Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, належали її чоловіку [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті свого чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначила, що крім неї, спадкоємцями є також діти померлого [PERSON] і [PERSON], які відмовились від спадщини. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надала заяву, в якій позов підтримала та просить проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідач в заяві суду просив розглядати справу без присутності свого представника; проти позову не заперечив. Треті особи в наданих суду заявах просять проводити розгляд справи у їх відсутність та не заперечили щодо задоволення позову. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із копії свідоцтва про одруження вбачається, що позивачка перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Відповідно до копії договору дарування від 14.11.1964 року, [PERSON] отримав у дар житловий будинок в селі Мархалівка Васильківського району Київської області; домоволодіння в цілому складається з житлового будинку у [ADDRESS] (а.с. 11 - 15). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8). Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивачка зазначила, що їх діти (треті особи у справі) відмовились від належної їм за законом частки у спадщині. Враховуючи, що у своїх заявах до суду треті особи не заперечили даний факт, право спадкування перейшло до позивачки, яка у встановлений законом строк звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] від 10.06.2014 року за № 15-02-31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що не було подано належним чином оформлених правовстановлюючих документів щодо належності вказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] (а.с. 9). Норми статті 243 ЦК Української РСР від 1963 року передбачають, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність; договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, слід зробити висновок, що померлому належало право власності на подарований йому житловий будинок. Про це також свідчить копія поверхового плану вказаного будинку, який завірено головою відповідної сільської ради (а.с. 13 - 14). Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Довідкою виконкому Мархалівської сільської ради Васильківського району Київської області № 246 від 16.06.2014 року підтверджується та обставина, що на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем (а.с. 10). До складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, належна реалізація спадкових прав позивача виявилась неможливою з об'єктивних та незалежних від нього причин, а саме: відсутності у нього належним чином оформлених правовстановлюючих документів на об'єкт спадкування. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. Разом з цим, надвірні будівлі, що знаходяться на території домоволодіння [ADDRESS] не були об'єктом договору дарування від 14.11.1964 року, а тому, за життя спадкодавець не набув на них право власності. За таких обставин, підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на зазначені надвірні будівлі - відсутні, а тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial