Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 27.02.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу мають трьох дітей: сина [PERSON] , народження [INFO] , доньку [PERSON] , народження [INFO] та доньку [PERSON] , народження [INFO] . Через різні погляди на життя та постійні сварки з відповідачем, починаючи з січня 2020 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що примирення не вбачається можливим та суперечить її інтересам. На даний час діти фактично проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2009 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , народження [INFO] (а.с.8), доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.7) та доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.6). Сторони сімейних стосунків не підтримують, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та постійні сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя разом не проживає із січня 2020 року, спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що між сторонами систематично виникають непорозуміння і сварки, відсутні спільні погляди на життя, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач не просила відновлювати дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved