Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 04 серпня 2001 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини розладились через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. З квітня 2016 року шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Шлюб існує формально, тому просила розірвати його. У судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що заявлені вимоги визнає. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2001 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії 1-БК № 027328, виданим 04 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, свідоцтвом про народження серії І-БК № 040472, виданим 27 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Сторони не змогли створити в сімї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги, з початку 2016 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюбні відносини припинились через різні погляди подружжя на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, відсутні. Вимог про відновлення дошлюбного прізвища позивач не заявила. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 551 гривню 20 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квітанцією № 83 від 21 липня 2016 року. Вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved