Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 01 жовтня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] . Зазначає, що їхнє спільне подружнє життя не склалося, їхні взаємні почуття охолонули, вони припинили підтримувати подружні відносини, проживають окремо, спільного бюджету не мають, спільне господарство не ведуть, допомоги один одному не надають, а тому вона прийшла до переконання, що сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Разом з тим, позивач в позовній заяві зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і оскільки відповідач працевлаштований офіційно та має регулярний і постійний дохід, аліментів на інших дітей не сплачує, непрацездатних батьків не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дочки. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 01 жовтня 2011 року виконкомом Іршанської селищної ради Володарсько - Волинського району Житомирської області, актовий запис №34, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та відшкодувати за рахунок відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 15.10.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Позивач направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримує повністю, проти задоволення позову не заперечує. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, яке направлялося на адресу реєстрації відповідача згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, копію ухвали від 15.10.2020 року та копію позовної заяви з додатками відповідачу вручено 26.10.2020 року, про що свідчить підпис відповідача в поштовому повідомленні. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, що свідчить про відсутність заперечень проти позову. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Із ч.1 ст.110 СК України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2011 року виконкомом Іршанської селищної ради Володарсько - Волинського району Житомирської області, актовий запис №34, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя [PERSON] від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] [INFO] , що слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося, їхні взаємні почуття охолонули, вони припинили підтримувати подружні відносини, проживають окремо, спільного бюджету не мають, спільне господарство не ведуть, допомоги один одному не надають, сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач у своїй позовній заяві просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а тому враховуючи положення ст.113 СК України суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу. Виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпеченні інтересів дитини, які полягають, крім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини та з урахуванням відомостей про матеріальний стан відповідача,

Outcome: approved