Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 27.02.1999 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М., та зареєстрований в БТІ. За даним договором вона (позивач) передала відповідачу у власність квартиру [ADDRESS], взамін чого остання взяла на себе зобов'язання згідно п. 6 договору довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом, наглядом, ліками, необхідною допомогою тощо. Пунктом 7 договору була визначена сума матеріального забезпечення у розмірі 50,00 грн. щомісяця. У липні 1999 року відповідач прописалася у спірній квартирі, а у 2009 році зареєструвала свою доньку. Однак, відповідач тривалий час не проживає в квартирі, лише у ній зареєстрована, та проживає в АР Крим разом з донькою, куди вона (позивач) при кращому самопочутті приїздила до неї в гості. У 2012 році їх стосунки значно погіршилися на ґрунті того, що відповідач відмовлялася надавати їй матеріальне забезпечення та інші види утримання, передбачені договором. Навпаки, вона (позивач) неодноразово надавала допомогу відповідачу та її доньці у вигляді грошей, подарунків, сплати житлово-комунальних послуг тощо. У зв'язку з чим з 2012 року відповідач припинила в повному обсязі виконувати свої обов'язки, які передбачені договором довічного утримання. Зважаючи на її вік та низький рівень доходу (лише пенсія за віком), вона потребує матеріального забезпечення та догляду, яким відповідач її не забезпечує, вона була змушена звернутися за сторонньою допомогою. 08.11.2012 року набув чинності Договір про соціальне обслуговування вдома Територіальним центром соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва. Згідно даного договору їй на постійній систематичній основі надаються соціальні послуги у вигляді оформлення документів, оплати платежів, закупки продуктів в магазині та на базарі, закупки промтоварів, доставки медикаментів, доставки газет, журналів, вологе прибирання квартири, винос сміття, миття вікон тощо. До неї приходить соціальний працівник, якому вона надає власні кошти зі свої пенсії. Укладення даного договору було зумовлено тим, що вона позбавлена догляду з боку рідних через невиконання відповідачем своїх обов'язків. В судовому засіданні представник позивача усі обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Зауважила, що відповідач позивача не забезпечує, кошти не надає. Позивач проживає самостійно, до неї приходять з центру соціальної допомоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала пояснення в яких зазначила, що позовні вимоги вона визнає в повному обсязі. Проживає не за місцем реєстрації, постійно працює, на її утриманні перебуває донька, а тому виконувати свої обов'язки за договором довічного утримання вона не має можливості. Крім того, її стосунки з позивачем є достатньо складними. Бути присутньою на судовому засіданні вона не має можливості, просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що 27.02.1999 року між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. В БТІ м. Києва зареєстрований 07.07.1999 року за реєстровим № 1137. Відповідно до даного договору позивач передала у власність відповідача належну на праві особистої власності квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, наглядом, ліками, необхідною допомогою. Сума матеріального забезпечення встановлена в розмірі 50,00 грн. щомісяця. Пунктом 8 договору довічного утримання передбачено, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов, або відмови від розірвання однієї із сторін у судовому порядку. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 746 ЦК України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов'язок перед відчужувачем є солідарним. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. Відповідно до ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Як було встановлено в суді, відповідач тривалий час не виконує обов'язки по утриманню позивача, які вона взяла на себе за договором довічного утримання. Порушення умов договору призвело до того, що позивач, як особа, яка позбавлена догляду з боку рідних, була змушена укласти договір про соціальне обслуговування вдома з Територіальним центром соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва, тоді як відповідач залишається власником спірної квартири. Усі викладені обставини дають підстави суду для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судового збору - 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved