Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, позовні вимоги обґрунтовує наступним. 29.03.2015 року помер [PERSON], який доводиться [PERSON], [INFO], рідним дідом по батьківській лінії. Позивач у встановленому законом порядку вона спадщину після смерті [PERSON] прийняла, діючи в інтересах малолітньої доньки, шляхом подання державному нотаріусу заяви про прийняття спадщини впродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. [PERSON], [INFO], є спадкоємцем за законом згідно ст. 1266 ЦК України. Після смерті [PERSON] залишилася земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,94 га на території [PERSON] сільської ради Токмацького району, яка належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №396 від 11.03.2009 року. Вказану земельну ділянку він успадкував після смерті [PERSON], який помер 23.06.2008 року. Але спадкодавець не переоформив державний акт на власне імя. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім'я померлого нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину згідно постанови №890/02-31 від 16.10.2015 року. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, згідно наданих заяв позов підтримують, просять суд розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити заявлені позовні вимоги. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачами позову не порушує їх чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 29.03.2015 року помер гр. [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 321498 від 01.04.2015 року. Спадкодавець доводиться [PERSON], [INFO], дідом, про що свідчать свідоцтва про народження серії І-ЖС №471952 від 06.10.1976 року, серії І-ЖС №158403 від 14.09.2004 року. Позивач, діючи як законний представник малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у встановленому законом порядку після смерті [PERSON] спадщину прийняла за законом згідно ст. 1266 ЦК України, шляхом подання державному нотаріусу Токмацької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Онука спадкодавця [PERSON], [INFO], має право на спадкування за правом представлення, оскільки її батько [PERSON] (рідний син спадкодавця [PERSON]Т.) помер задовго до смерті свого батька, 18.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 209957 від 25.07.2011 року. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не залишилося. Заповіт на випадок своєї смерті спадкодавець не складав. Згідно довідки Молочанської міської ради Токмацького району Запорізької області № 84 від 04.06.2015 року [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по день смерті 29.03.2015 року за адресою: м. Молочанськ, вул. Першотравнева, 16. Разом з ним були зареєстровані: колишня дружина [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли: земельна ділянка площею 3,94 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Токмацького району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №396 від 11.03.2009 року. Згідно матеріалів спадкової справи №155/2015, наданої державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON], який помер 29.03.2015 року спадщину за законом прийнята та частково оформлена на імя малолітньої онуки [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2015 року [PERSON] успадкувала житловий будинок №140 по вул. Шевченка в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області. Згідно постанови державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори №890/02-31 від 16.10.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом було відмовлено позивачу через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON], який помер 23.06.2008 року, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,94 га на території [PERSON] сільської ради Токмацького району, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №396 від 11.03.2009 року. Однак [PERSON] не одержав державний акт на право власності на дану земельну ділянку, отримати державний акт після смерті власника за вимогами діючого земельного законодавства є неможливим, що підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Токмацькому районі Запорізької області від 21.10.2015 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України). До спадкоємців за законом першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. (ст. 1261 ЦК України) Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1266 ЦК України) Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при відмові нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до статті 79 ЦК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Так, право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації цього права ( ст. 125 ЗК України). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Згідно 3 розділу 2 частини ІІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалені Рішення Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, свідоцтво про право на спадщину є документом, що підтверджує перехід права власності на майно від спадкодавця до спадкоємців. Дійсно, спадкодавець не встиг здійснити за життя державну реєстрацію свого права власності на вказану земельну ділянку, але дане не може бути підставою для втрати її спадкоємцем права на спадщину. Як вказано вище, спадкодавець [PERSON] мав право на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, а тому це право може перейти і до його спадкоємця за законом [PERSON], а отже, вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved