Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], що належить на праві власності позивачці, оскільки відповідач не був членом сім'ї ні попереднього власника і не є членом сім'ї позивача та ніколи не проживав в зазначеній квартирі. Також просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що жодних перепон в користуванні квартирою відповідач не чинив і не чинить. Посилаються на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2015 р. позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням задоволено. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Проте рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.04.2015 р., зазначене рішення було скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Тому вважають, що спір з цього предмету вже був розглянутий судом, отже і відсутній спір, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2003 р. [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] і [PERSON] (Продавці) уклали з [PERSON] (Покупцем) договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно п. 5 даного договору Продавці своїми підписами підтвердили зі сторони Покупця повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру. Згідно п. 10 даного договору право власності на квартиру виникає у Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору (а.с. 6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.02.2013 р. (а.с. 7) та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8) позивачці на праві власності належить [ADDRESS] В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідач не проживає в даній квартирі з 2003 р., а проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 517 від 30.06.2015 р., виданою виконкомом Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області, а також не заперечується самим відповідачем (а.с. 5). Оскільки відповідач залишається зареєстрованим в спірній квартирі, він порушує право позивача як власника користуватися та розпоряджатися її майном. Ч. 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України), При цьому згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Тобто, після укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] право власності на спірну квартиру перейшло від відчужувача [PERSON] набувачу [PERSON], тобто право власності [PERSON] на квартиру припинилося. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Зміст вищевказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, тобто права колишніх членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Правила ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачають збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, відповідач не був членом сім'ї попереднього власника і не є членом сім'ї позивача, а тому гарантії, визначені ст. 156 ЖК України на нього не розповсюджуються, його право власності на квартиру припинилося укладенням договору купівлі-продажу, він не проживає у спірній квартирі з 2003 р.. а залишив її, переїхавши на інше постійне місце проживання, а своєю реєстрацією у спірній квартирі порушує право позивача, як власника на користування та розпорядження майном, захист якого передбачений ст. 391 ЦК України. Суд не бере до уваги твердження відповідача та його представника про обов'язок суду закрити провадження у справі з підстав розгляду тотожного спору Апеляційним судом Київської області, оскільки з даного приводу судом винесено ухвалу та відмовлено в даному клопотанні з посиланням на те, що позов пред'явлено новим власником спірної квартири та з інших підстав. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. (а.с. 1), а також на користь держави - 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved