Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона, діючи в інтересах довірителя [PERSON], звернулась до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку від 20/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], після смерті [INFO] матері - [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.11.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на те, що згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 серпня 2012 року, за [PERSON] та померлою [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування на 20/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Однак вказаним рішенням суду не визначено частку кожного із співвласників. Зазначене рішення суду було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, за [PERSON] та померлою [PERSON] наступним чином: в графі «вид спільної власності» вказано: «спільна сумісна», в графі «розмір частки» вказано «20/200». Тобто, реєстраційною службою самостійно було визначено частку кожного із співвласників, те невірно вказано вид спільної власності, а саме: замість «спільна часткова» вказано «спільна сумісна». Із-за вказаної помилки позивачі позбавлені можливості розпоряджатися своєю власністю, оскільки вони мають право на виділ їм часток у спільній власності. Просить визначити, що на день смерті [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] та [PERSON] належало по 20/200 частці кожному у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 20/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO]. Представник позивачів в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з«явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Пояснила, що під час реєстрації 27.05.2013 року державним реєстратором Держаної реєстраційної служби України Корюк Т.В. (м.Київ) була допущена помилка. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника третьої особи, судом встановлено, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] померла матір позивача [PERSON] - [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ріпкинського районного управління юстиції у Чернігівській області складено актовий запис № 67 від 22 липня 2014 року. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Брусило С. О. 9 липня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №157, [PERSON] призначила своїм спадкоємцем дочку - [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується актовим записом № 41 свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 29 липня 2014 року відділом ДРАЦС Ріпкинського РУЮ Чернігівської області. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 29.07.2014 року №00014240677, після одруження [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». Із витягу №38191683 від 21.08.2014 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №180/2014 слідує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею за заповітом всіх прав та обов'язків, що належали її матері на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 серпня 2012 року у справі 2114/7266/12, [PERSON] та [PERSON] належить право власності на 20/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Згідно витягу №39301345 від 18.06.2015 року, зазначене рішення суду було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні: вказано, що за [PERSON] та померлою [PERSON] в графі «вид спільної власності» - «спільна сумісна» та в графі «розмір частки» - «20/200». Однак при реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Комсомольського РУЮ у м. Херсоні було допущено помилку при визначенні виду власності, а саме - невірно вказано вид спільної власності: замість «спільна часткова» вказано «спільна сумісна». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ч.1 ст.328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Ч.3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 передбачено, що при проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб'єкта цього права такі відомості: 3) вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності); 4) розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Ч.1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Аналізуючи норми чинного законодавства, слідує, що у разі визначення частки кожного із співвласників державний реєстратор визначає вид спільної власності - як часткова. Щодо наявності помилки під час реєстрації також не заперечувала представник реєстраційної служби Комсомольського РУЮ у м. Херсоні в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON], як власники, мають право на виділ їм часток у спільній власності у житловому будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved