Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 10.02.2016 року, уточнивши вимоги, просила суд усунути їй як власникові квартири [ADDRESS], перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання втратившим право користування житловим приміщенням її зятя - [PERSON] зі зняттям його з реєстраційного обліку. В обґрунтування пред'явлених вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року вона є власником вказаної квартири, в якій значиться зареєстрованим [PERSON] - чоловік її доньки [PERSON] Оскільки відповідач в зазначеному приміщенні не проживає більше року, проте в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку, через що вона вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг за нього, що ставить її в скрутне матеріальне становище, у зв'язку з чим за захистом своїх майнових прав вимушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується його особистим підписом в повідомленням про вручення йому повісток, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши вимоги уточненої позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВКІ № 614486 від 20.03.2008 року, зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 21917466 від 03.04.2008 року, номер запису 327 в книзі 72П-327, належить нерухоме майно - квартира [ADDRESS] (а.с.6-9). Згідно довідки Криворізької ОМДІС «НОВА КОМ» №129 від 11.01.2016 року та відомостей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, за вказаною адресою значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], -дочка, [PERSON], [INFO], - зять, [PERSON], [INFO] - онук. Як вказувала позивач, що в ході судового розгляду будь-якими доказами не спростовано, відповідач [PERSON] є її зятем, тобто в розумінні ст.3 СК України є членом її сім'ї та родичом непрямої лінії споріднення. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім'ї, тому регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], дійсно зареєстрований, проте не проживає з 12.01.2015 року по теперішній час, що підтверджується актом з місця проживання від 18.07.2016 року (а.с.25). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві [PERSON] житлі не проживає більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим створює позивачеві перешкоди в користуванні її власністю, обмежуючи її майнові права, через що вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених позивачем вимог в цій частині та необхідність їх задоволення з усуненням перешкод в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Стосовно позовних вимог [PERSON] про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.

Outcome: partial