Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька, в обґрунтування своїх вимог вказавши, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в цивільному шлюбі з 04 вересня 2004 року по 29 липня 2009 року. Від даного шлюбу в них народилася дитина: син [PERSON] В»ячеславович, [INFO], який проживає разом із нею, за її місцем проживання. Вона сама піклується про сина, матеріально утримує і належним чином дбає про його здоров»я, його фізичний, духовний і моральний розвиток. З травня 2014 року по даний час на території Донецької області та в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області, зокрема, проводяться заходи в рамках антитерористичної операції. Дані заходи являють собою безпосередню загрозу для життя і здоров»я населення. За кордоном, на території Російської Федерації в м. Москві, в Автономній Республіці Крим, в м. Ялта, в м. Донецьку проживають її знайомі, родичі та батьки. Враховуючи цю обставину, вона має намір разом із сином відвідати своїх рідних за межами України та в м. Донецьку, і не піддавати свої життя та життя своєї дитини небезпеці. Вона раніше неодноразово зверталася до свого колишнього чоловіка як особисто, так і за телефоном, з проханням дати їй дозвіл на виїзд за кордон разом з нашим малолітнім сином, у зв»язку з безпосередньою небезпекою для життя їх сина, але чоловік безпідставно не надав згоди на виїзд дитини за межі України, діючи всупереч інтересів їх сина. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали і обгрунтовували його відмову, він не надав. Вважає, що така позиція [PERSON], батька малолітнього [PERSON], [INFO], шкодить його інтересам. Крім того, її колишній чоловік підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-3 ч. 1 КК України, та з 26.06.2015 року знаходиться у розшуку. У звязку з даними фактами вона була змушена звернутися до суду з позовом для вирішення спору по суті. Просить надати дозвіл на її виїзд разом з малолітньою дитиною [PERSON] В»ячеславовичем, [INFO], уродженцем [INFO], за кордон без згоди батька, [PERSON] [PERSON] В»ячеслава Сергійовича, [INFO], строком на один рік. В судовому засіданні позивачка [PERSON] на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи або про повідомлення причин неявки в судове засідання. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим постановити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON], діюча на підставі довіреності, не заперечувала проти задоволення вимог позивачки. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольни з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька 24 жовтня 2006 року, батьками [PERSON] В»ячеславовича, [INFO], є [PERSON] В»ячеслав Сергійович та [PERSON] (а. с. 9). В матеріалах справи мається копія паспорту громадянина України серії ВК № 060373, виданого на імя [PERSON], [INFO], Петровським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області 30 травня 2004 року (л. с. 5-7), та картка фізичної-особи платника податків на імя [PERSON] (а. с. 8). В матеріалах даної цивільної справи мається копія витягу з кримінального провадження № 12015050150002278, внесеного до ЄРДР 27.07.2015 року, за кваліфікацією ст. 115 ч. 1 КК України відносно [PERSON], [INFO] (л. с. 10), копія повного досьє на [PERSON], [INFO] (л. с. 12). Згідно повідомлення про початок судового розслідування від 27.07.2015 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, внесено слідчим СВ Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області старшим лейтенантом міліції [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2015 року під № 12015050150002278 (л. с. 11). В матеріалах даної цивільної справи мається довідка від 29.07.2015 року № [NUMBER] про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, згідно якої [PERSON] разом із дитиною [PERSON] В»ячеславовичем, [INFO], перемістилася з тимчасово окупованої території в Петровському районі м. Донецьк, вул. Батуріна, 3 (л. с. 13). Згідно п. 2. ч. 3ст. 313 ЦК України - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом та обовязком батьків. Конвенцією про права дитини ст. 18 проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Рівність прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності чи відсутності шлюбу між ними. Згідно ч. 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сімї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право право на свободу пересування фізичної особи, закріплено у ст. 313 ЦК України. У відповідності до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» один з документів громадянина України, що надає право на виїзд та вїзд на територію України зокрема є проїзний документ дитини. Згідно п. 2 ст. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди зокрема може здійснюватися згідно рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду до України громадян України», ч. 3 ст. 313 ЦК України, п. 2.2. Правил перетину державного кордону громадянами України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за межу може бути дозволене на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення (затверджені ПКМ України № 231 від 31 березня 1995 року з наступними змінами та доповненнями) у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, виїзд може бути дозволений за рішенням суду. Враховуючи той факт, що отримання згоди батька малолітньої дитини Елеонори на її виїзд за межі території України є обєктивно неможливим у звязку з його перебуванням на окупованій території, спроби позивачки [PERSON] знайти з ним зв'язок жодного результату не дали, то суд вважає, що є усі правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved