Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . 18 грудня 2017 року сторони домовились про дарування позивачу вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір дарування, предметом якого є вказаний будинок. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором майно, а остання прийняла його та фактично вступила у володіння та користування цим майном. Позивач також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір дарування в нотаріальному порядку. Через деякий час, [PERSON] неодноразово зв`язувалася з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення спірного договору відповідно до вимог чинного законодавства, але [PERSON] не однократно відмовлялася, мотивуючи це тим, що вона не має вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 08 січня 2019 року явку відповідача [PERSON] було визнано обов`язковою та викликано її у судове засідання для надання суду особистих пояснень. Однак на судові засідання, що відбулися 19 лютого 2019 року, 13 березня 2019 року, 15 квітня 2019 року, 22 травня 2019 року, 09 липня 2019 року відповідач не з`явилася, про дату, час та місце їх проведення сповіщалася належними чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . 18 грудня 2017 року сторони домовились про дарування позивачу вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір дарування, предметом якого є вказаний будинок. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором майно, а остання прийняла його та фактично вступила у володіння та користування цим майном. Позивач також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір дарування в нотаріальному порядку. Через деякий час, [PERSON] неодноразово зв`язувалася з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення спірного договору відповідно до вимог чинного законодавства, але [PERSON] не однократно відмовлялася, мотивуючи це тим, що вона не має вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Після укладання договору дарування від 18 грудня 2017 року позивач є безумовним власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передала позивачу нерухоме майно, а позивач прийняла його. Таким чином [PERSON] правомірне володіє спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved