Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 25.11.1995 зареєструвала шлюб з відповідачем. Сімейне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, влаштування відповідачем постійних скандалів та сварок.Вважає, що подальше подружнє життя та збереження родини неможливе і суперечить її інтересам. Посилаючись на ці обставини, просила шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні 13 липня 2017 року позов підтримала і пояснила, що збереження сім'і є неможлимим, оскільки в останні роки спільного життя з відповідачем між ними часто виникають сварки, чоловік її ображає в присутності інших осіб, висновків не робить. В подальшому надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути за її відсутності. Відповідач позов заперечував і пояснив, що бажає зберегти сім'ю, оскільки вони з позивачем проживають разом і в них зараз нормальні стосунки. Зазначив, що незважаючи на це позивач не бажає відмовитись від позову. Вважає, що вони з дружиною помиряться, як це було раніше. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. В силу статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім'ї. Частинами третьою та четвертою ст.56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статі 109 цього Кодексу. Частиною третьою ст.109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересах одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оскільки позивач подальшого спільного життя і збереження сім'ї не бажає і наполягає на розірванні шлюбу не зважаючи на наданий сторонам судом строк для примирення, виходячи із законодавчо закріпленого принципу не можливості примушення чоловіка чи дружини до збереження шлюбу, враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, наведені обставини щодо взаємовідносин сторін та наполягання позивача на розірванні шлюбу, які вона підтримувала під час розгляду справи, суддійшов висновку, що за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та засадам добровільності шлюбу, який повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка. Про зміну прізвища після розірвання шлюбу відповідач не клопотала, що є підставою в силу ч.1 ст.113 СК України для залишення їй шлюбного прізвища. В зв'язку із задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved