Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплаченої заробітну плату і середній заробіток за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги наступним. З 17 липня 2011 року [PERSON] працювала директором на фірмі «Торговий дім «Рів'єра» ЛТД у формі товариства з обмеженою відповідальністю з окладом 7 000,00 грн. 10 липня 2012 року позивачку не допустили до виконання своїх обов'язки, пославшись на те, що вона з червня 2012 року більш не працює на посаді директора Товариства, оскільки протоколом загальних зборів учасників Товариства її було звільнено. На момент звільнення розрахунку з Позивачем проведено не було, трудову книжку видано не було. Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2013 року Позивача було поновлено на роботі на посаді директора фірмі «Торговий дім «Рів'єра» ЛТД у формі ТОВ. До своїх обов'язків Позивач приступила з квітня 2013 року. Виконуючи свої обов'язки з квітня 2013 року по теперішній час позивачці щомісячно нараховувалася заробітна плата у розмірі 7000,00 грн., але з вини відповідача дана заробітна плата позивачці не виплачувалася. У судове засідання представник позивачки не з'явився надав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, надав до суду заяву, якою позовні вимоги позивачки не визнав у повному обсязі та просив відмовити у її задоволенні, з посиланням на те, що у зв'язку із трудним фінансовим становищем фірми між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість, що заборгованість по заробітній платі буде сплачена на при кінці 2014 року. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов доведений, обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 17 липня 2011 року позивачка працювала директором на фірмі «Торговий дім «Рів'єра» ЛТД у формі товариства з обмеженою відповідальністю з окладом 7 000,00 грн. Свої обов'язки, як директора Товариства позивачка виконувала добросовісно, оскільки за весь час роботи, ні разу не отримувала догани чи яких інших зауважень з боку учасників Товариства. 10 липня 2012 року позивачку не допустили до виконання своїх обов'язки, пославшись на те, що вона з червня 2012 року більш не працює на посаді директора Товариства, оскільки протоколом загальних зборів учасників Товариства її було звільнено. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата, всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належним звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організації повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На момент звільнення розрахунку з позивачкою проведено не було, трудову книжку видано не було. Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2013 року позивачку було поновлено на роботі на посаді директора фірмі «Торговий дім «Рів'єра» ЛТД у формі ТОВ. До своїх обов'язків позивачка приступила з квітня 2013 року. Таким чином, згідно розрахунку середнього заробітку за весь час затримки, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 73 500,00 грн. Розмір втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати становить 635,77 грн. Виконуючи свої обов'язки з квітня 2013 року по теперішній час позивачка щомісячно нараховувалася заробітна плата у розмірі 7000,00 грн., але з вини відповідача дана заробітна плата позивачці не виплачувалася. Позивачка, за період з квітня 2013 року по лютий 2014 року включно, повинна була отримати заробітну плату з урахуванням всіх податків та платежів 58 747,52 грн. Посилання відповідача на фінансову неспроможність фірми виплати позивачці належну заробітну плату, як на підставу для відмові у позовних вимогах не відповідає чинному законодавству України, оскільки, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності Таким чином, суд вважає за можливе позов [PERSON] - задовольнити. На підставі вище висловленого та

Outcome: approved