Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що між нею та відповідачем 19.07.2008 року було укладено шлюб, від якого у них народився син [PERSON], 15.01.2008 року. Сімейне життя з відповідачем носить формальний характер. Протягом 6 місяців разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Відповідач подав заяву-пояснення про те, що причиною розпаду їхньої сімї стало втручання тещі в їхні відносини. В певній мірі те, що сімя протрималась аж вісім років було те, що він їздив на роботу, і фактично уникав незручності проживання в квартирі батьків. Фактично, коли він завершив ремонт у будинку, вклавши всі гроші, в будівельні матеріали та меблі, він став не потрібним. З серпня 2016 року він додому з заробітків не повертався. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що подружжя сторін [PERSON] та [PERSON], зареєструвало шлюб 19.07.2008 року у Головецькій сільській раді Старосамбірському районі Львівської області, актовий запис №10. В даному шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, адже збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка як і відповідач не мають наміру зберегти шлюб, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишити без змін.

Outcome: approved