Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. У обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У її квартирі зареєстрований син [PERSON], який не проживає в зазначеній квартирі з 2013 року, а тимчасово проживає у Королівстві Нідерланди. У зв'язку з реєстрацією відповідача в її квартирі, позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном, не має можливості сплачувати комунальні послуги у повному обсязі, має намір оформити субсидію. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили. Суд, з урахуванням думки позивача, ухвалив: розглянути справу без участі відповідача, заочно. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування 2/3 часток квартири, укладеним 18.10.2018 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровська області. (а.с. 12-13), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 14) Згідно довідки, виданої 30.10.2018 року головою правління ОСББ «Каштан 1» [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS]) з 2013 року не мешкає за зазначеною вище адресою. (а.с.19). У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, позивач не має можливості реалізувати своє право на користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма ст. 391 Цивільного кодексу України визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2013 року, інтересу до житла не виявляє, витрати по утриманню житла не несе, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved