Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації, посилаючись на те, що 23 січня 1996 року позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] було отримано свідоцтво про право владності на житло , що розташоване за адресою: [ADDRESS] . По 1/2 частині. [INFO] [PERSON] помер, свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 13 лютого 2017 року. 21 грудня 2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 другу частину будинку. 19.04.2019 позивач отримав довідку вихідний номер 02-46/592, що видана виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради, в якій вказано, що родина відповідачів з прізвищем Ізюмець зареєстрована з 15.10.2003 року. Факт реєстрації відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується вище вказаною довідкою. Вище вказані особи ніколи не проживали у повивача в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та не знайом і позивачу. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійснені прав власника позивача, який не може вільно користуватись будинком. З огляду на те, що відповідачі добровільно відмовляються знятися з місця реєстрації, позивач за цим позовом вимушений просити суд про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з місця реєстрації. Жодних правових підстав для проживання та реєстрації у вищевказаному житловому приміщенні у відповідачів немає. Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16: Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК У PCP закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній класності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої етапі 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримав та прохав його задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча заздалегідь повідомлялися належним чином про день та час розгляду справи про що маються докази в матеріалах справи, а саме копія оголошення на сайті «Судова влада». Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 січня 1996 року позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] було отримано свідоцтво про право владності на житло , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , по [ADDRESS] частині. [INFO] [PERSON] помер, свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 13 лютого 2017 року. 21 грудня 2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 другу частину будинку. 19.04.2019 позивач отримав довідку вихідний номер 02-46/592, що видана виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради, в якій вказано, що родина відповідачів з прізвищем Ізюмець зареєстрована з 15.10.2003 року. Факт реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується вище вказаною довідкою. Відповідачі ніколи не проживали у будинку повивача , що розташований за адресою: [ADDRESS] , та не знайомі позивачу. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійснені прав власника позивача, який не може вільно користуватись будинком. З огляду на те, що відповідачі добровільно відмовляються знятися з місця реєстрації, позивач за цим позовом вимушений просити суд про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з місця реєстрації. Жодних правових підстав для проживання та реєстрації у вище вказаному житловому приміщенні у відповідачів немає. Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16: Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК У PCP закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній класності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої етапі 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім`ю спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 283 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися свої житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405; ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку і (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім і власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України право на житлове приміщення за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача зберігається протягом шести місяців. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є: право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідачі у будинку належному позивачу не проживали, не перебувають у родинних відносинах з власником майна (позивачем по справі) а отже вважаються такими, що втратили право користування будинком. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved