Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], територіальної громади смт Ладан Прилуцького району Чернігівської області в особі [PERSON] селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті її вітчима [PERSON], який помер 05 червня 2012 року, відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку за адресою Чернігівська область,Прилуцький район, смт Ладан, вул.Машинобудівників, буд.29 а. Даний житловий будинок її вітчим та мати [PERSON] побудували спільно за час шлюбу. За життя 08 квітня 2009 року [PERSON] заповів все своє майно, в тому числі і дану частку житлового будинку [PERSON] Після смерті [PERSON], позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Проте, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність цього майна спадкодавцеві, оскільки за життя спадкодавець з певних причин не зареєстрував право власності на дану частку нерухомого майна, тому позивач і звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за заповітом та припинення права власності відповідача на дану частину житлового будинку. Позивач та її представникадвокатДенисенко С.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники адвокатГавриленко Ю.С. та [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на позов. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з»явився, проте згідно заяви просив справу розглядати без його участі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності до копії заповіту від 08 квітня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №35 та посвідченого секретарем виконкому [PERSON] селищної ради, [PERSON], [INFO], мешканець смт Ладан, вул.Машинобудівників, буд.29 «А» Прилуцького району Чернігівської області, заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом, [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до копії Свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 05 червня 2012 року,про що виконкомом Берлозівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за №43.Місце смерті Чернігівська область, Козелецький геріатричний пансіонат (а.с.8). [PERSON] довідки Козелецької районної державної нотаріальної контори від 10 листопада 2017 року №1260 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10 листопада 2017 року, після смерті [PERSON], який помер 05 червня 2012 року відкрита спадкова справа 27 квітня 2017 року №147/2017 Козелецькою районною державною нотаріальною конторою (а.с.29-30). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). [PERSON] ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмову від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. [PERSON] ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON]\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 травня 1971 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] з рішення Прилуцького районного суду від 26 травня 1998 року у справі №2-175/1998, шлюб розірвано (а.с.13). [PERSON] копій Свідоцтва №962 про право особистої власності на житловий будинок від 15 січня 1991 року, довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро» від 27 листопада 2014 року №2028 та рішення Прилуцького міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року у цивільному провадженні №2-о/742/163/14 (єдиний унікальний №742/4927/14), [PERSON] належить житловий будинок в смт Ладан по вул.Калініна, нині Машинобудівників, №29 А. Відповідно до ст.22 КпШС, чинного на час видачі свідоцтва про право власності на будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. [PERSON] ст.28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За таких обставин,[PERSON] та [PERSON], після реєстрації житлового будинку в смт Ладан по вул.Машинобудівників, №29 А, набули право спільної сумісної власності на вказаний будинок. [PERSON] із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 3 ст. 29 КпШС України, ч. 2 ст. 72 СК України). Тобто, правила щодо застосування позовної давності до вимог про поділ подружнього майна вирішується в залежності від часу, коли один із подружжя дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. При цьому, розірвання шлюбу,не являється відправним моментом для перебігу строку позовної давності, якщо при цьому не порушуються їх права на користування майном. Однак, розпорядження таким майном після розірвання шлюбу, здійснюється по взаємній згоді колишнім із подружжя відповідно до положень ЦК України. Неподання позову про поділ майна, в тому числі після спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим з подружжя, не може свідчити про порушення права одного з подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. Зокрема, судом встановлено, що не заперечувалось сторонами і підтверджується належними та допустимими доказами, а самекопією довідки виконавчого комітету [PERSON] селищної ради від 07 лютого 2017 року, що за даними картки прописки [PERSON], [INFO], був зареєстрований в період з 01 листопада 1978 року по 07 квітня 2009 року за адресою смт Ладан, вул.Машинобудівників, буд.29 А, Прилуцького району Чернігівської області (а.с.15). При цьому, як позивач так і відповідач в судовому засіданніне заперечували щодо того, що [PERSON], після рішення суду про розірвання шлюбу від 26 травня 1998 року, до 07 квітня 2009 року дійсно фактично проживав у даному житловому будинку; з 07 квітня 2009 року по 05 червня 2012 року проживав у Козелецькому геріатричному пансіонаті; при цьому судом не встановлені докази,які б свідчили про заперечення колишньою дружиною його права на набуте в період шлюбу майно, яке було зареєстрованеза нею, що не може свідчити про порушення його права і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. Крім того, судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 04 жовтня 2017 року у цивільному провадженні №2/742/1067/17 (єдиний унікальний №742/2020/17), в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на ? частину будинку, розташованого в смт Ладан, Прилуцького району, вул.Машонобудівників, буд.29 «А», [PERSON] мотивувальної частини рішення, встановлено, що оскільки позивачем не надано обґрунтованої відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. При цьому, згідно копії листа Козелецької районної державної нотаріальної контори від 23 жовтня 2017 року за №1187, [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності [PERSON], який помер 05 червня 2012 року на житловий будинок, розташований в смт Ладан, Прилуцького району, вул.Машонобудівників, буд.29 «А». 03 листопада 2017 року позивачем повторно подано до Прилуцького міськрайонного суду позов до [PERSON], територіальної громади смт Ладан Прилуцького району Чернігівської області в особі [PERSON] селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування та надано відмову Козелецької районної державної нотаріальної контори у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно. За змістом п.3 ч.1 ст.256 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-1133цс15. У розумінні цивільно-процесуального закону (п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України), підстава позову це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Враховуючи, що позивачем для обґрунтування своїх вимог із врахуванням рішення Прилуцького міськрайонного суду від 04 жовтня 2017 року, при повторному зверненні до суду 03 листопада 2017 року було надано відмову Козелецької районної державної нотаріальної контори у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, тому дані позови [PERSON] не є тотожними, оскільки різними є підстави позову. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зокрема, згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~ст.89 ЦПК України,\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] січня 1991 року зареєструвала своє право власності на житловий будинок в смт Ладан по вул.Машинобудівників, №29 А, що підтверджується Свідоцтвом №962 про право особистої власності на житловий будинок від 15 січня 1991 року, при цьому на час реєстрації права власності відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], тобто сторони набули право спільної сумісної власності подружжя на вказаний будинок, з урахуванням ст.28 КпШС щодо рівних часток в разі поділу даного майна, та враховуючи, що за життя [PERSON] заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом, позивачу [PERSON], тому позов про визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за заповітом та припинення права власності відповідача на дану частину житлового будинку підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1,3 ст.141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов»язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стацію розгляду справи на якій такі дії вчинялися. Враховуючи дані норми, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що судовий збір необхідно покласти на позивача, так як спірні відносини виникли не з вини відповідачів.

Outcome: approved