Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 19 липня 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що їх сім'я розпалась через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки. В сім'ї відбуваються постійні сварки. За таких обставин зберегти сім'ю неможливо, шлюб існує формально, перспектив для збереження сім'ї немає. Позивач в судовому засіданні, позов підтримала, з підстав викладених у заяві, вказавши, що з відповідачем спільно не проживають протягом останнього року, тому примирення є неможливим, просила суд задовольнити позов. Відповідач позов визнав, вказавши, що в липні 2016 року звертався до Новоушицького районного суду Хмельницької області з позовною заявою про розірвання шлюбу, в серпні 2016 року судом був наданий строк на примирення протягом трьох місяців, надіючись на відновлення сім'ї подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, однак справжнього примирення не відбулось, тому заперечує проти надання строку на примирення в межах розгляду цієї справи. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 01 лютого 2017 року, виданого повторно Новоушицьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2009 року, про що зроблено актовий запис № 38. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 березня 2010 року, виданого Капустянською сільською радою Новоушицького району, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 2014 року, виданого Бучайською сільською радою Новоушицького району, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони довгий час проживають в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, до суду із даним позовом звертаються не вперше, протягом наданого строку, при розгляді попередньої справи, сторони не примирились; наполягають на розірванні шлюбу, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Також, суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, згідно із поданої нею заявою.

Outcome: approved