Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, уточнивши зміст позовних вимог згідно заяви від 03.04.2014 року, просить визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] з його матір'ю - [PERSON] Також позивач просить відібрати дитину від батька та передати матері, допустити негайне виконання рішення в цій частині. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29.04.2013 року, малолітній син [PERSON], незважаючи на те, що зареєстрований за місцем реєстрації батька, фактично залишився проживати з позивачем, де проживав і раніше. Батько інколи навідував сина, однак син з народження проживав з матір'ю. Інколи бувало, що батько брав сина до себе на пару днів, однак завжди привозив його назад згідно домовленості. Така ситуація щодо місця проживання сина влаштовувала обох батьків і ніхто відкрито не виявляв бажання змінити її. Після того, як син в останній раз гостював у батька 17.01.2014 року, відповідач категорично відмовився повертати сина до матері. На вмовляння позивача, що дворічна дитина не може обходитися без матері відповідач не реагує, вимоги про повернення дитини категорично відхиляє і чинить позивачу перешкоди в побаченнях та розмовах по телефону з сином. Позивач зазначила, що вона являється матір'ю малолітньої дитини, має всі засоби для належного догляду та виховання сина, його матеріально - побутового забезпечення, а тому син повинен проживати саме з нею. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач пред'явив до суду зустрічний позов, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] саме з ним. Також [PERSON] в своєму зустрічному позові просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 17.01.2014 року сестра позивача забрала дитину погостювати до батька. [PERSON] побачив у сина на обличчі опік і звернувся до органів внутрішніх справ для проведення перевірки за фактом травмування дитини. При наданні пояснень [PERSON] зазначила, що дитина сама з власної необережності отримала опік. Крім того, позивач у зустрічному позові зазначив, що коли він раніше забирав дитину у період після розірвання шлюбу і до 17 січня 2014 року, то дитина завжди була не доглянутою (брудний одяг), на тілі сина були синці або він знаходився в хворобливому стані, а тому події 17.01.2014 року стали останньою краплею і позивач вирішив, що дитина повинна мешкати лише з ним. Крім того, у дитини 22.01.2014 року було виявлено коросту, ускладнену алергічним дерматитом, з приводу чого дитина проходила курс лікування. [PERSON] зазначив, що він працює, з 14.03.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], проживає разом з сином та неповнолітнім сином дружини [PERSON], [INFO] у належній дружині на праві власності трикімнатній квартирі, діти подружилися, люблять один одного, а тому дитині краще проживати з батьком у його новій сім'ї. [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що позивач не має самостійного заробітку, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має власного житла, а винаймає його в м. Чернігові, недбало відноситься до виконання батьківських обов'язків, а тому знаходження та проживання сина з матір'ю є небезпечним для дитини. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд знаходить підстави для часткового задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року, який розірваний згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 29.04.2013 року (а.с.4, 6-7) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Позивач зазначила, що до 17 січня 2014 року дитина проживала разом з нею в [ADDRESS]. Батько навідував сина, брав на вихідні до себе, позивач не чинила перешкод у його спілкуванні з дитиною. Вказаних фактів у судовому засіданні не заперечував відповідач [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що після 17.01.2014 року не повернув дитину матері, так як вона неналежно виконувала свої обов'язки по догляду за дитиною. Зокрема, відповідач [PERSON] посилається на те, що 21.01.2014 року він звертався до чергової частини Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області щодо проведення перевірки за фактом травмування сина, який було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. З постанови про закриття кримінального провадження від 06.02.2014 року (а.с.24) вбачається, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що у середині січня 2014 року у денний час [PERSON] здійснювала прасування одягу у квартирі [ADDRESS], де поряд з нею грався її малолітній син [PERSON] У час коли [PERSON] відволіклася, її малолітній син з власної необережності отримав тілесні ушкодження у вигляді опіку 2-го ступеня обличчя 0,1% поверхні тіла, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи №66 від 23.01.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Під час досудового розслідування умислу [PERSON] на умисне спричинення тілесних ушкоджень її малолітньому сину [PERSON] не встановлено, тому кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стверджували, що мати здійснювала належний догляд за дитиною, мати достатньо приділяла уваги сину, створила нормальні умови проживання. Лише свідок [PERSON], яка з 14.03.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що мати дитини неналежно доглядала за сином, так як у нього були прищі, опік на обличчі. Свідок [PERSON], яка доводиться хрещеною дитині, в судовому засіданні стверджувала, що після того, як 17.01.2014 року відповідач забрав сина, мати дитину бачила один раз упродовж 10 хвилин і то на прохання представника органу опіки та піклування. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, в судовому засіданні зазначила, що зі слів доньки їй відомо, що батько не хоче, щоб син зустрічався з матір'ю. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON] в судовому засіданні показала, що коли розпалася сім'я, то дитина залишилася проживати з матір'ю. Свідок допомагала невістці з онуком чим могла. Дитина з матір'ю була охайна, але синці дійсно були. Мати лікувала дитину своєчасно, в квартирі невісткою створені нормальні житлові умови. Як мати, так і батько дуже люблять дитину. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідачу [PERSON] в судовому засіданні показала, що на даний час дитина щаслива з батьком, про матір не згадує, а тому дитині краще проживати саме з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що живе по сусідству з матір'ю відповідача [PERSON] Свідок часто бачила дитину у бабусі [PERSON] Батько часто залишає дитину з бабусею. Свідок також бачила, як мати з дитиною гуляли, відносини між ними були хороші, свідок з власних спостережень характеризує [PERSON] як хорошу матір. З інформації дитячої поліклініки №2 від 12.03.2014 року вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] з народження до 17.01.2014 року наглядався в дитячій поліклініці №2 Чернігівської міської ради, мешкав за адресою: [ADDRESS]. За свідченням дільничних лікаря та сестри медичної дільничної нагляд за дитиною здійснювали його батьки. Своєчасно приводили дитину на профілактичні огляди та щеплення, своєчасно зверталися за медичною допомогою у разі захворювання дитини. Дитина мала поодинокі гострі респіраторні захворювання, алергічний дерматит у ранньому віці. Нарікань та зауважень щодо догляду за станом здоров'я дитини немає. (а.с.61). За таких обставин, матеріалами справи не доведено твердження відповідача [PERSON] щодо неналежного догляду позивача за сином, що на думку відповідача унеможливлює проживання дитини з матір'ю. Право батьків на визначення місця проживання дитини передбачено ст. 160 СК України. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини вирішується відповідно до ст. 161 СК України. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Рішенням виконавчого комітету Деснянськоїрайонної у м. Чернігові ради №51 від 24.03.2014 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком - [PERSON] Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, проте з яких саме міркувань у висновку не зазначено. Висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини, відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, не є обов'язковим для суду при вирішенні спору між батьками. Суд може не погодитись з цим висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування у даній справі не можна визнати достатньо обґрунтованим і таким, що повністю відповідає Принципу 6 Декларації прав дитини. Так, із змісту висновку вбачається, що вирішальним критерієм для свого висновку орган опіки і піклування визначив доцільність проживання дитини разом з батьком. Однак, відповідно до закону, при визначенні місця проживання малолітньої дитини суд зобов'язаний крім даних про особисту прихильність дитини до кожного з батьків, відповідно до вимог ч.1 ст. 161 СК України, брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріалами справи та показами свідків доведено, що з народження і до 17.01.2014 року дитина проживала разом з матір'ю, тобто психологічно і духовно зв'язана з матір'ю. У висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини зазначено, що у помешканні матері є умови для проживання дитини. Жодних нарікань та зауважень щодо догляду за дитиною та станом її здоров'я у дільничного лікаря та медичної сестри не було з часу народження дитини. (а.с.61). Принцип 6 Декларації прав дитини передбачає, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Виняткових обставин, які б давали підстави для визначення місця проживання дитини, яка відповідно до визначення ч.1 ст. 31 ЦК України, є малолітньою, з батьком, обмеживши у праві проживати разом з дитиною матір, по даній справі не встановлено. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матір'ю. Проте, не має підстав для задоволення вимоги позивача про негайне відібрання дитини від батька. Статтею 163 СК України визначено право батьків на відібрання малолітньої дитини від інших осіб. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Оскільки дитина проживає з батьком, який має рівні з матір'ю права щодо виховання дитини, спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини вирішується судом, а тому вимога про відібрання дитини від батька задоволенню не підлягає. Також суд вважає передчасно заявленою вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вимогу про стягнення аліментів заявлено [PERSON] у позові про визначення місця проживання дитини, який подано до суду 13.02.2014 року, а дитина з 17.01.2014 року проживає з батьком і знаходиться весь цей час на його утриманні, а тому підстав для стягнення аліментів з батька дитини, з яким до вирішення спору судом проживає дитина, на користь матері на утримання дитини, яка проживає з батьком, суд не знаходить, оскільки вважає її передчасно заявленою до остаточного вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Також суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн. У судових засіданнях в якості представника позивача приймав участь [PERSON] на підставі довіреності від 01.03.2014 року. (а.с.32) У матеріалах справи на а.с.34-36 є квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату адвокату [PERSON] 2500 грн. за надані послуги згідно договору від 28.02.2014 року про надання юридичних послуг (правової допомоги). До калькуляції вартості правової допомоги включено: юридичні консультації, правовий аналіз дій відповідача по справі, підготовка документів, оформлення позовної заяви, подача її до суду, інші підготовчі дії, участь у судовому засіданні. Статею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що компенсація витрат на правову допомогу у відповідних розмірах здійснюється за час участі особи, яка надає правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (у випадках, передбачених ЦПК України), під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Всупереч зазначеним вимогам в розрахунок вартості наданої правової допомоги в калькуляції включено витрати, компенсація яких не передбачена законом: юридичні консультації, правовий аналіз дій відповідача по справі, підготовка документів, оформлення позовної заяви, подача її до суду, інші підготовчі дії. З матеріалами справи знайомився представник позивача [PERSON] (про що свідчить відмітка в довідковому листі до справи), який активно приймав участь у судовому засіданні: надавав пояснення, задавав запитання сторонам, свідкам, виступав у дебатах. Перебування у судовому засіданні [PERSON] без вчинення жодних процесуальних дій, який лише слухав судове засідання, не дає підстав для компенсації йому витрат на правову допомогу, так як правової допомоги він в засіданні позивачу не надавав. У зв'язку з визначенням місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, тобто частковим задоволенням позовних вимог [PERSON], відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON]

Outcome: partial