Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 23.07.2016 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають , сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними виникають постійні конфлікти, вони втратили взаєморозуміння, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони стали чужими людьми, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду клопотання про відкладення в черговий раз розгляду справи в зв'язку з його захворюванням, але до цього за його клопотаннями суд неодноразово відкладав розгляд справи, оскільки відповідач просив надати йому час на укладення угоди з адвокатом; потім надав довідку про те, що з 06.11.2017 року перебуває на лікуванні у сімейного лікаря з приводу захворювання на обструктивний бронхіт; до клопотання про відкладення розгляду справи, яке ним особисто подано через канцелярію суду 22.11.2017 року, медичних документів про захворювання відповідача не додано, як і не додано жодних інших доказів щодо поважності причини його неявки в судове засідання, а тому суд вважав за можливе провести розгляд справи згідно положень ст.169 ЦПК України без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 23.07.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, від цього шлюбу дітей не мають. Як пояснила позивач, з березня місяця 2017 року вони проживають окремо, в різних населених пунктах, стосунки між ними напружені, відповідач постійно ображає її, погрожує, на підставі його заяв про вчинення нею ніби-то кримінального правопорушення працівниками поліції проводиться досудове розслідування, у відповідача не склалися нормальні стосунки також з її неповнолітньою дочкою від першого шлюбу, а тому жодного примирення між ними бути не може. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, вони проживають окремо, в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю позивач не має і категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Стосунки між сторонами неприязні, і це встановлено не тільки з пояснень позивача, а також з поведінки відповідача в судовому засіданні 25.10.2017 року, де він ображав позивачку, вказував на те, що проти неї порушено кримінальне провадження за те, що вона привласнила якесь належне йому майно. В письмовому клопотанні відповідач просить суд надати їм строк на примирення терміном на шість місяців з метою збереження сім'ї. За ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, строк на примирення суд може надати, але тільки для збереження сім'ї, а не для використання шлюбу в якості метода шантажу на другого з подружжя для вирішення якихось матеріальних проблем. Крім того, згідно з ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Тобто, незалежно від розірвання шлюбу, відповідач має право вирішувати будь-які питання щодо спільної власності подружжя, як за згодою сторін, так і в судовому порядку. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за вказаних вище обставин та стосунків, які склалися між сторонами, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Щодо надання строку на примирення, то підстав для цього суд не вбачає, оскільки для збереження шлюбу має бути згода обох з подружжя, позов подано до суду 04.08.2017 року, за цей час відповідач жодних кроків для збереження сім'ї не зробив, навпаки, відносини між сторонами стали неприязними, напруженими, що виключає їхнє спільне проживання та збереження шлюбу. А надання строку на примирення з метою вирішення якихось інших майнових питань між подружжям буде суперечити моральним засадам суспільства. А тому проаналізувавши все наведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає відновити дошлюбне прізвище -[PERSON]. Витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою.

Outcome: approved