Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач по справі її колишній чоловік, з яким вона зареєструвала шлюб 30.07.1983 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду 04.04.2002 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.07.2013 року вона є власником 15/100 частин спірної квартири, яка належала відповідачу згідно з рішенням суду про поділ майна подружжя, згідно цього ж рішення суду вона є власником 85/100 частин вказаної вище квартири. Відповідно до умов договору купівлі-продажу відповідач повинен був знятися з реєстрації у вказаній квартирі не пізніше 31.12.2013 року, проте до цього часу так цього і не зробив. В квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає більше п»яти років, не сплачує комунальні послуги і ніколи цього не робив, нести витрати по утриманню квартири, що нараховуються на відповідача їй самостійно важко, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи належним чином за останнім відомим місцем проживання та реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала також позивач в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач та відповідач по справі зареєстрували шлюб 30.07.1983 року. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду 04.04.2002 року. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2002 року визнано за позивачем право власності на 85/100 частин квартири [ADDRESS], за відповідачем на 15/100 частин вказаної квартири. Згідно договору купівлі-продажу від 24.07.2013 року відповідач продав свою частку, що складає 15/100 у спірній квартирі позивачу по справі. За умовами вказаного договору відповідач повинен був знятися з реєстрації не пізніше 31.12.2013 року. В квартирі на даний час зареєстровані позивач та відповідач по справі. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що відповідач на протязі останніх п»яти років в спірному житловому приміщенні не проживає та не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає, що підтверджується актами ЖБК «Хімік 17», що містяться в матеріалах справи. Судові виклики в судове засідання відповідачу також вручити не виявилося можливим в зв»язку з тим, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює прибиральницею будинку [ADDRESS]. На протязі останніх 4-5 років не бачила відповідача ні в квартирі ні біля будинку. Свідки [PERSON], який мешкає в [ADDRESS] та [PERSON], що мешкає в [ADDRESS] вже досить тривалий час не бачили свого сусіда [PERSON], їм достовірно відомо, що в [ADDRESS] він не проживає. Таким чином, зважаючи на все вище викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551.20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved