Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою 25.01.2016 року, в якій просила суд визнати її брата [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування пред'явлених вимог посилається на те, що 04.03.1980 року її батько - [PERSON] уклав договір найму вказаної квартири, де проживав разом зі своєю сім'єю: нею як його донькою, її матір'ю - [PERSON] та сином - братом позивача [PERSON] Однак з 1999 року та дотепер відповідач в квартирі не проживає. Після смерті батьків позивача - матері [PERSON] [INFO] року та батька [PERSON] [INFO] року в житловому приміщенні залишилась проживати одна позивач, яка й несе всі витрати на сплату житлово-комунальних послуг за неї та утримання в належному технічному стані. Оскільки реєстрація відповідача в квартирі змушує позивача нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що ставить її в скрутне матеріальне становище, в той час як в добровільному порядку він знятись з обліку не бажає, дійсне місцезнаходження його не відоме, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалив постановити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.03.1980 року на підставі ордеру за № 1296 між Управлінням житлово-комунального господарства Саксаганського району м. Кривого Рогу як наймодавцем та [PERSON] як наймачем було укладено договір найму житлового приміщення в будинках місцевих рад народних депутатів - квартири [ADDRESS], з оформленням відповідного акту здачі і приймання квартири (а.с.6-7). Квартира перебуває в комунальній власності виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради та знаходиться в користуванні [PERSON] Як вказувала позивач, що в ході судового розгляду не спростовано, в зазначеній квартирі з моменту передання її в користування [PERSON] проживали він разом зі своєю сім'єю: дружиною [PERSON], та дітьми - сином [PERSON] та донькою [PERSON] Факт перебування [PERSON] з наймачем житлового приміщення - [PERSON] в родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 14.04.1988 року, обставини зміни прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]» - свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2010 року (а.с.5,10). [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], а [INFO] року її батько - [PERSON] (а.с.8,9). Відповідно до п.4 договору найму житлового приміщення та Інструкції до нього, будучи повнолітнім членом сім'ї наймача житлового приміщення, який помер, [PERSON], продовжуючи користування квартирою [ADDRESS] набула статус її дійсного наймача. Згідно довідки Криворізької ОМДІС «НОВА КОМ» №56 від 23.11.2015 року, за вказаною адресою значаться зареєстрованими: [PERSON], 14.03.1988 народження, та її брат [PERSON], [INFO], який в розумінні ст.3 СК України є членом її сім'ї та родичом першого ступеню споріднення(а.с.11). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сім'ї, у зв'язку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 71 ЖК УРСР передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Як вбачається з довідки Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27.05.2015 року за № 6146 (а.с.12) звернення [PERSON] з приводу оголошення в розшук її брата [PERSON] зареєстровано в ЖЕО за № 6749 від 22.05.2015 року, дійсне місцезнаходження особи не встановлено. Згідно акту з місця проживання від 13.11.2015 року (а.с.13), в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], [PERSON] значиться зареєстрованим, фактично не проживає з 1999 року та по теперішній час. Оскільки відповідач в житловому приміщенні, яке перебуває в користуванні позивача, не проживає, дійсне його місцезнаходження не відоме, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи її майнові права, через що вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення з визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved