Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 серпня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 540. Мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на побудову сімейних стосунків, відсутність взаєморозуміння, а також у звязку з тим, що відповідач не дбав про добробут сімї, принижував та ображав її, влаштовував сварки, що негативно впливало на дитину та на неї. У звязку з цим шлюбно-сімейні стосунки між ними були припинені з 2015 року, проживають окремо. Позивачка вважає, що подальше збереження сімї з відповідачем є неможливим і не відповідає її інтересам. Спір про щодо стягнення аліментів відсутній, дитина буде проживати разом з позивачкою. Позивач [PERSON] у судове засідання 09 червня 2016 року не зявилися, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с.16). Відповідач [PERSON] у судове засідання 09 червня 2016 року не зявився, надавши заперечення проти позову. В своїх запереченнях відповідач посилався на те, що з кінця жовтня 2015 року він припинив шлюбно-сімейні стосунки з позивачкою, проживають з того часу окремо. Вважає, що посилання [PERSON] на те, що він не дбав про добробут сімї, принижував та ображав позивачку, влаштовував сварки, що негативно впливало на дитину та на неї, не відповідають дійсності, оскільки він завжди докладав зусиль для забезпечення сімї, уникав сварок, фінансово забезпечував дружину та дитину, робив усе можливе, щоб сімя не відчувала обмежень. Також посилався на те, що він вихована людина, а тому ніколи не ображав та не принижував свою дружину (а.с.19). Проти розірвання шлюбу не заперечував, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву (а.с.18). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 серпня 2010 року, який зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 540 (а.с.7), в період якого у них народилася спільна дитина донька [PERSON], [INFO] (а.с.8). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обовязки, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з жовтня 2015 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про стягнення аліментів відсутній, спір про місце проживання дитини на час розгляду справи відсутній, дитина проживатиме з матірю. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з жовтня 2015 року та до цього часу не поновили їх, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.18). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст.\~214,\~215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст.\~88,\~214,\~215 ЦПК України\~є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).\~\~ Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved