Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що з 24 вересня 2016 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому у Новомосковському міськрайонному відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 28. Судом винесено рішення про розірвання шлюбу, проте рішення ще не набрало законної сили. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. Вважає, що мінімальний прожитковий мінімум на дитину є заниженим і недостатнім для утримання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований та має високий заробіток, не має стягнень за виконавчими документами. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, матеріальну допомогу не надає, тому позивач змушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Ухвалою судді від 18 червня 2019 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, але звернулася до суду з заявою в якій просить цивільну справу за її позовом розглянути без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив заочно розглядати справу на підставі доказів, що є у справі. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. З 24 вересня 2016 року позивач та відповідач перебували між собою у шлюбі, зареєстрованому у Новомосковському міськрайонному відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 28 (а.с.4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім, проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.5,7). Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу (а.с.6). На час прийняття рішення шлюб розірвано, позивач змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину матеріали справи не містять, матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи дитина, яка не досягла повноліття проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини повинні бути стягнуті аліменти. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів, які просить визначити позивач в розмірі в розмірі не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не обґрунтований, нічим не підтверджений, не містять матеріали справи відповідних доказів того, що саме така сума має бути визначена як мінімальна під час стягнення з відповідача коштів на утримання їхньої дитини, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Також не можуть бути прийняті, в якості обставини, що впливає на визначення розміру аліментів посилання на негативні тенденції в країні щодо рівня життя, подорожчання цін на продукти, комунальні послуги, оскільки дані обставини не визначені ст.192 СК України як підстави для зміни розміру аліментів, Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, інших стягнень за виконавчими листами не має, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182 СК України з відповідача на користь позивача на утримання дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстав, які-б вказували на необхідність призначення аліментів у розмірі не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, як то наявність захворювання у дитини, скрутне матеріальне становище, тощо суд не вбачає. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров`я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлений 03 травня 2019 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial