Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, в якому просила: розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований виконкомом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області 30.04.2003 року, актовий запис № 08; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 1150 грн. на кожну дитину; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1290 грн. та сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 925 грн. Допустити в порядку пункту 1 частини першої ст. 430 ЦПК України негайне виконання рішення суду. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 30.04.2003 між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та поваги одне до одного, спільне життя у сторін не склалось. З 2017 року шлюбні відносини та ведення спільного господарства між [PERSON] та [PERSON] припинені. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з подружжя та їхнім дітям. Відповідач періодично цікавиться спільними дітьми, їх фізичним і моральним розвитком та іноді приймає участь у її вихованні. Відповідно до договору про надання платних освітніх послуг № 650/20-0 від 02.09.2020 року донька - [PERSON] , [INFO] , навчається у відокремленому підрозділі Приватного закладу освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету». Вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2020 року становить 25800 грн. Оплата вноситься щомісяця рівними частинами протягом навчального року. Тобто 2580 грн. щомісяця. Термін навчання 1 рік 10 місяців. Відповідно до Договору про надання платних освітніх послуг № 830/20-0 від 02.09.2020 року син - [PERSON] , [INFO] , навчається у відокремленому підрозділі Приватного закладу освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету». Вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2020 року становить 18500 грн. Оплата вноситься щомісяця рівними частинами протягом навчального року. Тобто 1850 грн. щомісяця. Термін навчання 3 роки 10 місяців. Позивач вважає справедливим і обґрунтованим розмір участі відповідача у додаткових витратах на дітей. На підставі викладеного, [PERSON] змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.03.2021 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Також, [PERSON] не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 15 вересня 2021 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане виконкомом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, запис № 08. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в свідоцтвах про народження дітей сторони записані їх батьками. Під час розгляду справи з`ясувалося, що сторони однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.12.2019 року виданою Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, витягу з Єдиного державного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3228-1468304-2018 вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу суд, враховуючи стійке волевиявлення направлене на розірвання шлюбу з відповідачем та обставини справи, вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів судом зазначається наступне. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батьків відповідно до положень Закону. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання дітей, суд враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, оскільки інше не доведено, тому має можливість надавати допомогу дітям та виконувати покладені на нього законом аліментні обов`язки, а тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1150 грн., на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дня подачі позову, а саме з 23.02.2021 року, до досягнення дітьми повноліття. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей судом зазначається наступне. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та Відокремленим структурним підрозділом Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету», в особі Хачатуряна Х.В. для [PERSON] укладений договір про надання освітніх послуг № 650/20-0 від 02.09.2020 року, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітніх послуг. Термін навчання 1 рік 10 місяців. Вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2020 року становить 25800 грн. Також, між [PERSON] та Відокремленим структурним підрозділом Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету», в особі Хачатуряна Х.В. для [PERSON] укладений договір про надання освітніх послуг № 630/20-0 від 02.09.2020 року, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітніх послуг. Термін навчання 3 роки 10 місяців. Вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2020 року становить 18500 грн. Відповідно до вказаних договорів оплата за навчання дітей повинна вноситися щомісячно в розмірі 2580 грн. та 1850 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача щомісячно 50 % від необхідної суми з оплати навчання дітей, що становить 1290 грн. та 925 грн. З долучених до матеріалів справи дублікатів квитанцій вбачається, що [PERSON] сплачувала кошти за навчання своєї доньки [PERSON] за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року та за навчання свого сина [PERSON] за період з листопада 2020 року по лютий 2021 рокуна загальну суму 24 500 грн. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Суд приходить до висновку, що позивачем доведені обставини необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання: доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1290 гривень, щомісячно починаючи з 01.09.2020 року по термін навчання передбачений договором про укладення платних освітніх послуг № 650/20-0 від 02.09.2020 року, та сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 925 гривень, щомісячно починаючи з 07.09.2020 року по термін навчання передбачений договором про укладення платних освітніх послуг № 830/20-0 від 02.09.2020 року. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 908 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у сумі 1816 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved