Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з тих підстав, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі, але фактично в ній не проживає більше одного року, комунальні послуги не сплачує, особисті речі відповідача у спірній квартирі відсутні, має тимчасове помешкання в Курській області Російської Федерації. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалою заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.5) Відповідач [PERSON] зареєстрована за спірною адресою, про що свідчить довідка КОЖК «Призма» №293 від 18.05.2015 р. та інформаційна довідка з реєстру територіальної громади м. Харкова. (а.с.6,11) З 2014 року відповідач не проживає у спірній квартирі, що підтверджується актом.(а.с.7) Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються даним майном для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України, житлові будинки (квартири), що знаходяться в особистій власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власник не може бути позбавлений права користування житловим будинком. Відповідно до вимог ст. 398 ЦК України право володіння чужим майном, в даному випадку квартирою, виникає на підставі договору з власником, а також на інших підставах встановлених законом. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Договору між сторонами про право користування спірним житлом не було, інші підстави, передбачені законом, судом не встановлені. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріалами справи встановлено, що відповідач більше року в спірній квартирі не мешкає, що свідчить про те, що відповідач втратила інтерес до спірної квартири та відмовилася від проживання та користування нею. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладенного,

Outcome: approved