Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 2007 року по [INFO] вона разом з [PERSON] проживали однією сім'єю і вели з ним спільне господарство, однак офіційно шлюб не зареєстрували. Спільних дітей в них не було. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Вказує, що в період спільного проживання вони з [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом та бюджетом, вели спільне господарство. Також зазначає, що за час їх спільного проживання [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS], а також державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Хренів Іваничівського району Волинської області. Просить визнати за нею та [PERSON], який помер [INFO], право спільної сумісної власності на вище вказані земельні ділянки, також просить визнати за нею право власності на ? частки на вказані земельні ділянки. В судове засідання позивач не з'явилася, в позовній заяві позивач просить справу слухати у її відсутность, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За даних обставин суд приходить до висновку про можливість та доцільність заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 11.08.2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що в період з 2007 року по [INFO] [PERSON] дійсно проживала разом з [PERSON], вони були поєднані спільним побутом, веденням домашнього господарства і між ними дійсно склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Як вбачається з довідки про смерть та лікарського свідоцтва про смерть (а.с.5,6) [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до змісту статей 321, 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з державних актів Серії ЯЛ №496596 та №496596, виготовлених 01.10.2010 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS], а також земельна ділянка, площею 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Хренів Іваничівського району Волинської області. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, враховуючи вищезазначені правові норми, роз'яснення щодо їх застосування, суд приходить до висновку, що земельні ділянки, які належать [PERSON] на підставі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку є об'єктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, тобто позивача по справі.

Outcome: approved