Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2016 по червень 2019 у сумі 10744,80 грн. В обґрунтування позову вказувала, що в період з 29.03.2005 по 31.08.2019 працювала в філії «Пасажирська компанія» виробничого підрозділу Криворізька пасажирська вагонна дільниця АТ «Українська залізниця» на посаді провідника пасажирського вагону. Режим її роботи залежав від графіку руху потягів, що і впливало на кількість відпрацьованих нею годин. Про графік своєї роботи вона повідомлялася, як правило, з електронного нарядчика, з наказами про зміну графіків роботи її не ознайомлювали, у зв`язку з чим протягом періоду роботи в неї часто виникали питання щодо правильності нарахування їй заробітної плати. Діяльність відповідача пов`язана з забезпеченням безперервної роботи потягів, у зв`язку з чим на підприємстві встановлено підсумований облік робочого часу - квартальний облік робочого часу. Після припинення трудових відносин з відповідачем, вона зіставила дані про кількість відпрацьованих годин з даними роздруківок про нараховану заробітну плату та даних електронного нарядчика, та встановила, що вони різняться, а саме у відомостях про нараховану заробітну плату не враховані всі фактично відпрацьовані нею години роботи, які визначені в електронному нарядчику, що призвело до невиплати їй заробітної плати у частині відпрацьованих годин. Зокрема зазначала, що в першому кварталі 2016 квартальна норма годин становила 482 год., їй оплачено за вказаний квартал 593,1 год, а згідно даних електронного нарядчика нею відпрацьовано 603,1 год., тобто неоплаченими годинами є 10 год, які до того ж є понаднормовими, а тому мали бути оплачені в подвійному розмірі - 335,60 грн. (2696х3)/482 год=16,78 грн/год х 10 год х 2 = 335,60 грн). Надала суду розрахунок, яким обґрунтовувала свої позовні вимоги на суму 10477,80 грн. за період з квітня 2016 по червень 2019 року. Стверджувала, що усі невідповідності зводяться до того, що при нарахуванні їй заробітної плати не були враховані понаднормові години роботи, які відповідач мав оплатити в подвійному розмірі, а також не оплачені години роботи згідно даних електронного нарядчика. Позивач та її представник, будучи повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являлися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на позовних вимогах наполягали. В попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Уточнюючи заявлені вимоги вказувала, що позиція позивача зводиться до того, що понаднормові години мають бути оплачені згідно даних електронного нарядчику, в подвійному розмірі та за кожен відпрацьований місяць, без будь-яких перенесень на наступний місяць. Представник відповідача в ході судового засідання позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме на суму 310,62 грн. Надав суду відзив в якому визнав факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем в період з 29.03.2005 по 31.08.2019 за контрактом. Зазначав, що [PERSON] працювала провідником пасажирського вагону, отримувала заробітну плату у відповідності до встановленого окладу, за фактично відпрацьований час, згідно маршрутних листів. Підтвердив факт застосування для роботи позивача підсумованого обліку робочого часу з обліковим періодом - квартал. Стверджував, що з врахуванням квартального обліку робочого часу, відпрацьовані години, а також виплати за періоди тимчасової непрацездатності, які на думку позивача не були їй оплачені, повністю оплачувалися в останній місяць кварталу. Затримка у виплаті за листами непрацездатності мала місце через несвоєчасну здачу лікарняних листів. В підтвердження вказаних доводів надав розрахунок нарахувань, які уточнив (а.с. 170-171, 206-208, 239-247). Зазначав, що графік роботи провідників, враховуючи специфіку їх роботи, можливість зміни напрямку руху, часу руху та відміни руху поїздів не визначається по підприємству, а облік робочого часу провідника здійснюється за фактично відпрацьовані ним години, згідно даних маршрутних листів, в тому числі уточнених маршрутних листів, які оформлюються в кінці місяця, у разі змін в графіках руху поїздів, які підписуються працівником - в даному випадку [PERSON] . Вказував, що єдиним документом на підставі якого здійснюється нарахування заробітної плати провіднику вагону є маршрутний лист. Дані електронного нарядчик, який є миттєвим інформаційним табло, інформація в якому може змінюватися залежно від фактично відпрацьованих годин, не є офіційними даними на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати. Представник позивача скористалася правом на відповідь на відзив, в якому зазначила про неповний облік фактично відпрацьованих годин позивача, а також про не проведення обліку понаднормових годин за квартал, не доведення їх кількості до позивача, а також фактично не проведену оплату за понаднормові години, зокрема у 2 кварталі 2016 року в кількості 10 годин (а.с. 215-217 т.1). Представник відповідача правом на подання заперечень не скористався. В ході судового засідання, в процесі дослідження матеріалів справи, представник відповідача визнав той факт, що за червень 2017 року, у зв`язку з наявністю бухгалтерської помилки, [PERSON] не було оплачено 9,8 відпрацьованих понад нормою годин, що в грошовому виразі склало 522,62 грн. (4213 грн оклад/158 норма годин в червні 2017 х 9,8 недоплачені години х 2), однак за рахунок переплати [PERSON] у грудні 2016 року 5,6 годин понад нормою, що в грошовому виразі склало 212 грн. (3370 грн оклад : 178 норма год у грудні 2016 х 5,6 год переплати х 2 = 212 грн.), визнав вимоги на суму 310,62 грн. (522,62 грн. - 212 грн.). В іншій частині вимоги позивача вважав такими, що не підлягають задоволенню, як необґрунтовані. Вислухавши пояснення представників сторін, спеціаліста, свідка, дослідивши докази по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 29.03.2005 по 31.08.2019 працювала провідником пасажирського вагону виробничого підрозділу Криворізька пасажирська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» (а.с. 136-150, 191-201 т.1) на умовах роботи по контракту, що підтверджується даними її трудової книжки та не заперечувалося сторонами (а.с. 6-8 т.1), копією особою картки (а.с. 172 т.1), копією заяви про звільнення та наказу про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 187-188 т1 ). Працевлаштування [PERSON] здійснювалося за контрактом, що узгоджується з положеннями Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого Постановою КМ України № 764 від 15.07.1997 (а.с. 173 т.1). Відповідно до п. 5.2 контракту від 29.03.2005, на підставі якого здійснювалося працевлаштування [PERSON] , особливістю режиму робочого часу провідника пасажирського вагону є роз`їзний характер роботи з підсумованим обліком робочого часу (а.с. 176 т.1). Аналогічні положення містить п. 8 розділу 3 додаткової угоди до контракту від 26.05.2014, який також вказує на облікований період - квартал. Згідно п. 9 вказаного розділу, облік робочого часу за обліковий період проводиться за даними маршрутних листів. Оплата за роботу у святкові та неробочі дні, надурочний час здійснюється відповідно до законодавства (а.с. 182-185 т.1). Додатковою угодою до контракту від 29.03.2005, укладеною з [PERSON] 29.03.2016, строк дії контракту продовжувався до 29.05.2021, але був припинений за заявою позивача про її звільнення за угодою сторін (а.с. 186-188 т.1). В пункті 4 додаткової угоди від 26.05.2014 визначено право працівника на оплату надурочних робіт відповідно до законодавства (а.с. 179-185 т.1). Факт запровадження для працівників Криворізької пасажирської вагонної дільниці квартального підсумованого обліку робочого часу підтверджується наказами по підприємству за період, що є предметом спору (а.с. 202-205 т.1). Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 розділу 3 «Оплата праці» колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці Придніпровської залізниці на 2011 рік, який діяв в період роботи [PERSON] , оплата праці провідників пасажирських вагонів при обслуговуванні вагонів поїздів різного типу, виду сполучення та руху, провадиться згідно з маршрутним листом за фактично виконану роботу (а.с. 102-108 т.1). Відповідно до положень Інструкції провідника пасажирських вагонів № ЦЛ-0038, затвердженої наказом Укрзалізниці № 234-Ц від 01.09.2003, провідник вважається таким, що приступив до роботи, після отримання маршрутного листа, графіка чергування та проходження усіх, що потребують, видів інструктажу з охорони праці, безпеки руху, пожежної безпеки (абз. 2 п. 2.1). Після прибуття провідника в пункт формування, він має здати маршрутний листок наряднику резерву провідників, вияснити дату наступної явки на роботу і розпи\-сатися за вихід на роботу у черговий рейс (п. 5.8) (а.с. 109-111 т.1). Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснювала, що робота провідника пасажирського вагону має роз`їзний характер, у зв`язку з чим на кожного провідника відкривається маршрутний лист на початку місяця, який відмічається нарядчиком та з даними якого ознайомлюється працівник. При цьому, розрахунок відпрацьованих годин враховує норму обслуговування, кількість провідників, які обслуговують вагон. Зазначала, що враховуючи роз`їзний характер роботи та закриття маршрутних листів раніше, з метою своєчасного проведення оплати заробітної плати, поїздки після 28 числа місяця, можуть обліковуватися в уточненому маршрутному листі, який враховує дані перехідних поїздок (поїздки, що припадають на останні числа місяця та охоплюють перші числа наступного місяця). Всі години відпрацьовані провідником понад норму, оплачуються виходячи з даних маршрутних листів про відпрацьовані години. Також підтвердила, що розписуючись в маршрутному листі, провідник повідомляється про наступний рейс. Ознайомлення провідника з датою чергової поїздки, як слідує з його посадової інструкції, здійснюється при здачі маршрутного листа за проведену поїздку, що спростовує твердження позивача та її представника про не ознайомлення [PERSON] з наказами про зміну її графіка роботи та завчасне попередження про це, адже [PERSON] тривалий час працювала у відповідача, а отже була обізнана про особливий характер своєї роботи та порядок ознайомлення з дата наступного виходу на роботу в рейс. Про факт відсутності графіків роботи [PERSON] , враховуючи специфіку її професії, виконання трудових обов`язків у відповідності до затвердженого розкладу руху пасажирських поїздів, вказав начальник Криворізької пасажирської вагонної дільниці Шуба С.О., надаючи відповідь на ухвалу суду про витребування вказаних доказів (а.с. 229-230 т.1). Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 94, 97 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ст. 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). Згідно зі ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається. Відповідно до ст.107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі, за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. Згідно з положеннями п. 10, 11 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затвердженого наказу Міністерства соціальної політики України № 138 від 19.04.2006, який застосовується відповідачем в своїй роботі (а.с. 202-205 т.1), при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі ст. 106 КЗпП. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду. У разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП ) за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищують цю норму, вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі. Тому під час підрахунку надурочних годин у випадку підсумованого обліку робочого часу робота у святкові і неробочі дні, проведена понад установлену на підприємстві норму робочого часу, за обліковий період не враховується, оскільки вона вже оплачена в подвійному розмірі. Згідно абз. 3 п. 12 вказаних рекомендацій, загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період. Позивач заявляючи перед судом вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати, зазначає, що вказана заборгованість сформувалася у зв`язку з недообліком відповідачем кількості відпрацьованих позивачем годин, відповідно не врахування їх як надурочних та не проведення за них оплати в подвійному розмірі. Перевіряючи доводи представників сторін, в межах заявлених позовних вимог, суд враховує дані наданого позивачем розрахунку заборгованості з заробітної плати, дані маршрутних листів позивача (а.с. 32-73 т.1), дані електронного нарядчика, на які посилається позивач (а.с. 74-100 т.1), та дані якого, як вказував представник відповідача, є ноу-хау, наявне в приміщенні залізниці інформаційне табло, довідковий-інформаційний інструмент, дані якого не є підставою для нарахування заробітної плати (а.с. 9-31 т.1). Так, позивач вважає неоплаченими 10 год робочого часу за травень 2016 року, оскільки за даними електронного нарядчику нею відпрацьовано 202 год, а фактично оплачено 192 год (а.с. 124 т.1). Вважаючи вказані години роботи понаднормовими, вважала за необхідне нарахувати їй 335,60 грн.(а.с. 124). Разом з тим, суд не погоджується з вказаними доводами, оскільки 10 годин за травень 2016, які складають різницю між даними маршрутного листа та електронного нарядчика - 202 год (а.с. 35, 78 т.1) та фактично оплаченими 192 год (а.с. 11), оплачені позивачу в червні 2016 року, адже нею у вказаному місяці відпрацьовано 195,5 год (а.с. 36 т.1), а фактично оплачено 205,5 год (а.с. 11 зворот т1), тобто включено оплату за 10 год травня 2016 (а.с. 11 зворот т.1), що відображено і в електронному нарядчику, який за червень місяць містить дані про «перенос» 10 год. (тобто 10 годин відпрацьованих понад нормою в травні оплачено фактично в червні, тобто в межах ІІ кварталу 2016 року) (а.с. 79 т.1). Дані розрахунків заробітної плати за квітень - червень 2016 року (ІІ квартал) свідчать про проведення оплати за понад норму у вказаному кварталі в подвійному розмірі (рядки розрахунку 53, 54 та 72,74), а саме 111,1 год (24,6 + 39 + 22,8 + 24,7), що відповідає даним квартального обліку робочого часу 593,10 год відпрацьовано та 482 год норма = 111,1 год. (а.с. 10 зворот -11 зворот). Твердження позивача про кількість відпрацьованих годин 603,1 год, суд розцінює критично, оскільки облік робочого часу здійснюється саме за маршрутним листом (а.с. 34-36 т.1) правильність обліку робочого часу в якому представник позивача не заперечувала, які в даному випадку узгоджується з даними електронного нарядчика, з урахуванням даних переносу 10 год з травня 2016 року, які помилково обраховані позивачем як відпрацьовані години червня 2016 року (а.с. 79 т.1). Представник позивача підтверджувала, що з наданими нею до позову маршрутними листами [PERSON] ознайомлювалася. Позиція представника позивача, озвучена в судовому засіданні, щодо неприпустимості переносу оплати надурочних годин на інший місяць, суперечить вище вказаним нормам законодавства, згідно яких оплата за всі години надурочної роботи може проводитися в кінці облікового періоду, в даному випадку - кварталу. В третьому кварталі 2016 року (липень-вересень 2016) позивач вважала недоплаченими 7,4 год в липні 2016, як різниця між даними електронного нарядчика в липні 2016 189,4 год та оплаченими годинами 182 год (а.с. 124 т.1). Однак, з цими твердженнями суд не погоджується, оскільки 7,4 год за липень 2016 (різниця між даними нарядчика та маршрутного листа 189,4 год та оплатою за розрахунком за липень 2016 182 год (а.с. 12, 37, 8 т.1), є оплаченою в серпні 2016 року. Так, в серпні 2016 за даними маршрутного листа [PERSON] нараховано 195,9 год (148,9 год відпрацьовано та 47 год - чергова відпустка), а оплата за серпень місяць склала 203,3 год (195,9 год + 7,4 год). Вказане узгоджується з даними електронного нарядчика, який містить запис про перенос 7,4 год з липня 2016, що не враховано позивачем при визначенні загального часу за серпень, що призвело до подвійного врахування нею вказаних годин як відпрацьованих (одночасно в липні та серпні). Ці години оплачено в подвійному розмірі (рядки 52, 53, 63, 72 (а.с. 12 зворот). За третій квартал 2016 року всі понаднормові години оплачені в подвійному розмірі, що підтверджується даними розрахунків заробітної плати за вказаний період у рядках 52, 53, 63, 72 (а.с. 12-13 т.1), що узгоджується з даними розрахунку наданого відповідачем (а.с. 240-247 т.1). В четвертому кварталі 2016 року позивач вважала неоплаченими 30,9 год, з яких 17,9 год за жовтень та 13 год за листопад 2016 року (а.с. 124 т.1). За вказаний квартал норма годин складала 516 год (жовтень 164 + листопад 174 + грудень 178) (а.с. 13-14 зворот т.1). В жовтні 2016 [PERSON] підлягали сплаті 206,9 год (а.с. 40 т.1), в урахуванням годин тимчасової непрацездатності 39,1 х 2 (а.с. 40, 83 т.1), а фактично оплачено у вказаному місяці 189 год (а.с. 13 зворот). Недоплаченими є 17,9 год. - перенос на листопад 2016 (а.с. 84, 240-247 т.1). Вказане визнано представником відповідача в судовому засіданні. В листопаді 2016 згідно даних маршрутного листа [PERSON] підлягали оплаті 195,5 год, з яких 78,2 год лікарняний (а.с. 41). У вказаному місяці проведено оплату 194 год., тобто недоплаченими є 1,5 год. В грудні 2016 року згідно даних маршрутного листа [PERSON] відпрацювала 75,2 год, а також перебувала у відпустці 73 год та на лікарняному 39,5 год, відповідно оплаті підлягали 187,7 год (а.с. 42 т.1), норма годин складала в грудні 2016 року - 178 годин (а.с. 14 зворот), відповідно понаднормовими у вказаному місяці були 9,7 годин. Фактично оплачено [PERSON] у грудні 2016 року - 212,7 год (а.с. 14 зворот), з них 34,7 в подвійному розмірі як понаднормові. Відповідно, в грудні здійснено додатково оплату 25 годин (212,7 - 187,7), які покривають недоплати годин за жовтень та листопад 17,9 та 1,5 год. Оскільки, за період жовтня-листопад 2016 недоплаченими були понаднормові в розмірі 19,4 год, за грудень таких годин було 9,7 год, в грудні як понаднормові мали оплатити 29,1 годину (в подвійному розмірі), але оплачено в подвійному розмірі 34,7 год (рядки 53,54, 73,74 а.с. 14 зворот), отже 5,6 годин є переплаченими в подвійному розмірі, за підсумками 4 кварталу 2016 року. В грошовому виразі вказана переплата складає 212 грн (3370:178х5,6 х2) (а.с.14 т.1), про що вказував представник відповідача в ході судового засідання. Твердження позивача про необхідність прийняття до уваги даних електронних нарядчиків за жовтень та листопад 2016 суд розцінює критично, оскільки вони містять дані про перенос відпрацьованих годин з минулого місяця, які не враховані позивачем при визначенні відпрацьованих годин за даними електронного нарядчика, крім цього в листопаді 2016 дані нарядчика по відпрацьованим годинам є меншими даних маршрутного листа (а.с. 41, 84, 124 т.1). Як слідує з даних маршрутного листа та електронного нарядчика на грудень 2016, вони містять розбіжності щодо відпрацьованого часу на 12 годин по охороні груп 29.12 та 30.12.2016 року (а.с. 85 зворот т.1), однак, беручи до уваги заперечення представником відповідача даних електронного нарядчика як виключно інформаційних, тверджень про те, що уточнений маршрутний лист за грудень 2016 року відсутній, а дані нарядчика щодо 12 годин охорони не відображені в маршрутному листі як відпрацьовані години (а.с. 42, 43 зворот - містить дані про відпрацьовані години в грудні 2016), при визначені кількості відпрацьованих годин у грудні суд приймає до уваги саме дані маршрутного листа, як належного документа на підставі якого підлягає нарахуванню заробітна плата провіднику. За перший квартал 2017 [PERSON] вважала недоплаченими 319,24 грн. за 7,2 години відпрацьовані понад норму в лютому 2017. Однак, з вказаними твердженнями суд не погоджується, оскільки як слідує з маршрутного листа за лютий 2017 (а.с. 44 т.1) [PERSON] відпрацювала у вказаному місяці 167,2 год, що узгоджується з даними нарядчика (а.с. 85 зворот т.1), а отримала оплату за 160 годин (а.с. 15 зворот т.1). При цьому, 7,2 год перенесені в межах кварталу на березень 2017 року, що підтверджується даними електронного нарядчика (а.с. 86 т.1) та за них проведена оплата в березні 2017 року, адже в березні 2017 [PERSON] фактично не працювала (а.с. а.с. 45, 86 т.1), оплаті підлягали 166 год. відпустки та лікарняного, але отримала оплату в розмірі 173,20 год. (166 год +7,2 год за лютий) (а.с. 16 т.1), з них 7 та 0,2 год в подвійному розмірі, тобто проведено оплату надурочних за лютий 2017 року. В другому кварталі 2017 позивач вважала не облікованими 3 години надурочних робіт у квітні та 15 годин у червні 2017 року. З вказаними доводами позивача суд погоджується частково. Так, в квітні норма виробітку складала 157 год, а згідно даних нарядчика, правильність даних в якому визнано відповідачем в його розрахунку та підтверджена даними уточненого маршрутного листа з розрахунком (а.с. 49-50 т.2) склала 186,2 год. Оплаченими є 183,2 год (а.с. 16 зворот т.1), відповідно недоплаченими за квітень є 3 години, які є понаднормовими та оплата яких перенесена на травень. В травні 2017 норма виробітку складала 159 год., а позивачу підлягали оплаті 194,6 год з урахуванням днів тимчасової непрацездатності, що підтверджується даними маршрутного листа (а.с. 47 т.1). Твердження позивача про необхідність оплати у вказаному місяці 197,6 год, суд розцінює критично, оскільки позивач виходячи з даних нарядчика не врахував відмітку «перенос» 3 год, які фактично відпрацьовано у квітні і лише оплачено у травні (а.с. 87 т.1). Фактично позивачу оплачено у травні 197,6 год, в тому числі 38,6 год понаднормових, які включали 3 години, які відпрацьовані у квітні та 35,6 год понад нормою відпрацьовані у травні (194,6 год - 159 год = 35,6 год), що підтверджується даними розрахунку за травень 2017 - графи 52, 53, 63,72 (а.с. 17). В червні 2017 при нормі виробітку 158 год, позивачем фактично було відпрацьовано 190,9 год враховуючи дані уточненого табеля та особового рахунку (а.с. 51-52 т.2), відповідно як понаднормові підлягали оплаті 32,9 год, але фактично оплачено в червні лише 17,9 год понад нормою (а.с. 17 зворот т.1), відповідно неоплаченими в подвійному розмірі залишалися 15 годин. Як вказував представник відповідача, це було зумовлено тим, що останній рейс позивача у даному місяці припав на період 30.06.2017 - 01.07.2017. При здійсненні перерахунку в липні 2017, в результаті помилки проведено оплату як понаднормових годин за червень 2017 лише 5,2 год (а.с. 18 т.1), а решта 9,8 годин залишилися неоплаченими, що визнано відповідачем. Відповідно, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягали сплаті за рахунок відповідача 522,62 грн (4213 грн. оклад червня : 158 норма виробітку х 9.8 год х 2) за червень 2017, як оплата робіт понад нормою, оплата яких не проведена при перерахунку в липні 2017, що визнано представником відповідача (а.с. 17 зворот, 18 - дані щодо оплати 5,2 год). Разом з тим, враховуючи переплачені в грудні 2016 року 212 грн., з урахуванням доводів представника відповідача, виплаті позивачу підлягають 310,62 грн. (522,62 - 212), що визнано представником відповідача. Правильність нарахування заробітної плати в період з липня по грудень 2017 року позивач не оспорює. В першому кварталі 2018 року позивач вважала неоплаченими 0,2 год понад нормою. Так, в січні 2018 норма виробітку складала 166 год, оплаті [PERSON] за вказаний період підлягали 183,6 год, з яких тимчасової непрацездатності 35 год., що підтверджується даними маршрутних листів, в тому числі уточненого (а.с. 21, 55 т.1, 57-58 т.2). Згідно даних електронного нарядчика оплаті підлягали 183,8 год, що суд розцінює критично, оскільки вказані дані не визнані відповідачем та не узгоджуються з основним документом, що підтверджує кількість відпрацьованих провідником годин, а саме даними маршрутного листа та уточненого маршрутного листа, особового рахунку [PERSON] за січень 2018 (а.с. 57-58 т.2). Як пояснювала свідок, розбіжність в 0,1 год на поїздці, а в сумі 0,2 могла бути зумовлена особливостями роботи програми щодо округлення, дійсними даними для нарахування заробітної плати є дані маршрутного листа. Фактично [PERSON] за вказаний місяць оплачено 183,6 (а.с. 21 т.1), з яких 17,6 год понаднормових в подвійному розмірі (183,6 - 166 = 17,6). Правильність нарахування заробітної плати за лютий-березень 2018 позивач не оспорювала, а тому суд приходить до висновку, що за І квартал 2018 відповідач не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем. В ІІ кварталі 2018 позивач вважала недоплаченими їй 38,5 годин понаднормових, з яких 18,5 за квітень та 20 год за травень. За вказаний період нарахувань, суд розцінює критично розрахунки зроблені сторонами та при визначенні наявності чи відсутності заборгованості виходить з даних щодо відпрацьованого часу та проведеної оплати [PERSON] . Так, в квітні 2018 норма виробітку склала 158 год, виплаті позивачу підлягали 199,8 год, з яких тимчасова непрацездатність - 65 год (а.с. 58 т.1). Позивачу оплачено 181,10 год, а залишилися несплаченими 18,7 год (а.с. 22 зворот т.1, 58 т.1), оплата яких перенесена на наступні місяці кварталу. Дані електронного нарядчика за вказаний місяць містять інформацію щодо розміру виробітку на 0,2 год менше ніж дані маршрутного листа (а.с. 92 т.1 зворот), однак суд приймає до уваги саме дані маршрутного листа, як основного документу, що підтверджує кількість відпрацьованих провідником годин. В травні 2018 норма виробітку склала 158 год, [PERSON] підлягали виплаті 188,6 год з урахуванням лікарняного та відпустки (а.с. 59 т.1), що узгоджується з даними нарядчика (а.с. 93 т.1). Дані нарядчика про виробіток [PERSON] в травні 2018 - 207,3 год, які приймала за основу в своїх розрахунках позивач, суд не приймає до уваги, оскільки представником позивача не враховано дані нарядчика про перенесення 18,7 год відпрацьованих в квітні 2018 (а.с. 93 т.1). Оплачено позивачу за травень 2018 187,3 год, тобто неоплаченими залишалися 1,3 год. за травень 2018. Тобто за період квітня-травня 2018 неоплаченими були 20 год (18,7 + 1,3). В червні 2018 при нормі виробітку 164 год, позивач відпрацювала 174,6 год (а.с. 60 т.1), що узгоджується з даними нарядчика без урахування переносу 20 годин (а.с. 93 зворот т.1). В червні 2018 [PERSON] проведено оплату за 194,6 год, при відпрацьованих 174,6 год, тобто здійснено оплату за 20 годин, які не були оплачені в квітні-травні 2018. Оплата здійснена в подвійному розмірі - рядки 52, 53, 63, 72 розрахунку (а.с. 23 зворот т.1). Отже, загальна норма виробітку за ІІ квартал 2018 року складала 480 год, а фактично було відпрацьовано [PERSON] 563 год (з урахуванням лікарняних та відпусток). Відповідно понаднормовими за вказаний період були 83 години (563-480 = 83), які повністю оплачені в подвійному розмірі протягом ІІ кварталу (10 + 6,2 + 6,9 (а.с. 22 зворот) + 1,2 + 28,10 (а.с. 23) + 8 + 13,3 + 4 + 5,3 (а.с. 23 зворот), що підтверджується даними розрахунків за вказаний період - графи 52,53, 63, 72 (а.с. 22 зворот- 23 зворот). В ІІІ кварталі 2018 року позивач вважала недоплаченими їй 27,3 год понаднормових робіт, з яких 1,3 в серпні 2018 та 26 год у вересні 2018 (а.с. 125-126 т.1). В липні 2018 позивач не вбачала порушень порядку нарахування заробітної плати, вимог за вказаний період не заявляла. В серпні 2018 норма виробітку складала 173 год, а оплаті підлягали 206 годин ( в які включено 28,5 годин тимчасової непрцездатності), з урахуванням лікарняного та відпустки, що підтверджується уточненим маршрутним листом та особовим рахунком складеним на його підставі (а.с. 61-62 т.2). В серпні їй сплачено 204,6 год., з яких 33,10 як понаднормові (а.с. 24 зворот т.1). Неоплаченими залишилися 1,4 год. Як вказувала в судовому засіданні спеціаліст [PERSON] , в даному випадку жодного порушення прав позивача в частині оплати праці не відбулося, оскільки 28,5 год лікарняного, які відображені в уточненому табелі та ввійшли до 206 відпрацьованих годин за серпень 2018 (графа «відроблено часів» (а.с. 62 т.2)), оплачено в повному обсязі, оскільки оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється виходячи з кількості календарних днів непрацездатності, а не з кількості робочих годин у цих днях, що підтверджується даними розрахунку заробітної плати за серпень 2018 графа «дні/%» (а.с. 24 зворот т.1), де вказано 4 дні, що відповідає кількості днів непрацездатності згідно листка тимчасової непрацездатності (а.с. 63 т.2), а також підтверджується даними розрахунку оплати лікарняних за серпень 2018 (а.с. 64 т.2), де відображено проведення оплати за 4 дні тимчасової непрацездатності. Вказані пояснення узгоджуються з положеннями чинного законодавства, а саме Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою КМУ № 440 від 26.06.2015 та Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001, які передбачають оплату періоду непрацездатності саме в календарних днях такої непрацездатності, а тому суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності заборгованості перед позивачем за серпень 2018 року. Вказані позивачем як недоплачені за цей місяць години, фактично є годинами, що включені в 4 дні тимчасової непрацездатності, за які було проведено оплату виходячи саме з днів непрацездатності, а не годин (в розрахунку заробітної плати 4 дні непрацездатності це 27 годин, а в уточненому розрахунку 4 дні тимчасової непрацездатності це 28,5 годин, що і становить різницю 1,5 год.) (а.с. 24 зворот т.1, 62 т.2). У вересні 2018 норма виробітку склала 165 год (а.с. 25 т.1), а [PERSON] згідно уточненого табелю, дані якого збігаються з даними електронного нарядчику, підлягали оплаті 210,3 год (а.с. 65-66 т.2), а фактично було оплачено 184,3 год, тобто недоплата склала 26 годин, якими є години тимчасової непрацездатності, оплата яких проведена у жовтні 2018 року (а.с. 25 зворот т. 1 «графа доплата по тимчасовій непрацездатності»), у зв`язку з несвоєчасною здачею [PERSON] лікарняного листа, що було підтверджено показами свідка [PERSON] , яка стверджувала про затримку [PERSON] здачі лікарняних листків для проведення оплати. Вказані 26 годин, не ввійшли до годин виробітку за жовтень 2018, на що вказувала представник позивача, оскільки суму відпрацьованих годин у жовтні 2018 197,4 склали години граф 4,52,53 за жовтень, а оплата тимчасової непрацездатності містить відмітку 0918, тобто виплата за вересень 2018 року (а.с. 25 зворот). Правильність нарахування заробітної плати за жовтень-грудень 2018 позивач не оспорює. В І кварталі 2019 позивач вважає недоплаченими їй 3220,78 грн. за 48,1 год понаднормових годин роботи, з яких 17,3 год в січні 2019; 30,6 год в лютому та 0,2 год в березні 2019 року (а.с. 124-126 т.1). З вказаними твердженнями суд не погоджується. Так, в січні 2019 норма виробітку складала 167 год., фактично оплаті [PERSON] підлягали 207,7 годин (а.с. 67, 97 т.1). Дані нарядчика містять дані на 0.1 годину менше ніж дані маршрутного листа, але не є офіційними даними для проведення оплати, а тому для розрахунку беруться години вказані у маршрутному листі. [PERSON] оплачено за 190,3 год, з них 23,3 в подвійному розмірі (пункти 53, 56, 63, 72) (а.с. 27), а решта 17,4 годин перенесено на наступні місяці, що не заперечувалося відповідачем. У лютому 2019 при нормі 160 год, оплаті підлягали 203,3 год згідно даних уточненого маршрутного листа (а.с. 68 т.2), а оплачено 190 год., з яких 30 понад нормою (0,90 год + 29,10 год) (а.с. 27 зворот т.1). Відповідно за лютий недоплата склала 13,3 год, оплата яких перенесена на березень. Таким чином на 01.03.2019 оплаті підлягали надурочні години - 30,7 годин, що відображено в даних нарядчика як «перенос» (а.с. 98 т.1), тому суд не приймає до уваги розрахунок позивача, яка при визначені необлікованих годин у березні 2019 не враховує кількість годин переносу з минулих місяців, додаючи їх до фактично відпрацьованих годин в березні 2019 (а.с. 126 т.1). В березні 2019 норма виробітку складала 164 год, згідно даних маршрутного листа за березень 2019 відпрацьованими є 211,6 годин (а.с. 68 т.1 зворот, 90 т.2), однак в ході судового засідання свідок [PERSON] зазначила про правильність даних електронного нарядчика за вирахуванням годин переносу 30,7 год, та вказувала, що фактично мали бути оплачені [PERSON] саме 218,6 год, що було зумовлено особливостями її роботи (роз`їздом у двійці чи в трійці), що не заперечував представник відповідача. Фактично оплачено [PERSON] за березень - 249,50 год, тобто на 30,9 годин більше. Вказане свідчить про здійснення повного розрахунку за підсумками І кварталу 2019 року (рядки 53,54,72,74 в розрахунках (а.с. 27-28). Понаднормовими у вказаному періоді були 138,6 год (629,60 год відпрацьовано - 491 норма за квартал), які оплачені в подвійному розмірі в повному обсязі (в січні 8+2,8+12,5 + в лютому 0,90 + 29,1 год + в березні 6,5 + 67,5 + 11,5 = 138,8 год). В ІІ кварталі 2019 позивач вважала недоплаченими їй 6,84 грн. за 0,1 год недооблікованих понаднормових робіт в квітні 2019 року (а.с. 126 т.1). З вказаними твердженнями суд не погоджується, оскільки кількість відпрацьованих годин - 186,1 год підтверджується основним документом з обліку робочого часу - маршрутним листом та уточненим маршрутним листом та особовим рахунком складених на їх підставі (а.с. 28 зворот т.1, 69-70 т.1). Саме така кількість годин оплачена [PERSON] (а.с. 28 зворот), з них 21,1 год понад нормою в подвійному розмірі (а.с. 28 зворот), пункти 52, 53, 63, 72 (3 +8+10,10). Беручи до уваги все вище викладене, розглянувши вимоги в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 310,62 грн. в рахунок оплати невиплаченої заробітної плати за період, що є предметом спору, а саме період квітня 2018 - червня 2019. Позивач є звільненою від сплати судового збору згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому враховуючи зміст ст. 141 ЦПК України, часткове задоволення позовних вимог матеріального характеру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 24,30 грн., пропорційно задоволеним позовних вимогам (2,89 % х 840,80/100 = 24,30 коп).

Outcome: partial