Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що 19 листопада 2016 року померла її мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями № 38 по вул. Єнісейська в м. Нікополі Дніпропетровської області, яка належала їй на підставі, яка належала їй на підставі рішення Народного суд м. Нікополі від 16 жовтня 1974 року. За життя, а саме, 03 листопада 2011 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1440, згідно якого, все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповіла позивачу. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті [PERSON] відсутні. Позивач прийняла спадщину після смерті матері та звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою від 13 грудня 2018 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON]В відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що нею не надано документ, що підтверджує право власності [PERSON] на спадкове майно. Зважаючи на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], прийняла спадщину у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно до дня смерті матері проживала разом з нею за адресою: Дніпропетровська область м. Нікополь, вул. Єнісейська, буд. 38 та враховуючи те, що спадкодавець правомірно набула право власності на спірну частину житлового будинку, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями № 38 по вул. Єнісейська в м. Нікополі Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.47). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, надала суду заяву, в якій просила розглянути справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.49-51). Оскільки відповідач в повному обсязі визнала позов [PERSON] суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19 листопада 2016 року померла [PERSON], яка доводиться матір'ю позивачу (а.с.5,7,8). Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями № 38 по вул. Єнісейська в м. Нікополі Дніпропетровської області, який належав спадкодавцю [PERSON] (прізвище якої на той час було «Малишко») на підставі рішення Народного суду м. Нікополя від 16 жовтня 1974 року (а.с.9). Інша Ѕ частина вказаного житлового будинку з надвірними будівлями належить позивачу [PERSON] на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року. Рішення набуло чинності 23 грудня 2011 року (а.с.17,18). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 03 листопада 2011 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1440, яким все своє майно, де б воно знаходилось і з чого б воно не складалося заповіла позивачу [PERSON] (а.с.11). Осіб, які б мали обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. 13 грудня 2018 року позивач звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказана заява була зареєстрована в реєстрі за № 1317 (а.с.33). Однак 13 грудня 2018 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] своєю постановою відмовив [PERSON]В у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.19, 39 на звороті). У суду не викликає сумніву той факт, що частина спірного житлового будинку дійсно належить спадкодавцю, оскільки дані обставини підтверджуються рішенням Народного суду м. Нікополя від 16 жовтня 1974 року (а.с.9-10), а також довідкою КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 2860 від 01 грудня 2011 року (а.с.48). Враховуючи те, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині немає, та приймаючи до уваги те, що спадкодавець правомірно набув право власності на спірне спадкове майно, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область м. Нікополь вул. Єнісейська, буд. 38, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 19 листопада 2016 року в м. Нікополі Дніпропетровської області. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved