Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу без згоди батька на оформлення проїзного документу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 30.05.2013 року. Зазначає, що має з відповідачем спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і повністю перебуває на її утриманні, відповідач жодної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Позивач вказує, що влітку 2014 року намагалася вивезти дитину на море, але відповідач не надав їй згоду на вивіз дитини за кордон, не пояснюючи причин. Влітку 2015 року має намір поїхати з дитиною відпочивати, вважає, що поїздка буде позитивно сприяти оздоровленню дитини. Посилаючись на дані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд дозволити їй без згоди батька дитини оформити проїзний документ для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини [PERSON] за кордон, та просила розглядати справу за її відсутності. Сторони в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином про що свідчать матеріали справи, причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладання розгляду справи до суду не надавали. Відповідно до матеріалів справи, 26.05.2015 року судом було прийнято ухвалу про визнання явки позивач [PERSON] обовязковою за для надання пояснень в судовому засідання щодо мети виготовлення проїзного документу на дитину та мети поїздки за кордон, однак позивач до суду не зявилася. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення статті 157 ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, стосовно розумних строків розгляду судових справ, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 062274 від 24.11.2006 року сторони є батьками [PERSON], 10.11.2006 року. Конституцією України від 28 червня 1996 року (ст. 33) кожному, хто незаконних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка недосягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 6 Сімейного Кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до положень ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII, документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Виходячи з аналізу зазначених норм законодавства України, проїзний документ дитини оформлюється з метою виїзду дитини за кордон. Як вбачається з позовної заяви (уточнених позовних вимог), позивач просить суд лише дозволити без згоди батька дитини виготовити проїзний документ та не ставить питання щодо надання дозволу на вивіз дитини за кордон без згоди батька та не наводить жодних обставин необхідності виїзду дитини за кордон, до якої саме держави та на який період. З огляду на викладене позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в звязку з недоведеністю, не надання доказів чинення перешкод з боку відповідача в оформленні проїзного документу дитини в порядку визначеному законодавством України та не наведенням мети виїзду дитини за кордон, на який період та до якої держави. В звязку з неявкою в судове засідання осіб, що приймають участь у розгляді справи відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed