Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, з моменту звернення з позовом до суду. В під час розгляду справи позивач зменшила свої позовні вимоги, шляхом залишення їх без розгляду, і остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що від спільного сумісного проживання з відповідачем у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO], в подальшому 21 квітня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Після припинення спільного сумісного проживання дитина проживає разом із нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Домовленості про добровільне утримання спільної малолітньої дитини між сторонами не досягнуто, у зв»язку із чим вона змушена звернутися з позовом до суду. В судовому суданні позивач та її представник підтримали пред»явлений позов та просили його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач заперечував проти задоволення, позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини, та визнавав частково позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини, зазначаючи на необхідності стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 360,00 грн., з тих підстав, що він на даний не працює, після звільнення з лав Збройних Сил України, має також на утриманні інших дітей, яких він зобов»язаний утримувати, так як з нього також стягуються аліменти на їхнє утримання та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рок та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обов'язок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків. З матеріалів справи вбачається, що малолітній син позивача і відповідача проживає разом із матір»ю, що підтверджується довідкою про склад сім»ї виданою Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області від 04 грудня 2015 року (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що відповідач до призову на військову службу до лав Збройних Сил України перебував на обліку у Маловисківському районному центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю та під час проходження військової служби одержував заробітну плату з 12 лютого 2015 року по 14 листопада 2015 року. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на утримання яких з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON], а саме: в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомсячно починаючи з 26 листопада 2009 року і до повноліття [PERSON] віталії вікторівни, потім на утримання [PERSON] в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до його повноліття. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду позивачем не було доведено наявність у відповідача на час звернення до суду з позовом і на час ухвалення рішення у справі постійного місця роботи і одержання доходу з якого б можна було б проводити стягнення з урахуванням позовних вимог позивача аліментів в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду. Також в судовому засіданні позивачем було визнаного, що вона офіційно працює та отримує заробітну плату, при йьому позивачем не було доведено факту офіційного працевлаштування відповідача у справі і одержання постійного та стабільного прибутку, заробітної плати. В свою чергу судом не встановлено, що платник аліментів враховуючи його матеріальне становище має змогу сплачувати аліменти в тому розмірі як просить про це позивач, при цьому суд враховує наявність у відповідача, який офіційно на даний час не працює 2-х (двох) неповнолітніх дітей, яких він також зобов»язаний утримувати, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. При цьому суд вважає, що не є виходом за межі позовних вимог чи зміною підстав позову, зміна судом з власної ініціативи форми аліментів, що підялгають стягненню з відповідача, з урахуванням конкретних обставин справи. Суд вважає, що необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Крім того суд вважає, що при розгляді даної справи застосуванню підлягає не тільки положення ст. 183 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов»язку батьків утримувати своїх дітей: ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. На думку суду, внаслідок зазначеного вище стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що правильним буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 коп.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду. Разом із цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Також, суд вважає необхідним роз»яснити позивачу та його представнику, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial