Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно - громадський будинок - бригадний будинок - їдальню з підвалом під бригадним будинком та ганком, 1967 року спорудження, інвентарний номер № 0003, загальною площею 189,44 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 червня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між мною та СГВК-АПФ «Калини», вона купила громадський будинок - бригадний будинок - їдальню з підвалом під бригадним будинком та ганком, 1967 року спорудження, інвентарний номер № 0003, загальною площею 189,44 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість комплексу становить 210 000 гривень. Вказане майно їй передано на підставі акту приймання-передачі від 12 червня 2019 року, відповідно до якого майно передав СГВК-АПФ Калини в особі [PERSON] , а прийняла вказане майно вона, [PERSON] . Відповідно до накладної № 1 від 12 червня 2019 року за передану їй від СГВК-АПФ «Калини» будівлю громадського будинку - бригадного будинку - їдальні з підвалом під бригадним будинком та ганком вона оплатила 210 000 гривень. На будівлю громадського будинку - бригадного будинку - їдальні з підвалом під бригадним будинком та ганком [ADDRESS] , на її ім`я також виготовлено технічний паспорт. Відповідно до довідки Калинівської сільської ради земельна ділянка площею 0,0598 га, на якій розташована будівля громадського будинку - бригадного будинку - їдальні з підвалом під бригадним будинком та ганком [ADDRESS] перебуває у її користуванні з часу її придбання. Після цього нею було втрачено оригінал правовстановлюючого документу та отримати його дублікат не виявляється можливим. Позивач [PERSON] в попереднє судове засідання не з`явилася, позаяк подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в заяві вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області сільський голова Метелешко В.І. в попереднє судове засідання не з`явився, позаяк подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради та в заяві вказує, що позовні вимоги Калинівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області визнає та немає заперечень щодо задоволення вимог позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні належними доказами, позивачу на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10 червня 2019 року між нею та СГВК-АПФ «Калини», належить на праві приватної власності громадський будинок - бригадний будинок - їдальню з підвалом під бригадним будинком та ганком, 1967 року спорудження, інвентарний номер № 0003, загальною площею 189,44 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість комплексу становить 210 000 гривень, що також підтверджено договором купівлі-продажу від 10 червня 2019 року. Вказане майно передано позивачу на підставі акту приймання-передачі від 12 червня 2019 року, відповідно до якого майно передав СГВК-АПФ Калини в особі [PERSON] , а прийняла вказане майно позивач [PERSON] . Відповідно до накладної № 1 від 12 червня 2019 року за передане майно позивач оплатила СГВК-АПФ «Калини» 210 000 гривень за будівлю бригадного будинку - їдальні з підвалом під бригадним будинком та ганком. На громадський будинок - бригадний будинок - їдальню з підвалом під бригадним будинком та ганком [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт. Відповідно до довідки Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області земельна ділянка площею 0,0598 га, на якій розташований громадський будинок - бригадний будинок - їдальню з підвалом під бригадним будинком та ганком перебуває у користуванні позивача з часу придбання нерухомого майна. Таким чином, сумнівів щодо належності позивачу на праві власності громадського будинку - бригадного будинку - їдальні з підвалом під бригадним будинком та ганком, 1967 року спорудження, інвентарний номер № 0003, загальною площею 189,44 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у суду немає, Між тим, із позову вбачається, що позивач втратила оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу та отримати його дублікат не виявляється можливим. Вирішуючи спір суд виходять із наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено,що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, яка, з точки зору ч. 4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст.11ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності позивача на спірне нерухоме майно підтверджується наданими нею доказами, наведеними вище, які відповідають вимогам ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, втрату правовстановлюючого документа на будівлю, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позову та про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved