Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 13.08.1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськвиконкому Полтавської області, актовий запис №1289, в обгрунтування позовних вимог вказала, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] який проживає з матірю та перебуває на її утриманні, а також повнолітню доньку [PERSON] [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємо порозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільногогосподарства та виховання дітей. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі і в присутності дітей, що ображає її честь та гідність. Постійно предявляє необгрунтоване претензії, що робить спільне життя не припустимим. Спільне господарство не ведеться з 2011 року . Фактичні шлюбні відносини припинені з 2013 року. Втрачені всі фізичні та духовні звязки. Також позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 30% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Син проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні, відповідач добровільно допомоги не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, також не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 30 % з усіх його видів заробітку (доходу). Заперечував проти зміни прізвища сина з [PERSON] на Кулікова. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. 13.08.1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськвиконкому Полтавської області, актовий запис №1289. (а.с.4) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9-10) Спільне господарство сторонами не ведеться з 2011 року . Фактичні шлюбні відносини припинені з 2013 року. Втрачені всі фізичні та духовні звязки. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітніх дітей, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з положень\~ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до\~ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів,\~згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів,\~а також те,\~що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Згідно зі\~ ст.\~191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд роз'яснює,\~що згідно зі ст.\~192 СК України\~розмір аліментів,\~визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками,\~може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,\~погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Беручи до уваги, що відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання сина та визнання відповідачем аліментів у розмірі 30% з усіх видів його заробітку (доходу), суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 30% з усіх видів заробітку відповідача. Відповідно до ч.4 ст.148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Щодо позовної вимоги позивача щодо зміни прізвища сина, суд вважає за необхідне відмовити, так як позивачем не наведено обставин, які б вказували на необхідність зміни прізвища дитини з урахуванням її інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial