Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Богданівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, в якому просить встановити факт прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Одночасно просить визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги обгрунтувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON] На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося. У день її смерті відкрилася спадщина, до спадкової маси якої ввійшов житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, розташований по [ADDRESS]. Даний будинок остання побудувала в 1970 році, на земельній ділянці, яка була виділена їй з земель державного фонду Богданівської сільської ради в розмірі 0,15 га на підставі виписки з протоколу №4 засідання виконкому Богданівською сільською радою від 20 березня 1967 року, проте не здійснила реєстрації права власності на нього. Нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавці. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача Богданівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій визнає позовні вимоги [PERSON], не заперечує проти визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року в селі Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області (а.с.5). Згідно з заповітом від 4 березня 1996 року, зареєстрованому в реєстрі за №17, [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила заповітне розпорядження, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 8). Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР №152 свідчить про те, що [PERSON] на підставі виписки з протоколу №4 засідання виконкому, Богданівською сільською радою від 20 березня 1967 року виділена земельна ділянка в розмірі 0,15 га з земель державного фонду Богданівської сільської ради. Місце будівництва: [ADDRESS] (а.с. 14-15). Забудова ділянки дозволена рішенням Знам'янської районної Ради депутатів трудящих від 22 листопада 1967 року (а.с. 16). Наявність забудови по [ADDRESS] підтверджується довідкою характеристикою та технічним паспортом на житловий будинок виготовленими на замовлення позивача, де поміж іншого вказано, що будинок побудовано в 1970 році, його дійсна вартість 61670 грн. Інформація стосовно забудовника чи власника, відсутня (а.с.7, 8-11). Відповідно до довідки Богданівської сільської ради, [PERSON] на день своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. За вказаною адресою проживала одна. Від її імені 4 березня 1996 року в сільській раді посвідчувався заповіт за №17 (а.с. 12). Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа за №37/2014 (а.с. 29). З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернулася її дочка [PERSON] На спадщину [PERSON], яка складається з житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та вкладів, що знаходяться в ПАТ «Держайний ощадний банк України», їй видано свідоцтво про право на спадщину. При цьому, постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 19 серпня 2014 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] їй відмовлено, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на будинок. Інших заяв від інших спадкоємців не надходило (а.с. 13, 36-77). Довідка Богданівської сільської ради свідчить про те, що [PERSON] була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27 вересня 2012 року, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Із цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, те, що спадкодавець спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] Разом з цим, вимога позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки спадщина відкрилася після 1 січня 2004 року. На підставі викладеного, ст.ст. 331, 328, 1216, 1218, 1233, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року та

Outcome: partial