звязку з його примиренням з потерпілою [PERSON], кримінальне провадження № 12016110030006038 від 05.12.2016 р. закрито (Т.1 а.с.40-41). Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2017 року у справі №357\\179\\17, 1кп\\357\\511\\17\~ [PERSON], [INFO], обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,\~ було звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Судове провадження №357\\179\\17, 1кп\\357\\511\\17\~ (кримінальне провадження №42014110030000105) щодо [PERSON] закрито у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON]\~ було залишено без розгляду (Т.1 а.с.38-39) . В рамках зазначених кримінальних проваджень за постановами заступника начальника слідчого СВ Білоцерківського МВ ГУНП в Київськвй області [PERSON] від\~ 05.09.2015р. та від 10.09.2015 року, медичною експертною комісією в приміщенні відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації було проведено\~ експертизу за матеріалами досудового розслідування по факту вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України . Матеріали справи містять два Висновки експертизи за № 308-КЕ\\2015\\пп від 25.01.2016 р. та за № 411-КЕ\\2016 від 02.11.2016 року. Судом дослідженні зазначені висновки та за клопотанням сторони відповідача, в судових засіданнях 05.11.2018 р. і 28.11.2018р., які були проведені в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Харкова,\~ були заслухані розяснення експертів [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо їх висновків, викладених в експертизах\~ № 308-КЕ\\2015\\пп і\~ за № 411-КЕ\\2016. Зокрема, експерти розяснили, що в експертизі №\~ № 308-КЕ\\2015\\пп було неповно надано відповіді на поставлені запитання. Експерти підтвердили, що Висновок № 308-КЕ\\2015\\пп не містить відповіді на всі запитання поставлені слідчим, але\~ самі дослідження і висновки\~ в обох експертизах не містять суперечностей. Експерти в судовому засіданні\~ підтримали свої висновки. Також, доповідач по справі лікар судово-медичний експерт відділу комісійних експертиз, заступник начальника ХОБСМЕ ДОЗ ХОДА [PERSON] пояснила, що експерти не уповноважені зясовувати порядок і підстави проведення оплати медичної експертизи, а тому не можуть пояснити чому їхні експертні дослідження були оплачені коштом [PERSON] Експерти зазначили, що\~ в експертизі № 411-КЕ\\2016 було більш детально\~ і ретельно досліджені надані матеріали досудового розслідування, були розширено поставлені перед експертною комісією запитання та експерти повністю підтримали свої висновки, що відображені в Експертизі № 411-КЕ\\2016. Експерти надали розяснення на запитання представників відповідача і третіх осіб. Зокрема, експерти розяснили,\~ що на підставі даних аналізу захворювання хворого [PERSON] з урахуванням результатів проведених двох курсів поліхіміотерапії (від 03.07.2014 і від 30.07.2014, а також результатів клінічних аналізів крові у тому числі і за 12.08.2014(лейкоцитопенія - 0,1x109, 0,5х109, тромбоцитопенія 110x105/л), клінічних ознак стрімкого погіршення загального стану хворого (підвищення температури тіла, погіршення гемодинамічних показників - тахікардія, АТ - 70/40 мм т.ст., приглушення серцевих тонів, запоморочення та інш,); патоморфологічних змін у структурі внутрішніх органів, що були встановлені при патологоанатомічному дослідженні трупу хворого (виражений набряк строми і дистрофічні зміни міокарду, дистрофічні зміни з боку печінки, нирок; скупчення білкових мас, еритроцитів та набрякової рідини у альвеолах і інш.), слід вважати, що основною причиною розвитку набряку легенів, найбільш вірогідно, була токсична кардіоміопатія, що мала повільний та тривалий розвиток після двократних курсів поліхіміотерапії. Саме токсична кардіоміопатія могла привести до розвитку гострої дихальної і серцевої недостатності і набряку легенів. За наявними медичними даними можна вважати, що розвинення набряку легенів у хворого [PERSON] на тлі дихальної недостатності відбулося протягом 12.08.2014. Лікуючий лікар повинен виконувати свої функціональні обов'язки, а саме вносити Інформативні дані про стан хворого у вигляді щоденникових записів які відображають динамічні зміни у його стані, що у даному конкретному випадку не виконувалося у повному обсязі. При відповідному спостереженні за станом хворого за певними клінічними ознаками лікар міг виявити наростання явищ дихальної недостатності з розвитком набряку легенів і повинен був забезпечити негайне проведення інтенсивної терапії, а при її неефективності - реанімаційних заходів. Згідно з даними медичної документації необхідна інтенсивна терапія і у подальшому реанімаційні заходи хворому [PERSON] з приводу наростання дихальної і серцевої недостатності і набряку легенів 12.08.2014 о 22.45 були розпочаті несвоєчасно, із запізненням. Тобто дії лікарів не відповідали вимогам «Уніфікованих клінічних протоколів екстреної медичної допомоги «Гостра, дихальна недостатність»», затверджених Наказом № 34 МОЗ України від 15.01.2014р.\~ За даними щоденникового запису від 12.08.2014 у медичній карті стаціонарного хворого № [NUMBER] КОР «Білоцерківській онкологічний диспансер» станом на 21.00 не міститься клінічних даних, які б свідчили про епілептичний напад у хворого [PERSON] (відсутній детальний опис епілептичного нападу). Застосування, як правило, будь-яких протипухлинних препаратів супроводжується побічними ефектами. Завданням лікаря, що лікує онкологічного хворого є недопущення розвитку таких ефектів, а у разі їх виникнення - їх корегування. Лікар зобовязаний був контролювати стан хворого щотижнево (за показаннями - щодобово), призначати і аналізувати клінічні аналізи крові, своєчасно фіксувати патологічні ознаки ентериту, циститу, стоматиту, нейропатії і своєчасно їх корегувати шляхом призначення препаратів, що стимулюють «білу» та «красну» кров, імунну систему, майже аж до трансплантування стволових клітин. При наявності виникнення вищевказаних ускладнень поліхіміотерапії, її проведення призупиняється до вирівнювання показників крові, чого не було виконано при лікуванні хворого [PERSON]\~ За даними медичної документації при лікуванні хворого [PERSON] були допущені як стратегічні і тактичні, так і організаційні та методичні недоліки (невірно встановлено локалізацію пухлини, її розміри і ступінь розповсюдження пухлини, невірно оцінено ступень тяжкості хворого, невідповідно оформлена медична документація, не оцінено ефект від проведеної поліхіміотерапії, не проведено відповідне корегування ускладнень, що виникли на тлі поліхіміотерапії, несвоєчасно проведені реанімаційні заходи і т.інше). У цілому проведене лікування не відповідало вимогам «Уніфікованих протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія»», затверджених наказом МОЗ України № 554 від 17.09.2007 і № 34 від 15.01.2014 «Гостра дихальна недостатність». Дії медичного персоналу «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» можна вважати неналежним виконанням своїх професійних обовязків і такими, що знаходяться у причинному звязку з настанням смерті хворого. Оскільки між неналежним наданням медичної допомоги та настанням смерті хворого [PERSON] встановлено причинний звязок, то у відповідності до п.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, ускладнення які виникли внаслідок проведених курсів поліхіміотерапії, слід розцінювати, як спричинені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм загрози для життя згідно п.2.1.3 о), цих Правил. Не виключається, що при виконанні вимог діючих Наказів МОЗ України № 554 від 17.09.2007 і № 34 від 15.01.2014, а саме проведенні лікування яке б відповідало встановленій стадії захворювання\~ і наданні своєчасної допомоги, хворий залишився би живим. Крім того, експерт [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що по статистиці на такій стадії раку /1 -2 стадії/, яка була у [PERSON] показники летальних\~ випадків низькі.\~ \~\~ Допитані в судовому засіданні свідки, які є працівниками КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер»,\~ лікар\~ [PERSON], медична сестра [PERSON], лікар [PERSON], лікар [PERSON], медична сестра [PERSON], лікарі [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду підтвердили факт перебування на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «БЦ обласному онкодиспансері» хворого [PERSON] Свідки [PERSON],\~ [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ ствердили, що лікування було призначено вірно, але після двократних курсів поліхіміотерапії у хворого зявилися побічні ефекти, що і спричинило\~ серцеву недостатність. З хворим завжди була поряд його мама, яка була присутня і в час погіршення стану її сина та в час його смерті. Даний випадок був неодноразово обговорений медичним персоналом лікарні, зокрема, 08.09.2014 року на конференції лікарів було розглянуто випадок смерті хворого [PERSON], зясовано, що випадок був непопереджуваний. Позивач та її син приховали факт епілептичних нападів у [PERSON], наявні у нього травми. Лікування здійснювалося з урахуванням рекомендацій професора [PERSON], який є провідним спеціалістом інституту онкології та який оглядав хворого і надав рекомендації.\~ При погіршенні стану хворого, 12.08.2014 року, реанімаційні заходи були розпочато вчасно і проведені належно. Позивач суду пояснила, що лікарі КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер»\~ неналежно виконували\~ свої професійні обов'язки, при погіршенні стану її сина вкрай необхідні реанімаційні заходи лікарі розпочали запізно. Позивач була присутня при погіршенні стану її сина, просила лікарів надати сину кислородну подушку, просила вживати негайно заходи,\~ але відбулося злочинне зволікання. Позивач в судовому засіданні\~ ствердила, що отримала від лікаря [PERSON] 120 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. А наразі, позивач подала позов до лікарні, а не до лікарів, оскільки вважає, що саме заклад де працюють лікарі і де не було надано її сину належної допомоги має відшкодовувати спричинені збитки. \~\~ Представники відповідача суду пояснили, що,\~ дійсно, син позивача - [PERSON] перебував на лікуванні в лікувальному закладі - КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» з діагнозом «рак слизової оболонки дна порожнини рота». Вперше він звернувся в поліклініку диспансера 19.06.2014р. зі скаргами на довго незаживаючу виразку, яка була виявлена лікарем- стоматологом під час лікування зубів. Ця виразка лікувалась консервативно лікарем - стоматологом протягом 9-ти місяців без позитивних результатів, після чого пацієнт був направлений в консультативну поліклініку КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». В поліклініці у хворого в порожнині рота діагностовано виразку в ділянці кореня язика в діаметрі 2 см. Взято тканину на дослідження і встановлено діагноз злоякісної пухлини кореня язика. на самому початку діагностичного процесу було встановлено, що злоякісна пухлина кореня язика має задавнений анамнез, оскільки йшло вростання пухлини в підлеглі тканини кореня язика з поширенням злоякісних клітин пухлин по лімфатичних і кровяних судинах. Складність і невисока позитивна перспектива лікування даної патології (за статистикою близько 50% хворих з такою патологією помирають на першому році діагностики цього захворювання) тому виникла необхідність направлення пацієнта [PERSON] для консультації і визначення плану лікування в головний організаційно-методичний і лікувально- діагностичний онкологічний центр України - Національний інститут раку, де 26.06.2017р.хворий був оглянутий головним фахівцем з пухлин голови і шиї професором [PERSON] Діагноз рак слизової дна порожнини рота Т1, N0, Мо, кл. гр.П з інфільтративним ростом. Хворому рекомендовано хіміопроменеве лікування, перший етап якого - 2-4 блоки поліхіміотерапії, як етап комбінованого хіміопроменевого лікування в КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер». Пацієнт [PERSON] приховав, що мав спортивні і виробничі травми, що з 30-річного віку мав періодичні напади епілепсії, багато курив. Мати [PERSON] - позивач по справі, яка весь час опікувалась сином, також, не повідомила лікаря про ці обставини, які мали надзвичайно важливе значення для визначення правильного курсу лікування. 03.07.2014р. після комплексного обстеження, хворий [PERSON] був госпіталізований в онкологічне відділення КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» для проведення першого блоку поліхіміотерапії. План лікування пацієнта був обговорений на нараді лікарів стаціонарного відділення, призначено рекомендований в Національному інституті раку. З 30.07.2014р по 03.08.2014р. [PERSON] було проведено другий блок ПХТ по схемі РFL, що також відповідає стандартам лікування хворих з онкопатологією порожнини рота (цисплатин 100 мг в\\в, фтор урацил 4,5 мг в\\в, лейкворін 250 мг в\\в). Лейкопенії і томбоцитопенїї (ускладнень з боку показників крові) під час проведення курсу ПХТ відмічено не було. В задовільному стані пацієнт був виписаний 05.08.2014р. на амбулаторне лікування. Результат лейкоцитів аналізу крові, який було здано 06.08.2014р. - 11,4x109 г/л, що відповідало допустимій нормі. А 07.08.2014р. позивач [PERSON] телефоном звернулась до головного лікаря медичного закладу, зі скаргами на погіршення стану здоровя сина, і отримала пораду негайної госпіталізації в стаціонарне відділення онкодиспансеру. 08.08.2014р. пацієнт [PERSON] був госпіталізований в КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» зі скаргами на болі в ротовій порожнині, порушення ковтання грубої та рідкої їжі, підвищення температури тіла до 38,5°С, лейкоцити крові при госпіталізації 3,4x109 г/л. Хворому розпочата гемостимуляція, дезінтоксикаційна терапія. Стан хворого визначено як середньої важкості, лейкоцити крові на 09.08.2014р. становили 2,0x109 г/л; для проведення лікування додано філстім 0,48 мг; на рентгенографії органів грудної клітки від 08.08.2014р. патологій не відмічено. Завдяки проведеним лікувальним заходам стан хворого стабілізувався, але залишився середньої важкості. Відмічалось покращення загального стану. 12.08.2014р. стан хворого різко погіршився внаслідок епілептичного нападу, який стався під час його перебування в туалеті - о 21 год. У хворого став стрімко знижуватись артеріальний тиск, розвинулась гостра серцева слабкість. Негайно було розпочато реанімаційні заходи в повному обсязі черговим лікарем [PERSON], який оглянув хворого в палаті в присутності його матері, яка весь час давала вказівки лікарю, як на її думку слід надавати допомогу сину. Лікарем [PERSON] були проведені всі необхідні лікувальні заходи - введення розчинів та медикаментів. Стан пацієнта після надання допомоги в 22-00 год. стабілізувався. Про всі свої дії, призначення та стан хворого черговий лікар [PERSON] телефоном повідомив лікуючого лікаря [PERSON] і викликав його з дому у відділення. В 22-40 год у пацієнта виникло погіршення загального стану, зявився ціаноз шкіри, задишка, при аускультації легень - вологі хрипи. Лікуючий лікар [PERSON] разом з черговим лікарем [PERSON]\~ підключили пацієнта [PERSON] до апарату ШВЛ. Всі ці дії проводились згідно уніфікованого клінічного протоколу «Гостра дихальна недостатність», затвердженого наказом МОЗ № 34 від 15.01.2014р. і все ж в 23-10год. у хворого [PERSON] відбулась зупинка серцевої діяльності. Проводились реанімаційні заходи по відновленню життєвих функцій організму, проводилась неодноразова дефібриляція серця зі збільшення вольтажу до 360 Дж та непрямий масаж серця. Реанімаційні заходи проводились протягом\~ 40 хв, однак,\~ 12.08.2014р.о 23-50 год. була констатована смерть [PERSON] Представники відповідача в судовому засіданні вказували на розбіжності в експертних висновках, на неповне дослідження експертною комісією медичної документації, на обмеження\~ права відповідача провести повторну експертизу. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач, отримавши від лікаря [PERSON]\~ 120 000 грн. написала розписку, що не має претензій ні матеріального ні морального характеру. Відповідач поставив під сумнів законність наданого Висновку психологічної експертизи. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1200 ЦК України 1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.\~ Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у звязку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Як було зазначено вище, працівники КЗ КОР «Білоцерківського обласного онкологічного диспансеру», лікарі [PERSON] та [PERSON] були притягнені до кримінальної відповідальності та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у звязку з його примиренням з потерпілою [PERSON], а відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2017 року [PERSON], обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності Згідно п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Таким чином, при постановленні ухвал про звільненні [PERSON] і [PERSON] від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження\~ було встановлено, що діяння, яке постановлено вказаним особам за провину, дійсно мало місце, що це діяння містить склад злочину і зазначені особи винні в його вчиненні. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач в підтвердження своїх вимог посилається на те, що в результаті неправомірних дій відповідача їй було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 74020 грн. 74 коп., що включає: витрати на лікування [PERSON] на загальну суму 8979,64 грн., витрати на проведення судово-медичної експертизи - 3403,70 коп., витрати на поминальні обіди 23571,40 грн., витрати на поховання 4446 грн., витрати на виготовлення і встановлення надгробного памятника 27465 грн.. витрати на укладку плитки\~ біля памятника 1680 грн., витрати на ксерокс документів, набір тексту заяв 2210 грн.,\~ витрати на проїзд до Києва 2265 грн. Також, позивач, вважаючи даний розмір матеріальної шкоди безспірним, в уточненій позовній заяві просить віднести 74020 грн. 74 коп., на рахунок отриманих вже нею коштів в сумі 120 000 грн. від [PERSON] в процесі примирення, тобто, 120 000 74020,74 грн. = 45979,26 грн., а тому позивач зазначає, що відповідачу залишилося відшкодувати їй матеріальну шкоду\~ в сумі 5500 грн. (кошти витрачені на оплату психологічної експертизи) та 485 220,74 грн. сума завданої моральної шкоди. Суд не погоджується з визначеним позивачем розміром матеріальної шкоди в 74 020, 74 грн., оскільки дана сума є необґрунтованою й недоведеною. Так, в позовній заяві зазначено, що позивачем було витрачено кошти на лікування [PERSON] в розмірі 8979,64 грн., але матеріали справи містять належні й допустимі докази витрат на придбання ліків та лікування на\~ суму 5329 грн. 14 коп. (Т1. а.с.14-20).\~ Крім того, позивач віднесла до матеріальної шкоди витрати на ксерокс документів і набір тексту заяв, витрати за проїзд до м. Києва. Позивач пояснила, що їздила в м. Київ та подавала заяви в різні інстанції,\~ у МОЗ України. Всі ті поїздки і заяви були повязані з лікуванням, а потім зі смертю її сина, а тому є матеріальною шкодою. Однак, не має безперечних доказів в підтвердження витрат та що ці витрати\~ повязані саме з розглядом даної справи. Крім того, докази зазначених витрат є неналежними, не містять ні ціни, ні дати проведення оплат. Позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на поховання її сина 4446 грн. (ритуальні послуги, обрядові дії), витрати на виготовлення і встановлення надгробного памятника 27465 грн., витрати на укладку плитки\~ біля памятника 1680 грн. Матеріали справи містять підтвердження оплат зазначених витрат. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного [PERSON] України, викладеними у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відповідно\~ до\~ ст.459\~ ЦК\~ (\~ 1540-06 ) у випадку смерті потерпілого\~\~ організація\~\~ або\~\~ громадянин,\~\~ відповідальні\~\~ за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі,\~ яка\~ понесла ці\~ витрати.\~ Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами,\~ що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку\~ зі\~ смертю годувальника,\~ так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями,\~ що фактично понесли ці\~ витрати.\~\~\~ Витрати на виготовлення пам'ятників\~ і\~ огорож\~ визначаються, виходячи з\~ їх фактичної вартості,\~ але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. \~ Сторона позивача не надала доказів граничної вартості стандартного пам'ятника в цій місцевості. До матеріальної шкоди позивач відносить витрати на поминальні обіди, як витрати на поховання,\~ 23571,40 грн. Суд не погоджується із зазначеним, виходячи з наступного. Згідно положень ч.1 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~ поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій,\~ які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення\~ труни\~ з\~ тілом або\~ урни\~ з прахом у могилу або колумбарну нішу,\~ облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.\~ Ритуальні послуги\~ -\~ послуги,\~\~ пов'язані\~ з\~\~ організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які винний не зобов'язаний згідно ст. 1201 ЦК України. Таким чином, матеріалами справи підтверджено розмір витрат, які можливо віднести до матеріальної шкоди на суму 9775,14 грн. Суд не погоджується з позицією сторони відповідача з приводу повного відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди. Так, матеріали кримінального провадження містять розписку позивача про отримання від [PERSON] 120 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди внаслідок спричиненої смерті [PERSON], однак позивач зазначає, що дані кошти стосувалися, лише, примирення з лікарем [PERSON], і як наслідок, його було\~ звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України. Наявність у потерпілої особи цивільного права на відшкодування відповідної шкоди шляхом переведення її у грошовий еквівалент не може бути підставою для\~ обмеження кримінальної відповідальності винних залежно від\~ використання чи невикористання цього права і способу його здійснення. Адже цивільно-правове відшкодування шкоди і заходи кримінальної відповідальності мають різну юридичну природу і переслідують неоднакову мету.\~ Компенсація в порядку цивільного судочинства спрямована насамперед на\~ відновлення наскільки це можливо порушеного права потерпілого. Для досягнення зазначеної мети у випадках, коли втрачене людиною благо не може бути повернуто, оцінка шкоди у матеріальному вираженні як мірило відшкодування є необхідним засобом реалізації компенсаційного механізму. Щодо розміру моральної шкоди, позивач посилається на висновок за результатами проведення психологічної експертизи. Так, матеріали справи містять Висновок №1-31\\01 за результатами проведення психологічної експертизи, складений 31.01.2018року щодо психологічного дослідження для визначення характеру і ступеню моральних страждань завданих [PERSON] та її чоловікові, внаслідок смерті їх сина.(Т1. а.с.170-192). Згідно вказаного Висновку психологічної експертизи ситуація раптової смерті сина [PERSON], яка сталася 12.08.2014 року внаслідок надання пацієнту неякісної медичної допомоги, постала психотравмуючою для його матері, [PERSON], потягла погіршення соціально-психологічної якості життя обох батьків, тобто спричинила їм моральні страждання. Орієнтовний розмір компенсації заподіяних моральних страждань для батьків становить 207,5 мінімальних заробітних плат, що на час проведення експертного дослідження становило близько 770 000 гривень. Доводи сторони відповідача про неприйнятність висновку судово-психологічої експертизи,\~\~ яка\~ вказує лише на орієнтовний розмір відшкодування, суд\~ вважає необґрунтованими, оскільки висновок експертизи відповідно до ст. 76 ЦПК України є одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. \~ Крім того, відповідно до ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В ст.23 ЦК України вказано на те, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Визначаючи розмір відшкодування за спричинену позивачу моральну шкоду, який на думку суду буде відповідати характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань,\~\~ потерпілого,\~ вимогам розумності і справедливості суд виходить з\~ наступного. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.\~ Виходячи з наведеного та враховуючи часткове добровільне відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди в сумі 120 000 грн., суд вважає, що за рахунок відповідача підлягає до відшкодування позивачу моральна шкода, яка полягає в моральних\~ стражданнях внаслідок смерті її сина\~\~ на суму 50 000 грн. Позивач оплатила психологічну експертизу, проведену Українським центром судових експертиз в сумі 5500 грн. (Т.1 а.с.194), а також, позивач власним коштом оплатила\~ судово-медичну експертизу, проведену Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської ОДА в рамках кримінального провадження на суму\~ 3403,70 коп. Позивач безпідставно відносить вартість проведених експертиз до матеріального збитку, спричиненого внаслідок смерті її сина. Зазначені витрати не відносяться до матеріальної шкоди, оскільки кошти\~ на проведення експертиз слід відносити до судових витрат, що слідує з положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Отже, розмір судових витрат позивача по даній справі становить 9092 грн. 70 коп., що включає витрати на зазначені експертизи та кошти поштових відправлень учасникам судового процесу уточненої позовної заяви, що підтверджено відповідними квитанціями (Т.2 а.с.21). Зазначені кошти судових витрат\~ підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: partial