Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Лозова, Харківської області, [INFO], в якому зареєстровані позивач та відповідач по справі [PERSON]. Відповідач по справі з серпня 2010 року в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме спірним житловим будинком. Крім цього просить примусово зняти відповідача по справі з реєстраційного обліку в належному їй будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також просила при винесені рішення врахувати наступне: відповідач по справі є її невістка, шлюб між невісткою та її сином фактично розпався, вони тривалий час проживають окремо, більш ніж 4 роки. Відповідач разом з онукою на даний час проживають в м. Запоріжжі, їх особистих речей в будинку не має. Крім цього в своїй заяві зазначила, що в разі неявки відповідача по справі не заперечує проти ухвалення заочного рішення, наслідки винесення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти позову не заперечує, зазначивши, що вона дійсно тривалий час не проживає в будинку позивача, її особистих речей та будь якого майна, належного їй в будинку не має. Вона з донькою проживає в м. Запоріжжі, має постійну роботу, шлюб з сином позивача фактично припинився. Представник третьої особи Лозівського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Підставою для її проживання за вищевказаною адресою є договір дарування будинку, посвідчений державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Лавренко Л.А. № 1-326 від 13.02.1997 року. В 2009 році позивач надала згоду та зареєструвала за своєю адресою відповідача по справі [PERSON], що підтверджується копією домової книги. Відповідач по справі тривалий час в спірному будинку не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Відповідач після припинення шлюбних відносин з сином позивача, а саме з серпня 2010 року в будинок не з'являлася. Всі обов'язки зв'язані з договором найма житлового майна виконує позивач по справі. Відповідач в даному разі створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. Як вбачається з акту квартальної кварталу № 9 Жиркової В.М. від 03.11.2014 року відповідач по справі тривалий час, а саме з серпня 2010 року не проживає за адресою: [ADDRESS] За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved