Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом її батька - [PERSON], який помер [INFO]. У визначений законодавством строк була подана заява про прийняття спадщини до Десятої київської державної нотаріальної контори. Окрім неї інших спадкоємців немає. В даний час спадкова справа відкрита. 26.07.2016 року з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася про те, що 10.06.2015 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міного нотаріального округу Лабуніною Юлією Юріївною. Дану квартиру її батько отримав у спадщину після смерті його бабусі [PERSON], яка померла [INFO]. Оскільки квартира [ADDRESS] є предметом спадщини, вважає, що її права були порушені, сам договір укладений з порушенням ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 328 ЦК України, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом, та просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 10.06.2015 року приватним нотаріусом КМНО Лабуніною Ю.Ю. недійсним. Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 10.04.2018 року просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори, зареєстроване за № 6-2572 в частині 54/200 часток квартири [ADDRESS], та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2015 року. Згідно заяви про зменшення (уточнення) розміру позовних вимог від 10.04.2018 року просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10.06.2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в частині продажу [PERSON] [PERSON] права власності на 54/200 часток квартири. Відповідно до заяви про зміну підстав позову від 10.04.2018 року послалася на те, що [INFO] померла її прабабуся - [PERSON], якій разом з її сином [PERSON] на праві власності в рівних долях належали 54/100 частин квартири [ADDRESS], тобто, по 54/200 кожному з них. Згідно заповіту від 19.08.2010 року [PERSON] належну їй частину квартири (54/200) заповіла своєму сину [PERSON] - її батькові, який помер [INFO]. Оскільки, [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звернувся, але помер до сплину встановленого шестимісячного строку, вона (позивач), на той час неповнолітня, 05.05.2015 року звернулася до Десятої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Однак, прийняти спадщину вона не змогла, оскільки, як виявилося, що незважаючи на наявність заповіту [PERSON] на користь [PERSON], після смерті [PERSON] в спадщину за законом вступив її син, і співвласник частини квартири [PERSON], якому 07.11.2014 року видано свідоцтво про право на спадщину, згідно з яким він став власником 54/200 часток спірної квартири. Свідоцтво про право на спадщину видано на підставі наданого [PERSON] повторно виданого свідоцтва про смерть [PERSON], в якому зазначено, що остання померла [INFO], що не відповідає дійсності. Тим самим, порушено встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, до сплину якого нотаріус не мав права видавати таке свідоцтво. 10.06.2015 року [PERSON] продав частину квартири, що належала йому на праві власності, та незаконно отриману частину квартири у спадщину, [PERSON], уклавши з нею договір купівлі-продажу. Даний договір укладений з порушенням ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 328 ЦК України, що дає підстави скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.11.2014 року, та визнати частково договір і його реєстрацію недійсними. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позові, та вимоги згідно поданих заяв, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що при видачі свідоцтва про право на спадщину були порушені права позивача. Про порушене право дізналася зі спадкових справ. Вважає, що відповідач заволоділа майном на незаконних підставах. Підставами позовних вимог є ст. 203, 215, 328 ЦК України. Зауважив, що позивачу не було відомо про смерть бабусі - [PERSON] Чи знала позивач про смерть батька, йому не відомо. 05.05.2015 року позивач подала заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених у запереченнях, поясненнях. В судовому засіданні 13.06.2018 року відповідач пояснювала, що в 2015 році вона проживала на вулиці Ревуцького, але потрібно було житло ближче до батьків, які жили на бульварі Верховної Ради. Її мати хворіла, крім того, вона (позивач) мала маленьку дитину, батько якої позбавлений батьківських прав. Вона виставила квартиру на продаж, та одночасно підшуковувала квартиру собі. Знайшла квартиру на вулиці Бажова. 26.05.2015 року вона продала свою квартиру, та 10.06.2015 року купила спірну квартиру. Квартиру знайшла на сайті оголошень. Продаж спірної квартири був розпочатий ще за життя [PERSON] Вважає себе добросовісним набувачем. [PERSON] вступив у спадщину. Вона особисто разом з ним їздила в БТІ, та інші установи, перевіряли борги, збирали довідки. Співвласником квартира була [PERSON]. Мати позивача проживала в їх будинку. У травні вона (відповідач) застіклила балкон, після цього з'явився позов в суді. На ремонт кватири витратила приблизно 5 000 доларів США. Продавцями квартири були [PERSON] - 54/100 частин та [PERSON] - 46/100 частин. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався за адресою вказаною стороною позивача, згідно норм процесуального законодавства. В судове засідання представник третьої особи - Шостої Київської державної нотаріальної контори, не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності. В судове засідання приватний нотаріус КМНО Лабутіна Ю.Ю. не з'явилася, надіслала лист про слухання справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 13.09.2016 року, згідно ухвали від 21.09.2016 року відкрито провадження у справі. 11.11.2016 року за заявою представника позивача накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS]. 21.11.2016 року на запит суду надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] 28.11.2016 року за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про витребування документів щодо продажу спірної квартири. 19.12.2016 року надійшли документи на виконання ухвали суду від 28.11.2016 року. 15.05.2017 року надійшла копія спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] 07.06.2017 року подано заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог. 20.09.2017 року подано заяву про збільшення позовних вимог. 02.10.2017 року подано заяву про зміну підстав позову. 02.10.2017 року подано заяву про зменшення та уточнення розміру позовних вимог. 20.02.2018 року подано заяву про збільшення позовних вимог. 20.02.2018 року подано заяву про зменшення (уточнення) розміру позовних вимог. 20.02.2018 року подано заяву про зміну підстав позову. Дані заяви були повернуті позивачу. Згідно ухвали суду від 28.02.2018 року до участі у справі за клопотанням представника позивача залучено співвідповідача - [PERSON]. 02.05.2018 року подано заяву про збільшення позовних вимог, заяву про зменшення (уточнення) розміру позовних вимог, заяву про зміну підстав позову. В суді встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть від 10.04.2015 року [PERSON] помер [INFO]. Зі спадкової справи № 527/2015 майна померлого [PERSON] встановлено, що 05.05.2017 року до Десятої київської нотаріальної контори була подана заява [PERSON] - законним представником [PERSON], про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] Згідно довідки ЖРЕО № 402 [PERSON] в квартирі [ADDRESS] на момент смерті не був зареєстрований. Не мав і права власності за вказаною адресою. Зі спадкової справи № 625/2014 майна померлої [PERSON] встановлено, що 13.10.2014 року до Шостої київської державної нотаріальної контори була подана заява [PERSON] про те, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] Згідно свідоцтва про смерть від 09.04.2014 року [PERSON] померла [INFO]. Згідно довідки ЖРЕО № 402 в квартирі [ADDRESS], разом з [PERSON] була зареєстрована [PERSON] з 16.09.1976 року і до дня смерті. При перевірці наявності заповіту померлої, нотаріусом був виявлений заповіт [PERSON], посвідчений Десятою київської державною нотаріальною конторою 19.08.2010 року за № 6-735, яким заповіла належну їй частку вказаної квартири [PERSON]. В заяві від 10.11.2014 року [PERSON] зазначив, що йому відомо про зміст заповіту, проте адреса та місцеперебування [PERSON] йому не відоме. 07.11.2014 року Шостою київською державною нотаріальною конторою видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], 1931 року народження, яка померла [INFO], на 54/200 часток квартири [ADDRESS]. Зі спадкової справи № 507/2016 майна померлої [PERSON] встановлено, що 27.05.2016 року була подана заява [PERSON] - законним представником [PERSON], про прийняття спадщини після смерті бабусі - [PERSON], в порядку представлення та спадкової трансмісії після померлого [INFO] батька [PERSON], на ім'я якого [PERSON] залишила заповіт. Згідно Актового запису про смерть № 1275, [PERSON] померла [INFO], актовий запис складено 08.08.2014 року. За наданих документів щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS], слідує наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] (46/100) та [PERSON] і [PERSON] (54/100) в рівних долях. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.11.2014 року [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 54/200 часток квартири [ADDRESS]. Згідно довідок ЖРЕО № 402 в кімнаті площею 16,90 м2, в квартирі [ADDRESS], ніхто не зареєстрований, в кімнаті 20,10 м2 даної квартири зареєстрований [PERSON] 10.06.2015 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст. 1258 Ц України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, та шостою статті цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на ім'я її батька був складений заповіт її бабусею. Після смерті бабусі її батько не встиг подати заяву про прийняття спадщини за заповітом, оскільки помер в останній день шестимісячного строку. У зв'язку з чим, вона має право на отримання спадщини після його смерті за заповітом, що свідчить про наявність підстав у скасуванні свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON], та часткове скасування договору купівлі-продажу квартири. По даній справі сторона позивача посилається на те, що [PERSON] являється [PERSON] бабусею. Однак, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про народження [PERSON]. Сторона позивача не надавала його ні до матеріалів цивільної справи, ні до спадкової справи. Згідно копії заповіту від 19.08.2010 року, яким [PERSON] зробила розпорядження на випадок смерті, вона заповіла належну їй частку квартири своєму онуку - [PERSON], 1982 року народження. Тобто, [PERSON] являється [PERSON] прабабусею, а [PERSON] є її дідом. З матеріалів спадкової справи № 625/2014, заведеної за заявою [PERSON], [PERSON], онук померлої, із заявою про прийняття спадщини за заповітом не звертався. У матеріалах даної спадкової справи міститься копія свідоцтва про смерть [PERSON], виданого повторно 09 квітня 2014 року, [NUMBER], де зазначено, що [PERSON] померла [INFO], у віці 83 роки, про що [INFO] складено відповідний актовий запис № 1275. У матеріалах спадкової справи № 507/2016, заведеної за заявою [PERSON], міститься Актовий запис про смерть № 1275, де зазначено, що [PERSON] померла [INFO], у віці 83 роки, запис здійснено 08 серпня 2014 року, на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 52 від 08.08.2014 року, виданого «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва», заява подана [PERSON]; видано свідоцтво [NUMBER]. Дописано ручкою, що видано повторне свідоцтво [NUMBER]. З наданих документів вбачається, що в матеріалах спадкових справ наявні розбіжності у даті смерті [PERSON] - «[INFO]» та «[INFO]». Дата смерті [PERSON] має суттєве значення для правильного вирішення даної справи, оскільки в разі смерті [INFO] строк подачі заяви про прийняття спадщини становить до 07.10.2014 року, у разі дати смерті [INFO] - строк подачі заяви про прийняття спадщини - до [INFO]. Представником позивача було надано до матеріалів справи копію заяви до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва щодо дати смерті [PERSON], складання актового запису і свідоцтва про смерть, та видачі повторного свідоцтва про смерть. На дану заяву надано відповідь, що [PERSON] померла [INFO], про що складено актовий запис про смерть № 1275 від 08.08.2014 року. Іншої інформації не було надано. Враховуючи те, що свідоцтво про смерть особи видається на підставі актового запису, свідоцтво про смерть від 09.04.2014 року не спростовано позивачем (клопотань зі сторони позивача про витребування та перевірки необхідної інформації для усунення розбіжностей не заявлялося) суд приходить до висновку, що [PERSON] пропустив строк звернення до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі. Судом враховується і те, що позивачем не оспорювалося свідоцтво про смерть [NUMBER], в разі незгоди з записами, що є в даному свідоцтві. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про факт державної реєстрації акту цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану є документами суворої звітності, зразки та описи яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану». Видача свідоцтв про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється на підставі складеного актового запису цивільного стану у повній відповідності до нього. У зв'язку з чим позивач не набула права на спадкування на майно прабабусі після смерті батька за заповітом в порядку спадкової трансмісії. У зв'язку з чим підстави для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні, і відповідно відсутні підстави для задоволення вимог. Крім цього, суд повністю погоджується з позицією сторони відповідача [PERSON] стосовно того, що у разі встановлення факту, що [PERSON] помер в період шестимісячного строку після відкриття спадщини [PERSON], і не встиг її прийняти, та враховуючи всі обставини справи, захист прав позивача має відбуватися згідно вимог ст. 1280 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed