Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 11 липня 2014 року уклала шлюб з відповідачем. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є різні погляди сторін на сімейне життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2014 року, спільне господарство не ведеться. Примирення, на думку позивачки, неможливе, оскільки шлюб суперечить її інтересам. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову. Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням за останнім відомим місцем проживання та шляхом публікації оголошення (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з'явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. На підставі дослідження наявних у справі документів (свідоцтва про укладення шлюбу, копії свідоцтва про народження дитини; довідки Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 14.11.2018 року №5819; довідки Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 25.10.2016 року №970) у судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 11 липня 2014 року, який зареєстрований відділом запису актів цивільного стану управління запису актів цивільного стану Ставропольського краю по місту Желєзноводську. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є різні погляди сторін на сімейне життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Зазначене свідчить про розпад сім'ї сторін і неможливість їх спільного проживання в подальшому, оскільки спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін, що відповідно до ст.ст. 110; 112; 114 Сімейного Кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Гарантія особистої свободи та недоторканості також полягає і в тому, що ніхто не може бути змушений до спільного проживання з іншою особою та до збереження шлюбних відносин. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. На підставі викладеного, ч.1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110; 112; 114 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved