Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити батьківський прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , відносно його сина, [PERSON] , [INFO] , що проживає разом із матір`ю, [PERSON] в м. Миколаєві Львівської області. В обґрунтування позову покликається на те, що 09.06.2012 року по 28.08.2014 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , шлюб з яким на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.08.2014 року був у встановленому законом порядку розірваний. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , Проте незважаючи на народження сина подружнє життя із колишнім чоловіком було короткотривалим та нестерпним внаслідок його негативної часто протиправної поведінки, а відтак сторони жили в стані постійних сварок, чварів та скандалів і фактично разом не проживали ще задовго до офіційного розірвання шлюбу. Дані обставини встановлені рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області про розірвання вашого та не потребують доказування у даній справі згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України у якій беруть участь ті ж особи. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківський обов`язків стосовно сина, який практично від народження був позбавлений належного батьківського піклування, догляду зі сторони батька. Батько не брав участі в процесі виховання, матеріального забезпечення, соціального становлення, навчання, лікування сина, в питаннях організації його відпочинку чи дозвілля. Всі ці обов`язки позивачка завжди намагається сумлінно виконувати самотужки або з допомогою своїх батьків. Таким чином, відповідач добровільно свідомо самоусунувся від виховання, матеріального забезпечення тощо дитини, незважаючи на неодноразові прохання позивача, які просто ним ігнорувались. [PERSON] , до вересня 2017 року перебував виключно на моєму утриманні матері, з вказаної дати чоловік позивачки [PERSON] , допомагає їй виховувати сина, намагаємось забезпечити максимально комфортні умови для його проживання, належного харчування, фізичного розвитку, навчання, відпочинку, а у випадку необхідності й медичного догляду та лікування (син перебуває на диспансерному обліку з діагнозом залізо імунна анемія, амбліонія середнього лівого ока). [PERSON] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина [PERSON] Борг відповідача по сплаті аліментів на утримання сина станом на 01.11.2018 року становить 33 397 грн. 71 коп. 13 грудня 2018 року провадження у справі відкрито. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечує. В підготовче судове засідання представник служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області не зявився, подав на адресу суду заяву в які позовні вимоги підтримав, вважає їх підставними та таким, що відповідають інтересам дитини, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З 09.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 28.08.2014 року, що вбачається із копії рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.08.2018 року (справа № 450/2057/14-ц), яке набрало законної сили 14.10.2014 року. У зазначеному шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02.03.2013 року. З копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.10.2018 року дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, позивачем у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з вересня 2017 року також із вітчимом [PERSON] Зі слів сусідів рідного батька дитини ніхто ніколи не бачив та з вигляду не пригадують. З наявної в матеріалах справи копії розрахунку заборгованості по аліментах від 01.11.2018 року вбачається, що заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на користь позивача на утримання сина - [PERSON] , [INFO] станом на 01.11.2018 року становить 33397,71 грн. З копії довідки Миколаївської РЦР віл 30.10.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом залізодефіцитна анемія, амбліопія середнього ст. лівого ока. Таким чином, судом встановлено, що батько з дитиною не проживає, дитину не навідує та його життям, здоровим та вихованням не цікавиться, аліментів на утримання сина не сплачує, а також добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, таким чином, сина матеріально не забезпечує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, вихованням, залишив його на утриманні матері, жодних доказів на підтвердження заперечення позову суду відповідачем не надано, відзив на позовну заяву суду на позивачу не представлено, разом з тим відповідач позов визнав у поданій ним письмовій заяві. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок Миколаївської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки він повністю ухилилась від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з дитиною не проживає, не цікавиться його розвитком, станом здоров`я, не бере участі у вихованні сина, фінансово та матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З аналізу чинного законодавства позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено та визнано сторонами, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дитиною, його здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в вихованні та навчанні сина, не цікавиться навчанням і шкільним життям дитини, разом з дитиною не проживає, сина не навідує. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батько не бажає спілкуватись з дитиною, займатись вихованням та матеріальним його утриманням, враховуючи самостійне визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно сина: [PERSON] , [INFO] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved