Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у 1/4 частки від всіх видів доходів Відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.01.2007 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрували 25.01.2007 року у Жовтневому відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблений актовий запис № 58. У шлюбі у нас народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 28.04.2009 року, яка проживає разом з матір`ю. Шлюб між сторонами розірвано 19.02.2005 року, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.02.2015 року по справі № 265/552/15-ц. 01.09.2017 року Дніпровський районний суд міста Києва видав судовий наказ від 17.07.2017 року про справі № 755/10698/17 про стягнення з [PERSON] (боржник), ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] (стягувач), ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття. Дитина [PERSON] , [INFO] , є хворим на муковісцидоз з екзокринною панкреатичною недостатністю (клінічно змішана форма), тяжкий перебіг, хронічна колонізація Ps.Aeruginosa, що відповідно до Наказу МОЗ № 778 від 27.10.2014 року відноситься до рідкісних (орфанних) захворювань, та є дитиною з інвалідністю, яка відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» повинна бути соціально захищена нашою державою, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда серія [NUMBER] від 26.12.2017 року. Дитина постійно потребує значно більшого медичного догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з збільшенням потреби в забезпеченні дитини відповідними ліками, здійсненням необхідних аналізів та забезпечення гіперкалорійної дієти, що підтверджується заключеннями лікаря-генетика І<НП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» від 06.02.2020 року та 30.07.2020 року, випискою лікуючого лікаря КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» № 14487та № 3613 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у дитячу поліклініку за місцем проживання від 06.11.2019 рок та 17.03.2020 року відповідно. Розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів Відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який здоровий та працездатний батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення його прав та інтересів га не вплине на погіршення матеріального становища Відповідача. Відповідач будь-якої іншої матеріальної допомоги окрім аліментів дитині не надає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно (1/3 частка двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ) його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважаю, що він може сплачувати такий розмір аліментів. 13 серпня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 01 жовтня 2020 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, що 25.01.2007 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрували 25.01.2007 року у Жовтневому відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблений актовий запис № 58. У шлюбі у нас народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 28.04.2009 року, яка проживає разом з матір`ю. Шлюб між сторонами розірвано 19.02.2005 року, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.02.2015 року по справі № 265/552/15-ц. 01.09.2017 року Дніпровський районний суд міста Києва видав судовий наказ від 17.07.2017 року про справі № 755/10698/17 про стягнення з [PERSON] (боржник), ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] (стягувач), ідентифікаційний номер: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 4 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 17.05.2017 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Пред`являючи позов про зміну розміру аліментів на утримання дитини, позивач зазначає, що дитина [PERSON] , [INFO] , є хворим на муковісцидоз з екзокринною панкреатичною недостатністю (клінічно змішана форма), тяжкий перебіг, хронічна колонізація Ps.Aeruginosa, що відповідно до Наказу МОЗ № 778 від 27.10.2014 року відноситься до рідкісних (орфанних) захворювань, та є дитиною з інвалідністю, яка відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» повинна бути соціально захищена нашою державою, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда серія [NUMBER] від 26.12.2017 року. Дитина постійно потребує значно більшого медичного догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з збільшенням потреби в забезпеченні дитини відповідними ліками, здійсненням необхідних аналізів та забезпечення гіперкалорійної дієти, що підтверджується заключеннями лікаря-генетика І<НП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» від 06.02.2020 року та 30.07.2020 року, випискою лікуючого лікаря КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» № 14487та № 3613 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого у дитячу поліклініку за місцем проживання від 06.11.2019 рок та 17.03.2020 року відповідно. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів 10.08.2020 року. Виходячи з положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено, що з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17). Як встановлено в судовому засіданні, заборгованість у позивача по сплаті аліментів на утримання дітей відсутня. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, а також зростання прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, задовольнити позов і збільшити розмір стягнення з відповідача аліментів з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття, призначених відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2017 року про справі № 755/10698/17, до 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий встановлений збільшений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved