Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила наступне. Відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач не цікавиться життям та станом здоров'я дітей, не виконує батьківські обов'язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дітей не надає, у зв'язку з чим позивач просить суд позбавити [PERSON], яка є дочкою позивача, батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 972,00 гон., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, щомісячно, починаючи з дня подачі позову. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, у якій вказала, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON], [INFO], є матір'ю відповідачки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про надходження [PERSON] серія [NUMBER] від 07.08.1989 року. ЇЇ дочка - [PERSON], має двох неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого 03.03.2009 року та [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] від 19.04.2011 року. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.10.2018 року № 04-26/5-9627 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з позивачкою [PERSON] Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.10.2018 року № 04-26/5-9626 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з позивачкою [PERSON] Відповідно до довідки № 07-09/219 від 09.10.2018 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], навчаються у Запорізькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №72, мати [PERSON] за час навчання дітей школу відвідувала рідко, батьківські збори не відвідувала, успіхами у навчанні своїх дітей у класних керівників та вчителів-предметників не цікавиться, до школи і зі школи діти ходять самостійно. З матеріалів справи встановлено, що мати [PERSON] медичний заклад не відвідує, станом здоров'я хлопчиків не цікавиться, з адміністрацією закладу не спілкується, [PERSON] та [PERSON] профілактичні медичні огляди та профілактику вакцинації здійснюють вчасно та регулярно, при захворюваннях до лікаря звертаються у супроводі бабусі, [PERSON] та при викликах додому з дітьми також сидить бабуся, що підтверджується довідкою від 10.09.2018 року №2502/01-08 виданою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 10.01.2019 року складено висновок про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до наданого висновку, від 11.01.2019 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування, встановлено, що на прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, під час бесіди діти висловили позитивне ставлення до позбавлення матері батьківських прав, зазначивши що вони проживають з бабусею, яка фактично займається їх вихованням. Питання щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини РА ЗМР, запросити матір на засідання не виявилось можливим через відсутність інформації щодо її фактичного місце проживання, її контактний телефон на дзвінки не відповідав. Під час засідання [PERSON] повідомила, що мати не займається вихованням та утриманням дітей. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей відповідачкою [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків відносно дітей, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв'язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги по утриманню дітей, матеріалами справи підтверджено, що діти перебувають на утриманні бабусі [PERSON], у зв'язку з чим з відповідача на утримання дітей підлягають стягненню аліменти. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів у розмірі 972 гривні на кожного щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття. Вдповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги позивачки задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved