Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітній дочці та надання дозволу на тимчасові виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька неповнолітній дочці [PERSON]. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, подавши до суду заяву від 29 березня 2017 року в якій просила суд надати дозвіл малолітній дитині [PERSON], [INFO], уродженки міста Одеси, на безперешкодний виїзд та в'їзд до Автономної Республіки Крим, та анексованих і окупованих територій України, до Російської Федерації, з метою оздоровлення, відпочинку, та з метою відвідування родичів, у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди, дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] [INFO], в період шкільних канікул, а саме з 01 червня 2017 року по 30 серпня 2017 року та надати дозвіл на оформлення проїзних документів за межі території України на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], уродженку м. Одеси, без дозволу та згоди батька [PERSON] [INFO]. Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідач, являючись батьком дитини, участі у її вихованні не приймає, матеріально дочку не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів, участі в організації відпочинку дитини в період шкільних канікул не приймає. Позивачка зазначає, що виїзд дочки, а саме до Автономної Республіки Крим та в Російську Федерацію має тимчасовий характер, для відпочинку та відвідування родичів, відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою повинен сприяти загальному розвитку та оздоровлення дитини. Позивачка в судове засідання 14.04.2017 року не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та подав до суду письмові заперечення. Відповідач у судове засідання 14.04.2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме рекомендованою кореспонденцією. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що викладені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, якій було розірвано за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2010 року. Від шлюбу [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень було зроблено запис за № 1332 та про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу дочка [PERSON] залишилася проживати разом із позивачем та перебуває на її утриманні. 24 грудня 2013 року [PERSON], уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке було видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] навчається в спортивно бальному танцювальному центрі «Еліт Данс» на протязі двох років та їх колектив планує поїздки на змагання за кордон, що підтверджується копією довідки від 05.07.2016 року, виданої за підписом керівника ТЦ «Еліт Данс». Згідно висновку Суворовської райадміністрації ОМР від 12.10.2016 року № П-1398, орган опіки та піклування надав дозвіл на виїзд за кордон разом з матір'ю без згоди та супроводу батька малолітній [PERSON]. Відповідно до частини 2 статті 154 СК України, батьки дитини мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Згідно до п. 1 та п. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» та відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Підпунктом 3 п.2-2 вказаних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України ,здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, де зазначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї громадян України, що не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до положень частини другої статті 4 Закону України « Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або закон них представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правилами оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадян України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у якій, відповідно до правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 років здійснюється лише за згодою батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду за кордон досягли повноліття. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріальною згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України, до якої належить: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над вказаними територіями, - є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з частиною першою статті 10 цього Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Однак, частина перша статті 4 означеного Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 798-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно довідки від 18.05.2015 року, виданої управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, вбачаться, що мати неповнолітньої [PERSON], [PERSON] місце народження: м. Красноперекопськ, АРК, перемістилася з тимчасово окупованої території України до м. Одеси. Суд приймає до уваги, що є необхідність виїзду дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим та Російської Федерації для відвідування та спілкування з бабусею та іншими родичами, які проживають у Криму, та з метою відпочинку, оздоровлення, всебічного розвитку дитини, та вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що відображають права та інтереси дитини.

Outcome: approved