Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд захистити її права та законні інтереси у спосіб, передбачений законом, а саме: визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки CHEVROLET, модель NIVA 21230, тип - легковий універсал, рік випуску - 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER], належний на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.03.2011 року Ставищенським РЕВ при УДАІ ГУМВС в Київській області [PERSON], який помер [INFO], визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 автомобіля марки CHEVROLET, модель NIVA 21230, тип - легковий універсал, рік випуску - 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER], належного на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.03.2011 року Ставищенським РЕВ при УДАІ ГУМВС в Київській області [PERSON], який помер [INFO] року; визнати за нею право власності на 1/3 частку спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO], що складається з 1/2 автомобіля марки CHEVROLET, модель NIVA 21230, тип - легковий універсал, рік випуску - 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER], належного на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.03.2011 року Ставищенським РЕВ при УДАІ ГУМВС в Київській області, без сплати компенсації відповідачам; провести взаємозалік вартості часток спадкового майна, що належать відповідачам: [PERSON] та [PERSON] у вигляді по 1/3 частці спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO], що складається з 1/2 автомобіля марки CHEVROLET, модель NIVA 21230, тип - легковий універсал, рік випуску - 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER], належного на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.03.2011 року Ставищенським РЕВ при УДАІ ГУМВС в Київській області, та витратами, понесеними нею, [PERSON] на поховання у розмірі 58 319 грн і визнати за нею право власності на 1/3 частину автомобіля. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Місцем відкриття спадщини після його смерті є с. Кирдани Таращанського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не складав. 10.03.2011 року, за час спільного проживання з [PERSON] вони придбали легковий автомобіль марки CHEVROLET, модель NIVA 21230, тип - легковий універсал, рік випуску - 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане 11.03.2011 року Ставищенським РЕВ при УДАІ ГУМВС в Київській області на ім'я [PERSON]. Вартість автомобіля 95068.77 грн. за. Зазначає, що оскільки даний автомобіль був придбаний ним в період шлюбу, він є спільною сумісною власністю подружжя і її як дружині належить 1/2 частина даного автомобіля. Крім того, особисто нею було понесено витрати на поховання спадкодавця та облаштування місця поховання (встановлено пам'ятник). Також, за її кошти було проведено поминальні обіди. Загальна сума витрачених коштів на поховання та проведення поминальних заходів складає 58 319 грн. Всі ці витрати підтверджуються відповідними накладними та квитанціями. В даному випадку ці витрати повинні бути пропорційно сплачені кожним із спадкоємців. В свою чергу, вона пропонувала відповідачу 2 повернути частину витрачених на поховання коштів. Проте вона ігнорує дані прохання. Тому, вважає, що ці витрати повинні бути стягнуті за рахунок неоформленого спадкового майна, а саме часток у автомобілі, вартість якого 95068,77 грн. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: вона, відповідач 1 - її неповнолітня донька - [PERSON] та відповідач 2 дочка померлого (від іншого шлюбу) [PERSON] Отже, кожен із них має право на 1/3 частину спадкового майна. Всі спадкоємці звернулися до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. було відкрито спадкову справу за № 124/2017 і видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Проте, у видачі Свідоцтва про право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, тобто на 1/2 частину легкового автомобіля та Свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку 1/2 частини цього автомобіля її відмовлено і запропоновано звернутися до суду, оскільки відповідач 2, донька померлого (від іншого шлюбу), не визнає той факт, що автомобіль є спільним майном подружжя. Про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку 1/2 частини автомобіля нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за від 26.06.2018 року за № 352/02-14. В зв'язку з чим, позивач просить суд без виплати компенсації відповідачам визнати за нею право власності на весь автомобіль (1/2 частина як спільно набуте в шлюбі майно, 1/2 як компенсація за рахунок витрачених коштів на поховання). Ухвалою суду від 25.07.2018 позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей та сім'ї Таращанської РДА Київської області та призначено підготовче судове засідання на 13.08.2018, яке відкладено до 25.09.2018 за клопотанням відповідача [PERSON] 04.09.2018 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що позовна заява підлягає відмові у повному обсязі та у суду відсутні законні підстави для задоволення вказаного позову. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля в порядку поділу майна подружжя, а саме що майно придбане за спільні кошти. Автомобіль був особистою власністю [PERSON], що підтверджується доданим до позовної заяви свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Позивачем не додано договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, а саме що автомобіль належить подружжю, або належить [PERSON], наявність доходів у позивача на час придбання автомобіля. Вказує, що все належне спадкодавцеві майно спадкується на загальних підставах, спірний автомобіль підлягає спадкуванню по 1/3 частині на кожного. 24.09.2019 до суду надійшла відповідь на відзив згідно якої, позивач вважає помилковою позицію відповідача [PERSON] відносно невизнання останньою факту придбання у шлюбі спадкового автомобіля та відносно того, що вона має право на 1/3 частину автомобіля. 17.10.2018 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач [PERSON], зокрема, зазначає, що 1/3 частини спірного автомобіля є значною для неї, оскільки її 18 років, неодружена, навчається. Позивач здійснила оцінку автомобіля, однак не внесла на депозитний рахунок суду коштів щодо сплати її компенсації на вказаний автомобіль та визнання за нею права власності. Суд повинен встановити дійсну ринкову вартість автомобіля на час розгляду справи та прийняти рішення по суті. Вважає необґрунтованими доводи позивача про визнання за нею права власності без сплати компенсації. Оскільки позивач фактично користується спірним автомобілем, а між співвласниками склалися неприязні відносини і спільне володіння та користування даним майном є неможливим, то відповідно до ст. 364 ЦК України суд може лише стягнути компенсацію вартості автомобіля на користь відповідача та припинити її право власності, однак позивач таких вимог не ставить. В зв'язку з чим, прохала відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Зазначила, що одружилась з [PERSON] у 2005 році. Спірний автомобіль вони придбали з чоловіком 11.03.2011 року в період шлюбу. Гроші давала її мати [PERSON], десь дев'ять-десять тисяч доларів. Вона їздила разом з чоловіком у Київ, придбали автомобіль на підприємстві, це була інкасаторська машина, в неї вже був якийсь пробіг. На реєстрації автомобіля була присутня разом з чоловіком. В технічному паспорті автомобіля, що вона має право користування автомобілем. При купівлі вона надавала свою згоду, при реєстрації автомобіля - також. Оцінка автомобіля проводилась за її згодою. На спадкове майно, а саме: будинок і землю, вже право власності оформили, по одній треті кожному зі спадкоємців. Представник позивача адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити. Законний представник відповідача малолітньої [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнала в повному обсязі. Зазначила, що гроші на придбання автомобіля, а саме дев'ять тисяч доларів, надавала саме вона зі своїм чоловіком. Гроші надавали саме сім'ї, а не [PERSON] [PERSON] не надавала допомогу на поховання [PERSON], а також потім ніяких коштів не відшкодувала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов визнала частково. Зазначила, що визнає, що оскільки спірний автомобіль придбаний в період шлюбу, то одна друга автомобіля належала її батьку [PERSON], а ще одна друга його жінці [PERSON] Тобто, одна друга частина автомобіля, яка належала її батьку [PERSON] має спадкуватися порівну між нею, [PERSON] та [PERSON] Їй не відомо за чиї кошти відбулося поховання [PERSON] і яка сума не це витрачена. На похоронах вона була присутня. Їй не відомо, хто встановлював пам'ятник. Зараз вона не працює, навчається, знаходиться на утриманні матері. Не визнає позовні вимоги в частині позбавлення її права на частку у спадковому майні - автомобілі, без проведення компенсації їй вартості її частки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позицію відповідача [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім'ї Таращанської РДА Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача [PERSON] Заслухавши думку сторін по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який проживав та був зареєстрований по [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не складав. (а.с.123) На момент смерті [PERSON] з 07.06.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем.(а.с.125) 10.03.2011, за час спільного проживання, сторони придбали легковий автомобіль марки CHEVROLET, модель NIVA 21230, тип - легковий універсал, рік випуску - 2006 р., реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.03.2011 року Ставищенським РЕВ при УДАІ ГУМВС в Київській області, вартістю 95068,77 грн за [PERSON].(а.с.40). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на зазначений вище автомобіль. Позивач в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги на спадкове майно. Крім того, спадкоємцями на спадкове майно першої черги за законом в силу ст. 1261 ЦК України відповідач по справі: дочка спадкодавця [PERSON], дочка спадкодавця від іншого шлюбу - [PERSON].(а.с.126, 127). У визначений законодавством строк сторони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом щодо житлового будинку та земельних ділянок, по одній третій кожному зі спадкоємців: [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.132-139). 26.06.2018 позивач звернулася до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. із заявою про видачу в цілому на її ім'я Свідоцтва про право на спадщину на легковий автомобіль. Проте, нотаріус постановою № 352/02-14 від 26.06.2018 відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявлені права [PERSON] не відповідають наявним правовстановлюваним документам на майно за матеріалами спадкової справи № 124/2017, так як власником транспортного засобу за даними технічного паспорту є померлий [PERSON](а.с.140-142). Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов'язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду 464/7011/16-ц від 27.02.2019 року та Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно зі ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, судом достовірно встановлено, що автомобіль марки CHEVROLET був придбаний подружжям в період шлюбу, а тому відповідно до ст. 60 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у власності складають по 1/2 частині. Оскільки [PERSON] помер, то в даному випадку інші учасники спільної сумісної власності мають право звернутися до суду з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому має місце спадкування за законом. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Тому, суд вважає за необхідне визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на автомобіль становить одну другу частину, яка спадкується на загальних підставах. Тобто кожен із спадкоємців має право на одну третю частку з однієї другої частини (що становить одну шосту частину автомобіля). Отже, в даному випадку, позивачу належить одна друга частина автомобіля на праві спільної сумісної власності подружжя, та одна шоста частина на праві на спадщину, а всього дві третини частини автомобіля. Стосовно уточнених позовних вимог позивачки про визнання за нею права власності на 1/3 частку спадкового майна, що складається з 1/2 автомобіля без сплати компенсації відповідачам та проведення взаємозаліку часток спадкового майна, що належать відповідачам та витратами понесені нею на поховання у розмірі 58319 грн і визнання за нею право власності на 1/3 частину спадкового автомобіля, суд зазначає наступне. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено ст. 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Суд зазначає, що припинення права відповідача [PERSON] на частку у спільному майні - автомобілі, завдасть істотної шкоди істотної шкоди інтересам [PERSON], оскільки вона навчається, не працює, знаходиться на утриманні матері. Крім того, позивачем не визнається сама можливість надання компенсації відповідачу [PERSON] за припинення права на частку у спільному майні. Суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок взаємозаліку часток спадкового майна, що належать відповідачам [PERSON], [PERSON] з витратами , понесеними позивачем на поховання, не передбачений законодавством, та не ґрунтується на положеннях норм ст.ст. 364, 365,1232 ЦК України. Сам по собі обов'язок спадкоємців, передбачений ст. 1232 ЦК України, відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них на поховання спадкодавця, не свідчить про можливість позбавлення спадкоємців своєї частки у спадковому майні. Крім того, суд вважає, що визнання позову відповідачем [PERSON] та її законним представником [PERSON] суперечить закону та порушує права [PERSON] На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача 2/3 від половини понесених позивачем витрат по оплаті судового збору в розмірі 316,89 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 666,66 грн, витрат, пов'язаних із залученням експерта в розмірі 133,33 грн, а всього 1116,88 грн. Враховуючи положення ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та те, що головуючий у справі - суддя Зінкін В.І. згідно наказу голови суду № 2-В від 13.03.2019 з 25.03.2019 по 04.04.2019 перебував додатковій відпустці, повний текст рішення суду складено 05.04.2019. На підставі викладеного,

Outcome: partial