Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень просить зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спільним заїздом між будинками за адресою вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові, поділити спільний заїзд між будинками за адресою вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові в натурі порівну між будинковолодіннями у відповідності до судової експертизи, призначити демонтаж самовільно збудованого приміщення гаража за адресою вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона являється власником квартири в будинку по вул. Кульпарківській, 28 у м. Львові. Мешканцями будинку №26 по вул. Кульпарківській у м. Львові постійно чиняться різні перешкоди, відбувається часте блокування спільного заїзду іншими автомобілями. Крім того, мешканці будинку №26 по вул. Кульпарківській у м. Львові зберігають будівельне сміття, яким підпирають самовільно збудоване приміщення, яке називають гаражем. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснення надала аналогічні наведеним, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що рекомендованим повідомленням про вручення стверджується про вручення судової повістки, про причини своєї неявки не повідомили, а тому суд у відповідності до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи- Чміленко Н.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги в частині демонтажу самовільно збудованого, аварійного, приміщення гаража, за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська,№26 і №28 підтримала, а щодо решти позовних вимог поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 16.02.2009 року /Том 1, аркуш справи 26/. Відповідно до приписів статей 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас, відповідно до приписів частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд критично оцінює надані позивачем фотографії автомобілів, оскільки такі не є достатніми доказами, які б вказували на факт чинення перешкод [PERSON] у користуванні майном, не вказують на осіб, які чинять перешкоди, в разі наявності таких перешкод, а згідно з частиною 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо розміщення будівельних матеріалів [PERSON], то як випливає з листа Франківської районної адміністрації ЛМР від 16.04.2010, Франківською районною адміністрацією ЛМР [PERSON] видано дозвіл складувати будівельні матеріали на прибудинковій території будинку №26 по вул. Кульпарківській у м. Львові для проведення ремонтних робіт. Будівельні матеріали, які зберігаються на прибудинковій території будинку №26 не перешкоджають заїзду до будинку №28. Доказів, які б стверджували протилежне, позивачем всупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Вирішуючи вимогу щодо поділу заїзду між будинками за адресою: вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивачем як спосіб захисту свого права обрано поділ спільного заїзду між будинками за адресою: вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові. Водночас, позивачем не визначено правової підстави для здійснення судом такого поділу. Частиною 1 статті 372 ЦК України, передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо належності земельної ділянки заїзду між будинками за адресою: вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що унеможливлює поділ заїзду, щодо якого виник спір. Також в межах розгляду даної справи судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, в тому числі й щодо фактичної можливості поділу спільного заїзду між будинками за адресою: вул. Кульпарківська №26 і №28 у м. Львові. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09.02.2011, спільний заїзд між будинками №26, 28 на вул. Кульпарківська у м. Львові розподілити технічно не можливо. Як вбачається із рішення Франківського районного суду м. Львова, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2013р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про демонтаж гаража та позовом Франківської районної адміністрації ЛМР до [PERSON] про демонтаж гаража судом встановлено, що [PERSON] не здійснювала будівництво гаража, а лише користується ним без будь-яких правовстановлюючих документів. Відповідно до приписів частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до приписів частини 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Таким чином, обовязок щодо демонтажу самочинно збудованого обєкту може бути покладено виключно на особу, яка здійснила таке самочинне будівництво. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні спільним заїздом, фактичний розподіл спільного заїзду, демонтаж приміщення гаража, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed