Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання їх дочки до досягнення донькою повноліття. посилаючись на те, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на її утримання. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2002 року, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між подружжям не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до одного та постійне виникнення сварок. З серпня 2013 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть та припинили шлюбні відносини. Дитина проживає з позивачкою, але відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просила стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив, що 21 вересня 2002 року між громадянами [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського районного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис № 202 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського районного управління юстиції Київської області серії [NUMBER], актовий запис 123 (а. с. 6). Дитина постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 452 від 02.06. 2014 року. Причиною розпаду сім'ї сторін стало те, що подружжя мають різні характери та погляди на життя, сімейні та шлюбні відносини, та не бажають зберігати сім'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для примирення подружжя суд не встановив, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в судовому засіданні заявила, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Оскільки дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем, остання просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.180 СК України встановлено, що «батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття», а відповідно до п.3 ст.181 СК України «за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі». Відповідач, проживаючи окремо від позивача з неповнолітньою дитиною, аліменти не сплачує, необхідної допомоги для утримання дитини не надає. Статтею 7 СК України встановлено, що «дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість, яких надана Верховною Радою України», але дитина сторін по вині відповідача не має можливості реалізувати в повній мірі своє право. Згідно статті 180 СК України встановлено, що «батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття», тим самим обов'язок на утримання дитини покладається на обох її батьків. При цьому не встановлено, що в більшому розмірі повинен утримувати дитину той з батьків, з яким проживає дитина або той, який має більший розмір доходів; законодавцем встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину без врахування даних обставин. Дані обставини враховуються, згідно статті 182 СК України, тільки судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 02 червня 2014 року, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліментів на утримання доньки, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 02 червня 2014 року. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, одну тисячу двісті гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття , з дня звернення до суду. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved