Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] відповідно до наданої розписки від 15.02.2014 року грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 15 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень з умовою їх повернення не пізніше 01 вересня 2014 року. Грошові кошти у визначеному розмірі були передані 15 лютого 2014 року та підтверджені відповідною розпискою [PERSON] Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на час розгляду справи позика не повернута. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач до суду з'явилася, позовні вимоги не визнала, заперечивши факт отримання коштів у розмірі 10 000,00 гривень, оскільки брала кошти в борг в сумі 1250,00 доларів США, про що є відповідна розписка. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Встановлено, що 15 лютого 2014 року [PERSON] написана розписка про те, що вона позичила гроші у [PERSON] в сумі 10000 грн. (десять тисяс гривень) та зобовязується повернути їх до 1 вересня 2014 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт укладення між сторонами договору позики в силу вимог ст. 1047 ЦК. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. При цьому, даючи оцінку позиції сторони відповідача в обґрунтування заперечень суд вважає, що вона не навела безспірних, належних і допустимих доказів про часткове погашення існуючої заборгованості перед позивачем, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а, отже, і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявність судового рішення Малинського районного суду від 17 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1287,50 доларів США не спростовує наявність договірних відносин між [PERSON] та [PERSON]. Волевиявлення [PERSON] здійснено вільно і відповідало її внутрішній волі, до правоохоронних органів вона не зверталася, будь-яких дій щодо оспорювання розписки не вчиняла, що підтверджується матеріалами справи та її поясненнями. Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, оскільки відповідно до вимог ст. 1047 ЦК розписка є одночасно документом, який підтверджує й передавання грошей позичальнику, й укладення договору позики. Свої зобовязання за договором відповідач не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 15.07.2015 року позика не повернута. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, дослідивши матеріали справи та вивчивши письмові матеріали справи №283/2726/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та справу №283/290/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу на підставі розписки від 08.12.2013 року на суму 1250 доларів США, на яку посилався відповідач, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає примусовому стягненню грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень, а також 243,60 грн. судового збору, повязаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved