Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , припинивши право власності на Ѕ частину будинку [PERSON] , визнати за нею право власності на Ѕ частину мотоцикла ІЖ Планета 5, 1990 року випуску, зареєстрованого на ім`я [PERSON] , припинивши право власності на Ѕ частину мотоцикла [PERSON] , а також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона перебуває у шлюбі із [PERSON] , який було зареєстровано 08 травня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міського управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 89. В період шлюбу в 2006 році сторонами було придбано Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та мотоцикл ІЖ Планета 5, 1990 року випуску. У 2012 році згідно рішення виконкому Прилуцької міської ради за [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з виділенням об`єкта нерухомого майна в натурі та надання йому окремої поштової адреси. Тож вказаний житловий будинок та транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача та її чоловіка - відповідача. На даний час відповідач заперечує факт виникнення права спільної сумісної власності на вказане набуте нерухоме та рухоме майно, тому позивач і звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні такі вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення з наведених позивачем підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 08.05.2004 року був укладений шлюб та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міського управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 89. В період шлюбу, 21 липня 2006 року за спільні кошти сторонами було придбано Ѕ частину жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру правочинів та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9-11). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області за № 286 від 25.06.2012 року оформлено право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 56,9 кв.м, житловою площею 34,8 кв.м, в зв`язку з виділенням об`єкта нерухомого майна в натурі та наданням будинку окремої поштової адреси (а.с.11) Згідно свідоцтва на нерухоме майно від 17.07.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с.12). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.09.2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на мотоцикл ІЖ Планета 1990 року випуску (а.с.22). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тож вказаний житловий будинок та мотоцикл ІЖ Планета є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача та її чоловіка - відповідача. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства житловий будинок та мотоцикл ІЖ Планета, 1990 року випуску є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, сам відповідач не заперечив проти розподілу спільного майна подружжя у рівних частках, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного будинку та Ѕ частину мотоцикла ІЖ Планета та за відповідачем право власності на 1/2 частину вказаного будинку та Ѕ частину мотоцикла ІЖ Планета 1990 року випуску. Відповідно до ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції суд у відповідній ухвалі вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - 50% сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved