Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі, окрім неї, зареєстрований відповідач, [PERSON] , її колишній чоловік. Відтоді, коли відповідач в грудні 2018 року подав до неї позов про розлучення,самостійно виселився з належної їй квартири та забрав з неї усі особисті речі. Однак, з реєстрації не знявся, участі в її утриманні не бере. Відтак, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом виклику рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у її відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу, згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 14.10.19999 року, зареєстрованого в реєстрі за №39, належить квартира [ADDRESS] . З оглянутих записів будинкової книги на вищезгадану квартиру вбачається, що окрім позивача, в ньому також зареєстрований відповідач. З оглянутого акту від 27.06.2020 року, складеного комісією ОСББ «Господар» вбачається, що відповідач [PERSON] (колишній чоловік позивача) не проживає у квартирі [ADDRESS] з грудня 2018 року. З оглянутого листа Хащівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.05.2020 року за №63 вбачається, що відповідач [PERSON] з грудня 2018 року по даний час проживає у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, цими доказами установлено, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] тривалий час без поважних причин. Згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідач відсутній більш тривалий строк без поважних причин, то його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене та

Outcome: approved