Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду зі вказаним позовом до відповідачів та просила ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує її честь і гідності та порушує права на недоторканість ділової репутації інформацію, поширену відповідачами в колективній заяві від 09 квітня 2014 року на ім'я генерального директора Укрзалізниці [PERSON] , в якій вказали, що підставою для їх звернення послужили факти вчинення нею, [PERSON], корупційних діянь, грубого порушення чинного законодавства по відношенню до охоронюваних законом прав та інтересів працівників та пацієнтів ДЗ «ДКЛ станції Харків СТГО «ПЗ» (Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Харків статутного територіально-галузевого об'єднання» Південна залізниця»), та стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 6000грн. При цьому позивач посилалась на наступне. Вона з 12 квітня 2010 року відповідно до наказу №66/ос від 12.02.2014 року обіймає посаду завідувача відділенням профілактики та медичних оглядів ДЗ «ДКЛ станції Харків СТГО «ПЗ»,з 29 березня 2011 року є головою постійно діючої лікарсько-експертної комісії. 11 квітня 2014 року відповідачі звернулися до генерального директора Укрзалізниці [PERSON] з колективною заявою, у якій виклали недостовірну негативну інформацію щодо неї, а саме : вчинення нею корупційних діянь, грубого порушення чинного законодавства по відношенню до охоронюваних законом прав та інтересів працівників та пацієнтів ДЗ «ДКЛ станції Харків СТГО «ПЗ» .У вказаній заяві відповідачами на шести аркушах були викладені конкретні факти начебто її протиправних, неетичних, непрофесійних дій. Вона вважає, що зазначена у вказаній колективній заяві відповідачів інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо,та такою що, на її переконання , порушує її немайнові права та стосується конкретних фактів, обов'язок доказування достовірності яких покладається на відповідачів. Позивач вважає, що поширення відповідачами неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення їх до неї , що у свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності. Поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь. Також, в результати чого значно знизилась оцінка її професійних якостей третіми особами,її професійні здібності були поставлені під сумнів пацієнтами, співробітниками те керівництвом. Після вказаного колективного звернення щодо неї постійно тривають службові розслідування, що принижує її професійний авторитет та загальну оцінку її якостей як добропорядної людини. Внаслідок вказаних вище порушень її прав відповідачами,вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 6000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 червня 2014 року ( ас.40, 46), позов підтримала, надала вищевказані пояснення та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилася. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, у судове засідання з'явився їх представник, адвокат Самойленко Л.В., яка діє на підставі ордеру, витягу з договору та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ( а. с. 41-43). Відповідачі надали суду письмові заперечення, проти позову заперечували, представник відповідачів також проти позову заперечував, посилаючись на те, що їх колективне звернення було направлено до їх вищого керівництва - генерального директора Укрзалізниці щодо грубого порушення чинного законодавства службовою особою державного закладу, в заяві були викладені тільки фактичні дані, щодо [PERSON], що в подальшому підтвердилось перевірками, тому вважають, що вказане звернення не може розцінюватися таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справа, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні було встановлено та не спростовано сторонами, що [PERSON]з 12 квітня 2010 року відповідно до наказу №66/ос від 12.02.2014 року обіймала посаду завідувача відділенням профілактики та медичних оглядів Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Харків статутного територіально-галузевого об'єднання» Південна залізниця», з 29 березня 2011 року була головою постійно діючої лікарсько-експертної комісії. ДЗ «ДКЛ станції Харків СТГО «ПЗ» 11 квітня 2014 року відповідачі звернулися до генерального директора Укрзалізниці [PERSON] з колективною заявою щодо грубого порушення чинного законодавства службовою особою державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Харків статутного територіально-галузевого об'єднання» Південна залізниця»,[PERSON] та що до звільнення останньої із займаної посади з причин її невідповідності займаної посади внаслідок недостатньої кваліфікації, в якій виклали конкретні факти відносно [PERSON], які вважали неправомірними та просили провести перевірку правомірності призначення її на посаду завідуючої відділенням профілактики та медичних оглядів ДЗ «ДКЛ станції Харків СТГО «ПЗ»; провести службову перевірку у відношенні [PERSON] на предмет викладених у заяві фактів грубого порушення вимог чинного законодавства; звільнити [PERSON] із займаної посади та про прийняте рішення та вжити заходи проінформувати заявників письмово у встановлені законодавством строки ( а.с.7-15). Вказане колективне звернення державною адміністрацією залізничного транспорту України Укрзалізниця було розглянуто. По факту колективного звернення проведена перевірка за участю фахівців медичної, юридичної служб, служб кадрової і соціальної політики та служби контролю і внутрішнього аудиту Південної залізниці, була створена комісія. Робота комісії по розгляду звернення проходила в присутності та за участі заявників. В результаті перевірки деякі факти, викладені у зверненні, підтвердилися, було прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].( а.с.51). Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі; передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, суд вважає, що відповідачі у колективній заяві фактично виражали свою суб'єктивну думку стосовно позивача , висловлювання відповідачів у вказаній заяві є їх оціночними судженнями відносно позивача. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд вважає, що характер інформації, яка викладена відповідачами у колективній заяві від 09.04.2014 року є оціночними судженнями, а тому, в силу ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, а тому суд відмовляє у задоволенні позову. Така думка викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 29 січня 2014 року по справі №6-46025св13. Оскільки відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed