Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути\~ з відповідача грошові кошти в загальній сумі 95 675 грн. та судові витрати. Вимоги обґрунтувала тим, що 10 лютого 2016 року відповідач взяла у неї в борг 2 375 доларів США і 32500 грн. на строк до 09 травня 2016 року, на підтвердження чого за двома фактами позики коштів відповідач власноруч написала відповідні розписки. Проте, у вказані строки остання борги їй не повернула і наразі в добровільному порядку взяті на себе зобовязання\~ виконувати відмовляється, тож вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Також позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за своєї відсутності, а питання про вирішення позовних вимог [PERSON] відніс на розсуд суду. Представник третьої особи у судовому засіданні вказала, що є підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що\~ 10 лютого 2016 року відповідач взяла у позивача в борг 2375 доларів США та 32500 грн. на строк до 09 травня 2016 року, на підтвердження чого за двома фактами позики коштів відповідач власноруч написала відповідні розписки. Оригінали розписок знаходяться у матеріалах даної справи (а.с.8,9). Відповідач у судовому засіданні не заперечувала факт передання позивачем їй у борг грошових коштів у зазначеному розмірі та написання нею власноруч розписок. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Боргові розписки\~ написані [PERSON] відповідають вимогам закону і породжують правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Досліджуючи боргові розписки, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що такі розписки є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов'язань й відповідно свідчать про існування між сторонами правовідносин, що витікають із договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Пленум Верховного Суду України у п.14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачем за однією із розписок отримано позику в валюті, а саме в сумі 2375 доларів США. Станом на дату ухвалення рішення 01 червня 2017 року офіційний курс доллара США до гривні становить 26,31 гривень, відтак борг в сумі 2375 доларів США в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення даного рішення становить 62486,25 грн. При цьому, згідно заявлених позовних вимог, позивач також просить суд стягнути борг за розпискою в сумі 32500 грн. Отже, розмір загальних боргових зобов'язань відповідача дорівнює 94 986,25 грн. (62 486,25 грн.+32 500 грн.). Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договорами позики в загальному розмірі, що становить 94986 (девяносто чотири тисячі девятсот вісімдесят шість) грн. 25 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 949,86 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial