Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, вона являється бабусею неповнолітнього [PERSON]. Із липня 2015 року її онук [PERSON], 2004 року народження проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], та повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідачі [PERSON] та. [PERSON], не бажають бачити свого рідного сина, не цікавляться його життям, не приймають участі у його вихованні, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються із сином взагалі. Будь-якої матеріальної допомоги від батьків [PERSON] та [PERSON] неповнолітній [PERSON], [INFO], не отримує взагалі. Окрім того, [PERSON] у встановленому законом порядку відмовився від батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов смі'ї відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вихованні сина участі не приймають матеріально не допомагають, вихованням дитини займається бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON], вони ж несуть і всі витрати на виховання та оздоровлення неповнолітнього [PERSON], [INFO] Після позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], дитина не залишиться без піклування, оскільки вона бажає у встановленому законом порядку оформити опіку над неповнолітнім [PERSON], [INFO] В судове засідання сторони не з'явилися, надіславши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася про час та день розгляду справи в суді була повідомлена належним чином. Представник Третьої особи - служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації у Дніпропетровській області не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що із липня 2015 року її онук [PERSON], 2004 року народження проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], та повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідачі [PERSON] та. [PERSON], не бажають бачити свого рідного сина, не цікавляться його життям, не приймають участі у його вихованні, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються із сином взагалі. Будь-якої матеріальної допомоги від батьків [PERSON] та [PERSON] неповнолітній [PERSON], [INFO], не отримує взагалі. Як слідує з матеріалів справи, відповідачі являються рідними батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO]. (а.с.4). Згідно копій актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON]., встановлено , що [PERSON] дійсно проживає зі своїм дідусем та бабусею [PERSON] та [PERSON] з липня 2015 року і ходить до школи. В будинку виділена окрема кімната облаштована необхідними меблями, є ліжко, кусочок для навчання та розваг, [PERSON] забезпечений одягом, взуттям, постільною білизною, продуктами харчування. Батько хлопчика [PERSON] та мати [PERSON] вихованням дитини не займаються, матеріальної допомоги не надають. Мати вихованням дитини не займалася, його виховувала бабуся, яка померла в травні 2015 року, в матері є ще двоє дітей які з нею не проживають, так як вона веде аморальний спосіб життя, ніде не працює та пиянить. (а.с. 6-7). Згідно нотаріально посвідченої заяви від 09.12.2015 року, зареєстрованої в реєстрі за №2041, [PERSON] відмовся від батьківських прав на малолітнього [PERSON], [INFO] та не заперечує проти усиновлення дитини будь-ким. (а.с.8) Згідно висновку служби у справах дітей Покровської районної Державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO], служба у справах дітей райдержадміністрації дійшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с. 26) Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідачів, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved