Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, виплати компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 8 606,42 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період 03 жовтня 2011 року по 31 липня 2014 року працювала в ТОВ «Інструмент Снаб-2005» на посаді бухгалтера. При розрахунку позивачу не виплатили заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8 606,42 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 5624,32 грн., а всього 14 230,74 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 230,74 грн., проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення розгляду справи не надав. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню за таких підстав. 03 жовтня 2011 року позивач [PERSON] була прийнята до ТОВ «Інструмент Снаб-2005» на посаду бухгалтера, що підтверджено копією трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с. 6). 31 липня 2014 року позивач була звільнена з підприємства за ст. 38 КЗпП України, з ініціативи працівника. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст. 116 КЗпП України строки. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх належних йому від підприємства сум здійснюється в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк сплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Стаття 83 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використанні ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам які мають дітей. Згідно ст. 74 КЗпП України, передбачено право працівника на щорічну відпустку, тривалість якої відповідно до вимог ст. 75 КЗпП України не може бути меншою ніж 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за всі не використанні дні щорічної відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 14 230,32 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход бюджету підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України,

Outcome: approved