Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2015 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , спільне сімейне життя з [PERSON] , не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання 19.06.2020 року не з`явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без її участі, просила стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явився, в підготовчому судовому засіданні 29.11.2019 року просив надати строк для примирення, оскільки вважав, що сім`ю можливо зберегти. На розгляд справи 19.06.2020 року відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, подав суду чергову заяву, в якій просив відкласти розгляду справи, в зв`язку з встановленим карантином. З урахуванням положень ст. 111 СК України, 29.11.2019 року за клопотанням відповідача, було надано сторонам строк для примирення, провадження по справі зупинено (ч.1ст. 251 ЦПК України). 28.02.2020 року провадження у даній справі відновлено. Позивач 27.04.2020року подала заяву, якою підтримала позовні вимоги. Відповідач, окрім клопотання про надання строку для примирення, 4 рази подавав клопотання про відкладення розгляду справи. Підстави для відкладення розгляду справи, визначених ст. 223 ЦПК України, відсутні. Відповідач неодноразово особисто подавав до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із запровадженими карантинними заходами. Дійсно, з 12.03.2020 року на всій території України установлено карантин (постанова КМ України «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу COVІD-19» від 11.03.2020р. № 211) та враховуючи рекомендації Ради Суддів України про запровадження особливого режиму роботи на період карантинних заходів, про можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін по можливості (лист РСУ від 16.03. 2020 року № 9рс-186/20.), а також, принцип пропорційності, забезпечуючи розумний баланс між інтересами сторін, значення розгляду справи для сторін, враховуючи обставини і особливості предмета спору,- суд відмовив в задоволенні чергового клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 19.02.2015 року зареєстрували шлюб, від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач не бажає проживати однією сім`єю з відповідачем, мотивуючи тим, що стосунки між сторонами напружені, сторони мають різні погляди на сім`ю, у подружжя виникають сварки, конфлікти, сторони припинили подружні відносини, відповідач застосовував фізичну силу до дружини. Позивач зазначила, що втратила почуття до відповідача, збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу та враховуючи, що наданий судом сторонам строк для примирення не надав позитивних результатів, - суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved