Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю, просила суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 01 серпня 2009 року. Додатково позивач зауважила про те, що від такого шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, що на час розгляду справи судом проживає із позивачем. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулась до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, та за обставинами провадження у справі така неявка відповідача є повторною. При повторній неявці відповідача у судове засідання, відповідно до положень ст. 169 ЦПК України причини поважності такої неявки перевірці не підлягають. Встановивши наведені обставини провадження та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наданих позивачем письмових пояснень та доказів, що кореспондує положенням ст. 224 ЦПК України. Так, проаналізувавши надані до суду письмові докази суд вбачає, що 01 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Цибульська) [PERSON] було укладено шлюб, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано актовий запис №646. Вказані обставини випливають зі змісту Свідоцтва про укладення шлюбу (бланк серії 1-ЖД №109020), оригінал якого долучено до матеріалів справи. Згідно актового запису про народження № 272 вчиненого 11 лютого 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, у сторін 31 січня 2010 року народилася донька [PERSON]. Вказана обставина випливає зі змісту Свідоцтва про народження (бланк серії 1-ЖД №214782), копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до наданих позивачем пояснень та викладених обставин, вона прийшла до переконання про несумісність характерів та втрату сторонами взаємних почуттів що притаманні подружжю у звязку з чим починаючи з 2011 року та на час розгляду справи сторони припинили ведення спільного господарства. Вбачається, що позивач переконана у неможливості збереження між сторонами шлюбних відносин, що фактично вже припинені. Відповідно до положень ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Так, подружжя яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Крім того шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім або недієздатним. У інших випадках питання про розірвання шлюбу, у якому подружжя має спільних дітей належить до компетенції суду: відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, без обмеження щодо наявності чи відсутності у подружжя спільних дітей. Вказані вище фактичні обставини свідчать про те, що сторони на час розгляду справи судом мають неповнолітню дитину яка проживає з позивачем, та позбавлені можливості розірвати шлюб у позасудовому порядку. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що надана позивачем заява свідчить про дійсну волю сторін на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову у повному обсязі. При цьому відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, а тому, зважаючи на те, що позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.,

Outcome: approved