Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що відділ освіти Верхнянської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області наказом від № 34-к від 07.06.2017 звільнив її з посади директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором. [PERSON] вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не наведено конкретних фактів допущеного нею невиконання обов'язків, не вказано, коли саме вони мали місце, а також які проступки вона вчинила після застосування до неї дисциплінарного стягнення та коли, як того вимагає п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, однією з підстав звільнення є наказ відділу освіти від 28.06.2016 № 39-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].», який був оскаржений нею до суду, та на час звернення до суду з даним позовом справа за її касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області перебуває на розгляді в у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а отже відповідно не має права посилатися на нього як на підставу звільнення. Крім того, позивач зазначає, що наказ про її звільнення був виданий 07.06.2017, а дисциплінарне стягнення може бути застосоване не пізніше одного місяця з дня його виявлення, а всі порушення, які описані в довідці від 27.04.2017 № 118/01-18, виявлені за період з 20.02.2017 по 10.03.2017, а тому посилання на них є незаконним. Підставами для її звільнення слугували одні й ті ж порушення, що були підставою для застосування до неї дисциплінарного стягнення. Також [PERSON] вказує, що її було звільнено без погодження профспілки. Тому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 34-к від 07.06.2017 «Про звільнення [PERSON].», поновити її на займаній посаді, а також стягнути з відповідача на її користь кошти за весь час вимушеного прогулу, а також судові витрати по справі. Відповідач - відділ освіти Верхнянської сільської ради ОТГ 26.09.2017 подав заперечення проти позову, в якому зазначено, що [PERSON] справді була звільнена з посади директора НВК на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, так як систематично не виконувала покладені на неї трудові обов'язки. Про даний факт свідчать зокрема акт від 31.01.2017 № 01 «Про порушення трудової дисципліни, скорочення норм тривалості робочого часу у Зборянському НВК І-ІІ ступенів», акт від 03.02.2017 №02 «Про порушення трудової дисципліни [PERSON].», акт від 15.02.2017 №03 «Моніторингового відвідування навчальних закладів відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ», акт від 23.02.2017 №04 «Про відмову директора Зборянського НВК І-ІІ ст., у засвідченні копій документів зроблених членами атестаційної комісії», акт від 10.03.2017 № 05 «Про порушення ведення управлінської діяльності у Зборянському НВКІ-ІІ ст.», акт від 09.05.2017 № 06 «Про відмову у дачі письмових пояснень директором Зборянського НВК [PERSON].», акт від 07.06.2017 № 07 «Про передачу штампа та печатки Зборянського НВК І-ІІ ступенів ([PERSON] - [PERSON])», акт від 07.06.2017 №08 «Про відмову [PERSON] від виконання наказу, підписів у наказі та отримання трудової книжки» та довідка від 27.04.2017 № 118/01-19 «Про роботу Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів». Також вказує, що строки при накладенні дисциплінарного стягнення були дотримані, так як згідно ч. 2 ст. 148 КЗпП України воно можу бути накладено не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Крім того, у відділі освіти не створена профспілкова організація, а тому у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України допускається звільнення з підприємства, установи, організації без згоди профспілкової організації. Також позивач здійснила ряд протиправних порушень, які розслідуються Калуським ВП ГУНП в Івано-Франківській області. З огляду на наведене просить відмовити в задоволенні позову. 13.04.2018 відповідач надав суду додаткові пояснення, в яких вказав, що твердження позивача про безпідставність посилання відповідача при звільнені на наказ № 39-к від 26.08.2016, та посилання на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2016 по справі 345/3436/16-ц, яким скасовано даний наказ, є неправдивими, так як рішення суду першої інстанції було скасоване рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016. Також даним рішенням визначено, які саме пункти посадової інструкції не виконувалися [PERSON] Крім того, посилаючись на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області, відповідач зазначає, що неналежне виконання [PERSON] своїх обов'язків як керівника установи є неприпустимим, а також це порушення є складовою підстав для звільнення та разом з іншими виявленими порушеннями є триваючим складовим виявлених порушень. Порушення, виявлені при перевірках за період з лютого по травень 2017 року, які стали підставою для звільнення позивача, носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни до неї застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, однак вони не дали позитивного результату. Крім того, порушення робочого режиму 03.05.2017 було виявлено 04.05.2017, саме з цієї дати слід відраховувати граничний місячний термін для застосування до позивача дисциплінарного стягнення. Однак з 10.05.2017 по 26.05.2017 [PERSON] перебувала на лікарняному, а тому даний період не враховується при обрахуванні місячного терміну при накладенні дисциплінарного стягнення, отже строки його накладення не були порушені відповідачем. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов з наведених в ньому підстав та просили його задоволили. Представники відповідача Климишин І.І., Бойко Р.Б., Давиденко О.Л. заперечили проти задоволення позову, вважають звільнення [PERSON] законним, оскільки вона систематично не виконувала свої трудові обов'язки, факти порушень належним чином зафіксовані, попередньо до позивача застосовувалося дисциплінарне стягнення у виді догани. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2008 року працює на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської об'єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-13 т. 1). Наказом відділу освіти Верхнянської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області від 07.06.2017 № 34-к «Про звільнення [PERSON].» її було звільнено з посади у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15 т. 1). Підставою звільнення зазначено наказ відділу освіти від 26.08.2016 № 36-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].» (а.с. 16 т. 1), довідка відділу освіти від 27.04.2017 № 118/01-18 «Про роботу Зборянського НВК І-ІІ ступенів Верхнянської сільської ради ОТГ» (а.с. 19-29 т.1), рішення виконкому Верхнянської сільської ради ОТГ від 28.04.2017 № 25 (а.с. 30 т.1), акти відділу освіти «Про порушення трудової дисципліни та скорочення тривалості норм робочого часу у Зборянському НВК І-ІІ ступенів» від 31.01.2017 № 01 (а.с. 81 т. 1), «Про порушення трудової дисципліни [PERSON].» від 03.02.2017 № 02 (а.с. 82 т.1), «Моніторингове відвідування навчальних закладів відділу освіти Верхнянської ради ОТГ» від 15.02.2017 № 03 (а.с. 82 т.1), «Про відмову директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів у засвідченні копій документів, зроблених членами атестаційної комісії» від 23.02.2017 № 04 (а.с. 84 т.1), «Про порушення ведення управлінської діяльності» від 10.03.2017 № 05 (а.с. 85 т. 1), «Про відмову у дачі письмових пояснень директором Зборянського НВК І-ІІ ступенів» від 09.05.2017 № 06 (а.с. 86 т. 1). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2016 скасовано наказ відділу освіти Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області за № 39 від 26.08.2016 «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON].». В задоволенні позову в частині надання [PERSON] права на отримання щорічної грошової нагороди відповідно до Закону України «Про освіту» відмовлено (а.с. 54-58 т. 1). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та відмовлено [PERSON] у задоволенні позову (а.с. 170-173 т. 1). Постановою Верховного суду від 25.07.2018 рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 залишено без змін (а.с. 9-15 т. 2). Суд, заслухавши пояснення свідків, вважає що їх пояснення надані суду характеризують позивача, як особистість. Свідки суду не надали свідчень, що позивачем порушені вимоги трудового законодавства, а тому суд вважає, що їх покази слід відхилити, оскільки їх покази не підтверджують та не спростовують законність звільнення позивача. Згідно із п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 18, 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не праві визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст.40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнення згідно з ч.1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до п. 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково ( ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Суд вважає, що наказ «Про звільнення [PERSON].» від 07.06.2017 суперечить положенням ст. 61 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, так як має місце повторне притягнення особи до відповідальності за дії, за які її вже було піддано дисциплінарній відповідальності. Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Судом встановлено, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення. Зокрема наведені в довідці про роботу Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів факти вчинених [PERSON] як керівником установи порушень мали місце в 2016 році, тоді як наказ про звільнення виданий 07.06.2017. Крім того, відповідач пропустив строк притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення, які були зафіксовані у актах відділу освіти «Про порушення трудової дисципліни та скорочення тривалості норм робочого часу у Зборянському НВК І-ІІ ступенів» від 31.01.2017 № 01 (а.с. 81 т. 1), «Про порушення трудової дисципліни [PERSON].» від 03.02.2017 № 02 (а.с. 82 т.1), «Моніторингове відвідування навчальних закладів відділу освіти Верхнянської ради ОТГ» від 15.02.2017 № 03 (а.с. 82 т.1), «Про відмову директора Зборянського НВК І-ІІ ступенів у засвідченні копій документів, зроблених членами атестаційної комісії» від 23.02.2017 № 04 (а.с. 84 т.1), «Про порушення ведення управлінської діяльності» від 10.03.2017 № 05 (а.с. 85 т. 1). Таким чином суд, оцінивши зібрані в судовому засіданні докази, вважає, що відповідач своїми діями, які полягали в незаконному звільненні [PERSON] з займаної посади на посаді директора Зборянського навчально-виховного комплексу І-ІІ ступенів відділу освіти Верхнянської об'єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, порушив її право на працю, а тому воно підлягає поновленню шляхом скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі. Крім того, позивач 13.04.2018, 11.06.2018 подала суду клопотання (а.с.205, 233 т. 1), в яких вказувала розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, який просила стягнути з відповідача. При визначенні розміру заробітної плати позивач виходила з розміру середньомісячної заробітної плати 7696,74 гривні, яка міститься в довідці про доходи № 161/01-16 від 30.06.2017 (а.с. 14 т. 1) та розрахована за період з червня 2016 по травень 2017 року шляхом поділу загального розміру нарахованої зарплати на кількість місяців в даному періоді. Розмір заробітної плати, яка підлягає сплаті за час вимушеного прогулу, визначений шляхом множення розміру середньої заробітної плати на кількість місяців вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку на час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (абз. 3 п. 2). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, суд вважає, що позивач неправильно здійснила розрахунок, оскільки розмір середньоденної заробітної плати складає: (9865,56 грн. за квітень 2017 року + 9040,67 грн. за травень 2017 року) : (19 робочих днів у квітні 2017 року + 20 робочих днів у травні 2017 року) = 484,78 грн. Відповідно сума компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка вираховується шляхом множення суми середньоденного заробітку, яка становить 484,78 грн., на кількість робочих днів, яких за даними Міністерства соціально політики у період з 08.06.2017 по 02.11.2018 було 334, дорівнює 161 916,52 грн. (без урахування податків та інших обов'язкових платежів). У відповідності до положень ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а також поновлення [PERSON] на роботі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2259 (дві тисячі двісті п?ятдесят дев'ять) гривень 17 копійок, а також 3000,00 гривень витрат на правничу допомогу на корись [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved