Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування зазначивши, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними розірваний. З моменту розлучення по теперішній час відповідач не забезпечує дитину харчуванням, оздоровленням, медичним доглядом та лікуванням, свідомо ухиляється від спілкування з ними. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача [PERSON] надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, задоволення позову та не заперечення проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за відсутності представника, задоволення позову з урахуванням прав та законних інтересів дитину. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 02.09.2005 року, актовий запис № 314 (а. с. 6) На підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19.05.2005 року, яке набрало чинності 21.06.2005 року, 22.06.2005 року видано виконавчий лист № 2-2279/2005 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12.05.2005 року і до повноліття дитини (а. с. 7). Згідно довідки-розрахунку Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя № В17/ від 01.03.2017 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] станом на 15.04.2014 року складає 2859,52 грн. (а. с. 8). Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 08.07.2010 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, призначено покарання у вигляді обмеження волі строком 2 (два) роки 1 (один) місяць (а. с. 29). Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її зовнішнього світу. Перелічені докази в своїй сукупності підтверджують той факт, що відповідач належним чином не виконує покладені на нього ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язки щодо піклування про здоров'я своєї дитини, її духовного та морального розвитку, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO], суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно останнього. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 166-167 СК України,

Outcome: approved