Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. За цим договором [PERSON] продав, а позивачка прийняла у власність квартиру № 13, що знаходиться у місті Миколаєві по проспекту Леніна в будинку № 2, згодом позивачці стало відомо, що [PERSON] після укладення договору, ще раз продав квартиру. Так, 17.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. В подальшому, 05.12.2014 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3627. Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 17.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2562, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 05.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за № 3627. Представники позивача позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON], у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, та просили відмовити у його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]М у судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення учасників процесу в обґрунтування своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №990. 17.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2562. 05.12.2014 року [PERSON] продала квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3627. Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як наводить ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Згідно ст. 16 ч.1, ч.2 п.2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Квартира № 13, що знаходиться у місті Миколаєві по проспекту Леніна в будинку № 2 так і не була передана [PERSON], однак 17.10.2013 року була за договором купівлі-продажу відчужена [PERSON] Згідно зі ст. 655 та ч. 1 ст. 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Правовими наслідками Договору купівлі-продажу житла, є перехід права власності на таке житло, що передбачає припинення права власності Продавця, та виникнення його у Покупця в вигляді права володіти, користуватися, та розпоряджатися цим житлом. При цьому, позивачка права власності на квартиру № 13, що знаходиться у місті Миколаєві по проспекту Леніна в будинку № 2 не набула право володіння та користування цим житлом, і не приймала жодних заходів для набуття такого права, формально використавши лише своє право на розпорядження цим житлом, шляхом укладення договорів купівлі-продажу. А приміщення до 17.10.2013 року знаходилось у володінні та користуванні [PERSON] З урахуванням викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed