Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на підставі договору дарування від 02.09.1998 року. В будинку зареєстровано чотири особи: позивач, чоловік позивача - [PERSON], брат позивача, відповідач по справі - [PERSON] та син позивача - [PERSON]. В даний час, в житловому будинку проживає позивач разом зі своїм чоловіком, відповідач по справі в зазначеному будинку не проживає та був, лише, зареєстрований в зв'язку з необхідністю працевлаштування. На даний час реєстрація відповідача в помешканні позивача спричиняє ряд незручностей, перешкоджає їй оформити субсидію, а тому позивач просять суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що відповідач - це брат позивача, який за місцем реєстрації ніколи не проживав, в 2000 році він виїхав за кордон, в яку країну не відомо, позивач втратила з ним будь-який зв'язок, реєстрація відповідача в помешканні позивача спричиняє їй ряд незручностей, всі витрати по оплаті комунальних послуг з утримання домоволодіння несе позивач, відповідач ніколи не брав участі в їх оплаті, не надавав гроші на проведення капітальних ремонтів в будинку, будь-яких особистих речей, які б належали йому в будинку немає. В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, але [PERSON] був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний через оголошення в ЗМІ, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Маценко Д.В. 02.09.1998 року та зареєстрованого в реєстрі за №2-3618. Право власності зареєстроване у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 03.09.1988р. Відповідно до довідки ф.3, наданої Управлінням адміністративних послуг БМР №1231 від 27.02.2017 року в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] з 06.09.1988р., [PERSON], [INFO] з 11.04.1997р., [PERSON], [INFO] з 10.10.1997р., [PERSON], [INFO] з 23.04.2009 року. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], яка є сусідкою позивача, суду показала, що відповідача давно не бачила. В 1993-1994 р. він навчався та проходив практику, жив по [ADDRESS]. Зазаначила, що їх мама подарувала хату позивачу, яка зробила там ремонт і стала проживати з родиною, а відповідач ніколи разом з сестрою не жив, востаннє бачила відповідача в 1995 році, знає, що він виїхав за кордон. Свідок [PERSON], яка з позивачем проживає по сусідству з 2002 року, суду показала, що позивач проживає в будинку разом зі своїм чоловіком, а відповідача [PERSON] в будинку ніколи не бачила, не знає його, зі слів позивача знає, що він виїхав з міста в невідомому напрямку. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. По справі встановлено, що позивач є власником зазначеного будинку, а відповідач зареєстрований в будинку, але не проживає там більше року. Жодних даних з приводу вчинення перешкод відповідачу в користуванні спірним будинком, суду не надано. Відповідач жодних заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши надані суду докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає в житловому будинку більше року, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню помешкання, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом. Доказів які б спростовували зазначене не надано. За клопотанням позивача, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved