Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, зазначивши, що 07 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З жовтня 2011 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, дитина залишилась проживати з нею. 29 листопада 2012 року відповідач взяв до себе сина, щоб провести з ним деякий час та їй його не повернув, повністю ізолював дитину від неї. З того часу син проживає разом з батьком, а тому вона була змушена бачитись з сином крадькома. 27 лютого 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. В березні 2013 року, щоб мати офіційний документ і бачитись з сином на правомірно, позивач звернулась до органу опіки та піклування і їй були призначені дні побачень - кожну першу та третю п'ятницю з 16:00 год. до 18:00 год. неділі. Однак рішення комісії відповідач не виконує. Вважає, що син повинен проживати з нею, оскільки вона має постійну роботу, працює на державній службі понад 10 років, має стабільний дохід, достатній для того, щоб утримувати сина. Дитина також хоче проживати разом з нею, в той час як відповідач негативно своїми вчинками діє на психологічний розвиток дитини. Позивач позовні вимоги підтримала та надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач проти позову заперечував в повному обсязі, оскільки вважав, що на розвиток сина негативно впливає співмешканець позивача, тому вважав, що син повинен проживати з ним. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який на момент розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю, але в подальшому відповідачем без згоди позивача змінено місце проживання дитини. Зазначені обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.06.2013 року позивачу були призначені дні побачення з сином, а саме: кожну першу та третю п'ятницю з 16:00 год. до 18:00 год. неділі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року стверджується, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 161 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким іх них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням положень ст. 160, 171 СК України, а також ст. 11,60 ЦПК України думка дитини щодо її місця проживання не заслуховувалась. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 10 лютого 2014 року, останні вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем, оскільки остання належним чином дбає про про фізичне здоров'я, психічний стан дитини, створює належні умови для розвитку її завдатків. Відповідно до результатів психодіагностичного тестування дитини, [PERSON], [INFO], проведеного 15.11.2013 року центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради, найбільше значення та перевагу у спілкуванні дитина надає матері, в стосунках з нею спостерігається найбільша психологічна близькість. Дослідивши інші письмові докази по справі у їх сукупності, а саме: акт обстеження житлово-побутових умов позивача, характеристики з місця роботи, медичні довідки про стан здоров'я позивача, а також враховуючи вік, стать та психологічний стан дитини, а також відсутність належних та допустимих доказів про настання виключних обставин, які б могли бути підставою для встановлення місця проживання дитини не з матір'ю, а з батьком, забезпечення позивачем житлом, постійною роботою та заробітком, позитивні характеристики, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 229,40 грн. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем суду не надано.

Outcome: approved