Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про встановлення дати припинення трудових відносин та зміну дати звільнення. Позовну заяву мотивувала тим, що перебуваючи за основним місцем роботи на посаді начальника відділу освіти Драбівської РДА, працювала у відповідача на посаді керівника гуртка МАН районного Будинку дитячої творчості (викладацька діяльність в обсязі не більше 240 годин на рік) до січня 2021 року. В зв`язку з реорганізацією Драбівської РДА Драбівський районний БДТ в січні 2021 року змінив свою назву на «Центр дитячої та юнацької творчості» та був переведений в підпорядкування Драбівської селищної ради. Позивач не писала заяву на переведення її на роботу до іншої установи, а в січні 2021 року подала заяву про звільнення її з роботи керівника гуртка « МАН ». З наказом про звільнення вона не була ознайомлена. 25.02.2021 року позивач була звільнена з основного місця роботи, а 26.02.2021 року стала на облік в Драбівський районний Центр зайнятості. 17.03.2021 року в Драбівській РФ Черкаського ОЦЗ позивач дізналася про трудові відносини з відповідачем. Звернувшись до відповідача, їй було повідомлено, що заяви про звільнення не збереглося та їй було запропоновано написати повторну заяву з 18.03.2021 року. Того ж дня був виданий наказ про звільнення позивача. Позивач вважає наказ від 18.03.21 №14-к виданий з порушенням вимог чинного законодавства, так як ніколи не працювала у вказаній установі по сумісництву. Позивач також вказує, що датою звільнення повинна бути дата 25.02.2021 року, тобто дата звільнення з основного місця роботи. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 27.04.2021 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що 17.03.2021 року позивачка з`явилася у ЦДЮТ та стала вимагати, щоб її звільнили 25.02.2021 року, тому що так потрібно для Драбівської РФ Черкаського ОЦЗ, на що отримала відповідь, що звільнити її можливо лише тим днем, яким буде написана заява про звільнення. 18.03.2021 року [PERSON] написала заяву про звільнення, того ж дня видано наказ №14-к про звільнення. Відповідач зазначає, що журнал реєстрації вхідної кореспонденції ЦДЮТ розпочатий 24.09.2018 року, в якому зареєстрована заява [PERSON] на звільнення 18.03.2021 року. Таким чином відповідач вважає, що позов [PERSON] не може бути задоволений так як позивачем не доведено та не додано жодних доказів про порушення її прав, а тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю. Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є не достовірними, оскільки вона не була ознайомлена з наказом №27-к від 13.09.2019 року про прийняття її на роботу за сумісництвом з 17.09.2019 року. Робота позивача на посаді керівника відділу освіти Драбівської РДА забороняла займатися іншою оплачуваною роботою у виді сумісництва. Про те, що позивач не була працівником-сумісником свідчить також і те, що на неї відповідачем не була заведена особова картка працівника. Також позивач вказала, що доводи відповідача, що викладені у відзиві не спростовують доводів викладених нею в позовній заяві. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2019 року [PERSON] звернулася з заявою до директора Драбівського районного будинку дитячої творчості Засенко Н.А. з проханням призначити її на посаду керівника гуртка МАН з педагогічним навантаженням 6 год. з 16.09.2019 у вільний від основної роботи час. Відповідно до наказу №27-к від 13.09.2019 року виданого Драбівським районним будинком дитячої творчості на підставі вищезазначеної заяви, призначено з 17 вересня 2019 року керівником гуртка «МАН» за сумісництвом [PERSON] з педагогічним навантаженням 6 години. Згідно доповідної записки про невиконання службових обов`язків [PERSON] керівника гуртків за сумісництвом від 18.01.2021 року, [PERSON] неодноразово порушувала службові обов`язки по веденню журналів обліку гурткової роботи, під час телефонної розмови з методистом БДТ було повідомлено, що вона буде звільнятися, проте заява про звільнення так і не була подана. Відповідно до протоколу №1 Зборів трудового колективу Драбівського районного БДТ від 19.01.2021 року розглядалося питання щодо невиконання службових обов`язків [PERSON] , результатом зборів було не проведення оплати праці [PERSON] , так як вона не виконує свої службові обов`язки. Заявою від 18.03.2021 року [PERSON] просила звільнити її з посади керівника гуртка « МАН » з 18 березня 2021 року за власним бажанням. На підставі вищевказаної заяви Центром дитячої та юнацької творчості Драбівської селищної ради Черкаської області 18.03.2021 року було винесено Наказ №14-к про звільнення керівника гуртка за сумісництвом [PERSON] з 18.03.2021 року. Відповідно до копії журналу реєстрації вхідної кореспонденції Драбівського районного будинку дитячої творчості, який розпочато 24.09.2018 року, від [PERSON] 18.03.2021 року зареєстрована заява про звільнення з посади. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника необхідна наявність домовленості сторін про строк звільнення. Якщо працівник у своїй заяві не вказав причин, що свідчить про неможливість продовження роботи, звільнення не може відбутися раніше настання двотижневого строку, наданого працівникові для письмового попередження власника або уповноваженого ним органу. Таке положення зумовлене тим, що після закінчення зазначеного строку працівник може залишитися на роботі й не вимагати розірвання трудового договору. Працівник також має право відкликати заяву про звільнення до настання двотижневого строку, зафіксувавши факт подання такої заяви власником або уповноваженим ним органом, наприклад, вислати поштою або передати за допомогою інших засобів зв`язку. Вказаний двотижневий строк може бути скорочено, якщо заяву працівника про звільнення з роботи зумовлено неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, у тому числі в разі переїзду на нове місце проживання. У цьому випадку власник або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудові відносини сторін у строк, зазначений працівником у заяві про звільнення, та видати наказ, у якому причини і дата звільнення мають бути чітко сформульовані. В свою чергу, працівник може відкликати заяву про звільнення до закінчення вказаного у ній терміну розірвання трудового договору. За загальним правилом, працівник вправі припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Посилання позивачки на те, що вона подала заяву про звільнення її з посади в січні 2021 року на підставі ст. 38 КЗпП України не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Проте позивач не надала жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив, що вона дійсно подавала заяву про звільнення в січні 2021 року. Позивачка вказує на те, що її посада керівника не дозволяла їй працювати за сумісництвом, проте це спростовується п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», відповідно до якого керівникам установ дозволяється займатися викладацькою та творчою діяльністю. Факт не ознайомлення позивачки з наказом про прийняттям на роботу за сумісництвом не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки не має для цього юридичного значення. При цьому позивачка не спростовує сам факт роботи за сумісництвом, а також прийняття її на цю роботу. Враховуючи викладене, суд не вбачає порушень при звільненні позивачки, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Outcome: dismissed