Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином: визнати поважними причини пропуску [PERSON] строку звернення до суду із захистом свого права на спадщину та поновити їх; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, виданого Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою; перерозподілити спадкове майно та визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS]; зобов'язати Другу Кіровоградську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS], яка належить на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку [PERSON]. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2014 року позовну заяву в частині визнання поважними причини пропуску [PERSON] строку звернення до суду із захистом свого права на спадщину та його поновлення, та зобов'язання Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS], яка належить на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку [PERSON], залишено без розгляду (а.с. 136-137). Таким чином предметом даного розгляду є позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, виданого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою та визнання за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS], що викладено у заяві від 15.09.2014 року (а.с. 53-54). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. З моменту народження позивач проживала зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Мати позивача, [PERSON] померла [INFO]. На момент смерті матері позивачу ще не виповнилося шести років. Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за вищевказаною адресою. Таким чином, позивач повинна була успадкувати 1/6 частини від спадкового майна після смерті матері, яка належала б їй за законом. Проте, нотаріусом під час оформлення спадщини вищевказаний факт не враховано. В червні 2014 року позивачу стало відомо, що будинок, в якому вона проживає разом із сином та [PERSON] готується до продажу, а позивач не має жодних прав на нього. Постановою нотаріуса від 02.07.2014 року, який видавав свідоцтво про право власності, відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки свідоцтва про право власності на вищевказане спадкове майно вже видані. Позивач та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, про що надала письмові заперечення (вх. № 520 від 12.01.2015 року, а.с. 183-184). В обґрунтування заперечень зазначено, що на момент відкриття спадщини, що є предметом спору позивач була малолітньою дитиною, оскільки їй виповнилося шість років. Крім того, зі слів [PERSON] та позивача, після смерті матері вона проживала окремо зі своїм батьком за іншою адресою. Доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, в розумінні статті 549 ЦК УРСР, а також відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, позивачем не подано. Реєстрація місця проживання позивача в будинку [ADDRESS] вперше відбулася лише 11.02.2012 року. Крім того, обов'язок щодо прийняття або відмови в прийнятті спадщини, що належала матері позивача та відкрилася в 1998 році, в інтересах позивача покладався на того з батьків, з яким вона проживала, тобто на її батька. Відповідач, [PERSON] підтримувала позицію відповідача, [PERSON]. В судове засідання, призначене на 13.02.2015 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 218). Причини неявки суду не повідомила. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, адвоката позивача та відповідачів та представника відповідача, [PERSON], пояснення свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 26.08.2008 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками позивача, [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 2466 (а.с. 11). [PERSON] померла [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 03.02.1998, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис за № 333 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з ? частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. На запит суду (вих. № 52408 від 16.09.2014 року) Другою Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 33 після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 90-103). З матеріалі спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини № 40 від 17.01.2000 року після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулася її мати, [PERSON], яка діяла від свого імені та на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 189 від 11.03.1998 року (а.с. 97) від імені неповнолітньої онуки, [PERSON] (а.с. 91). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-30, спадкоємцями майна [PERSON], яка померла [INFO] є в рівних частках кожний: мати - [PERSON], дочка - [PERSON], [INFO]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9, 63). [INFO] померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 395, та підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 05.02.2001 року, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а.с. 85). З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON], [PERSON], діюча за згодою піклувальника [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 245 від 05.03.2001 року (а.с.124) та [PERSON] № 504 від 15.04.2002 року (а.с. 107) (спадкова справа № 140 померлої [INFO], а.с. 106-130). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.04.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-798, спадкоємцями майна [PERSON], яка померла [INFO] є в рівних частинах кожний: дочка - [PERSON], мати - [PERSON], онука - [PERSON], [INFO], мати якої [PERSON], померла [INFO]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: ? частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 14, 64, 129). За договором дарування частини житлового будинку від 29.04.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-994 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 15, 65, 66). Про що також свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 32738066 від 29.12.2011 року, наданий Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 16, 67). Таким чином, на даний час право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожній. З матеріалів справи вбачається, що спадщина відкрилася у період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 1 січня 2004 року відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного кодексу України, пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді даного позову підлягає застосуванню цивільне законодавство, що діяло на момент виникнення спірних відносин. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За статтею 535 Цивільного кодексу Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Таким чином, [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті своєї матері, [PERSON] була малолітньою та мала право на спадщину за законом. Постановою № 1223/02-31 від 02.07.2014 року державним нотаріусом Кіровоградської міської нотаріальної контори № 2, відмовлено [PERSON], [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] та бабусі [PERSON], померлої [INFO], дочка якої - [PERSON], померла [INFO] (а.с. 8). Постанова мотивована тим, що відомості про прийняття спадщини [PERSON] після смерті вищезазначених спадкодавців в нотаріальній конторі відсутні. Після смерті [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину вже видані. За змістом пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі визнання права та визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (стаття 16 Цивільного кодексу України). Статтею 1301 Цивільного кодексу України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року. Відповідно до частини 3 статті 67 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02.09.1993 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім'я неповнолітнього чи недієздатного спадкоємця державний нотаріус повідомляє органи опіки та піклування за місцем проживання спадкоємця для охорони його майнових інтересів. Проте, померла [PERSON] (бабуся позивача) при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не повідомила нотаріуса про існування малолітньої онуки та при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті, [PERSON], яка померла [INFO], державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які належали спадкодавцю, не було враховано наявність ще одного спадкоємця по закону, що призвело до порушення майнових прав та інтересів на той час малолітньої особи. Тому, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-30, порушено право на отримання спадщини іншими спадкоємцями за законом першої черги, а саме [PERSON], а відтак, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом підлягає задоволенню. Судом не приймається до уваги заява відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки за статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, зокрема, проживала спільно зі спадкодавцем. Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідками. З наданих в судовому засіданні пояснень свідка, [PERSON] вбачається, що [PERSON], мати позивача була його дружиною. На момент смерті дружини їх спільній дитині, [PERSON] було п'ять років. Через півроку після смерті матері, [PERSON] забрав дитину проживати до себе. На момент смерті [PERSON] у спірному будинку проживали [PERSON], [PERSON], її чоловік та [PERSON]. Про те, що позивач мала право на спадщину після смерті матері дізнався під час судового засідання. [PERSON] відвідувала школу № 15, проживаючи по пров. Салтикова-Щедріна. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні зазначила, що позивач в дитинстві проживала [ADDRESS]. Свідок на даний час є дружиною батька [PERSON], з яким вона познайомилася весною 1998 року. Позивача вони забрали проживати до себе в липні 1998 року. Проте, ще в 11 класі [PERSON] повернулася проживати за вищевказаною адресою. Крім того, вказані обставини не заперечувались відповідачами. Таким чином судом на встановлена наявність підстав для застосування строків позовної давності, оскільки позивач є такою, що прийняла спадщину. Разом з тим, щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS], суд вважає за необхідне зазначити, що оформлення права на спадщину регулюється Главою 89 Цивільного кодексу України. Зокрема статтями 1296, 1297, 1298 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно пункту 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22.02.2012 року нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регулюється Главою 10 вищевказаного Порядку. Таким чином, діючим законодавством передбачено прядок оформлення спадкових прав, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року в пункті 23 роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Постановою № 1223/02-31 від 02.07.2014 року державним нотаріусом Кіровоградської міської нотаріальної контори № 2, відмовлено [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] оскільки після смерті [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину вже видані. Однак, даним рішенням суду порушене право спадкоємця [PERSON] підлягає відновленню судом шляхом визнання недійним свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 17.01.2000 року, видане Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Судовому захисту у відповідності до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно є передчасною. Крім того, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що згідно частини 1 статті 1280 Цивільного кодексу України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Тобто достатньою підставою для перерозподілу спадкового майна є вступ у спадкові відносини спадкоємця. Також слід зазначити, що ? частки спірного житлового будинку, які належали [PERSON] передані іншим спадкоємцям та перейшли у власність за цивільно-правовими угодами іншим особам. За таких обставин, вирішення справи у спосіб, обраний позивачем щодо визнання права власності на даний час є неможливим. Частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial