Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі. 09 вересня 1997 року даний шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася позивач по справі - [PERSON], [INFO]. В даний час позивач проживає у бабусі в Російській Федерації та навчається в Інституті управління, а саме «Белгородський державний національний дослідницький університет», денної форми навчання на контрактній основі. Відповідач по справі добровільно надавати допомогу на утримання доньки ухиляється, хоча має таку можливість. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до закінчення нею навчання, але не більш ніж до 23 років. 14 липня 2016 року представник позивача надала суду заяву про зменшення позовних вимог в якій просила стягнути з відповідача по справі на користь [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходжу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення позивачем навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років. В судове засідання позивач не зявилася, але раніше надавала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, але в заяві про зменшення позовних вимог просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду клопотання в якому просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі на підставі доказів, викладених ним в запереченнях проти позову та просив при постановленні рішення врахувати його заперечення. Так, в своїх запереченнях відповідач зазначив, що він не має можливості утримувати свою доньку, яка продовжує навчання, оскільки він на даний час не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості населення, сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), має на утриманні непрацездатну матір, переніс декілька операцій. Крім цього зазначив, що обовязок по утриманню дитини повинен покладатися не тільки на нього, як батька, але і на матір позивача, яка працює і отримує заробітну плату та соціальну допомогу, як матір одиночка. Також вказав, що аліменти з нього повинні бути стягнуті в твердій грошовій сумі, так як він на даний час ніде не працює та має мінливий, нерегулярний дохід. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що батьки позивача по справі [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб було розірвано 07 жовтня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 065931, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області 07.10.1997 року. Від даного шлюбу є донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої [PERSON] значиться батьком. Сторони проживають окремо. В теперішній час позивач [PERSON] навчається на першому курсі очної форми навчання бакалаврату Інституту управління «Белгородский государственный національный исследовательский университет», термін навчання з 01.09.2015 року по 03.06.2019 року, що підтверджується довідкою № ИС-1105-360 від 08.09.2015 року. В звязку з навчанням не працює, ніяких доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач має змогу надавати таку допомогу, але в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років. Крім цього у відповідності зі ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обовязки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний звязок із відповідними відносинами і якщо вони є більш сприятливими для дитини. Оскільки як вбачається із відмітки в свідоцтві про народження позивач по справі є громадкою Російської Федерації, тобто у відповідності до ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» її особистим законом є право Російської Федерації, але право Російської Федерації не передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дітей навіть під час їх навчання, тому суд застосовує до спірних відносин законодавство України в порядку ст.. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право». Як вбачається з матеріалів справи відповідач інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страждає, сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, перебуває на обліку в центрі зайнятості населення, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач по справі потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а в силу ст. 199 СК України відповідач, як її батько, може і зобов'язаний утримувати свою дитину шляхом сплати щомісячно аліментів на її утримання. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує і ту обставину, що [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина, сплачує аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), має непрацездатну матір, яку він відповідно до ст. 202 СК України зобов'язаний утримувати, тому суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 200 Сімейного кодексу України у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2019 року. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Так, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи судом вбачається, що днем пред'явлення позову позивачем є 17 грудня 2015 року, що підтверджується відміткою на 1 примірнику позову. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам ч. 2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, суд вважає уточнений позов таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачем належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача за позовом.

Outcome: partial