Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 25% від грошового забезпечення, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до його повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з [PERSON] з 26 липня 2003 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дитину [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року подружніх стосунків вони не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, неповнолітній син проживає разом з нею. Причиною розпаду сімї стали різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. До того ж, вона має намір створити сім'ю з іншим чоловіком. За таких обставин вважає, що їх шлюб існує формально і його збереження вже не можливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Оскільки домовленості з приводу утримання сина між ними не досягнуто, бажає щоб аліменти стягувалися у судовому порядку. Вказала, що відповідач є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення, аліменти на утримання інших осіб не сплачує. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд позов задовольнити та розглянути справу у її відсутність, після розлючення бажає мати прізвище [PERSON]. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26 липня 2003 року знаходяться у шлюбі, зареєстрованому у Богданівській сільській раді Знамянського району Кіровоградської області, за актовим записом №15. Дошлюбне прізвище позивача - Скуйбіда (а.с. ). Від спільно життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с. 8). Подружні стосунки між сторонами припинені. Дитина проживає разом з матірю. Довідок про доходи сторонами, не надано. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей.\~\~\~\~\~ За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не зявився, у звязку з чим розгляд справи проводився заочно, вважаючи, що шлюб існує лише формально і примирення між сторонами не можливе, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обовязок є особистим, індивідуальним обовязком як матері, так і батька. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України має враховувати матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи те, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоровя відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, який знаходиться на повному утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до її повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного ст.ст.24, 104, 105, 110, 112, 113, 180 - 183, 191 СК України, та

Outcome: approved