Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 31.01.2016 року (дня останнього фактичного надання грошових коштів), а також визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з позивачем за її адресою. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з [PERSON] з 11 червня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам'янського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року. Від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Оскільки шлюбні відносини між ними припинено, проживають окремо, дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, платником аліментів не являється. До того ж, відповідач неодноразово без її попередження забирав дочку з дитячого садка і внаслідок таких несподіваних побачень дитина ставала занадто агресивною та емоційно виснаженою. За таких обставин вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься її заява, в якій вона просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Представник Органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2015 року рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її утриманні. Відповідно до положень ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 цього ж Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням того, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, яка здійснює за нею догляд, утримує, виховує, забезпечує духовний і моральний розвиток, відповідач правом надання доказів на спростування доводів позивача не скористався, позовні вимоги визнав у повному обсязі, між батьками по суті досягнуто домовленості про місце проживання їхньої малолітньої дитини, встановивши відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з матір'ю, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір'ю [PERSON] При цьому, суд враховує, що за умови проживання дівчинки з матір'ю батько малолітньої має достатньо можливостей впливати на виховання доньки і формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів, батько об'єктивно не позбавлений можливості щоденного спілкування з дочкою. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання малолітньої доньки, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., набула чинності для України з 27.09.1991 р.), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України має враховувати матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров'я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки [PERSON], яка знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до її повноліття, розпочавши їх стягнення від дня пред'явлення даного позову до суду, тобто з 23.05.2016 року. Аліменти за минулий час не можуть бути присуджені, оскільки позивачем не подано суду доказів того, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З огляду на зазначене судовий збір сплачений позивачем за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягнення з відповідача на її користь, а судовий збір у частині позовних вимог про стягнення аліментів в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки позивача в цій частипні звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial