Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що [INFO] померла [PERSON], бабуся [PERSON] [INFO]. Враховуючи те, що [PERSON] на момент смерті не мала чоловіка, батьків чи дітей, [PERSON] І, останні роки утримувала спадкодавця, піклувалася матеріально забезпечувала її, та звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки [PERSON] заповіла [PERSON] 1/5 частку від 6,2572 га земельної ділянки, яка розташована на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. [PERSON] в інтересах свого сина [PERSON] [INFO], попередньо звернулась до Оріхівької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на 1/5 частку від 6,2572 га земельної ділянки, яка розташована на території Преображенської сільськоїОріхівського району Запорізької області, після померлої [INFO] [PERSON], [INFO]. За результатами розгляду заяви та пред'явлених документів, державний нотаріусОріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], склала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії та в обґрунтування якої зазначила, що «Видати свідоцтво про право на спадщину за представленим заповітом неможливо оскільки померлою [PERSON], [INFO] народження, був складений один заповіт на 1/5 частку земельної ділянки, яка розташована на території Преображенськоїсільської ради Оріхівського району Запорізької області, 19 лютого 2016 року, за реєстром номером [NUMBER] на ім 'я [PERSON], який був посвідчений Преображенськоюсільською радою Оріхівського району Запорізької області, який відмінив попередньо складенийзаповіт». На майно, на яке [PERSON], 28 березня 2001 р народження, просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON], [INFO] народження, заповідано іншій особі. На скільки відомо Позивачу, що [PERSON] за час життя не складала заповіту на випадок своєї смерті, на корись [PERSON], оскільки вказана вище особа не бувала в [PERSON], не надавала їй жодної допомоги, тим більше не утримувала її матеріально та не доглядала за нею в останні роки її життя та між собою друзями, ані знайомими не були. Таким чином, на думку Позивача, в [PERSON], не було жодних підстав, причин та мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь сторонньої особи [PERSON], а тому вважає, що даний заповіт якщо і був складений , то в момент його вчинення [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) могла керувати ними. При таких обставинах, Позивач вважає, що під час вчинення та посвідчення правочину, а саме заповіту як розпорядження [PERSON], на випадок її смерті не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення його учасника, [PERSON], яке повинне відповідати її внутрішній волі. На скільки відомо Позивачу, [PERSON], не була визнана за час свого життя не дієздатною. Проте, в момент вчинення правочину, а саме складання заповіту як розпорядження на випадок своєї смерті щодо належних їй прав та обов 'язків та його посвідчення [PERSON], не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що полягає в наступному, на час складання заповіту бабусі виповнилося 69 років. В останні роки в неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Позивач вважає, що [PERSON], не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту), а тому з підстав передбачених ст. ст. 201, 215, 255, 1257 ЦК України прохає суд визнати недійсним односторонній правочии яким є заповіт як розпорядження на випадок смерті внаслідок того, що [PERSON], вчинивши вказаний вище правочии не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] на позовних вимогах наполягали, прохали їх задовольнити у повному обсязі. [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] заперечувала проти позову, прохала суд відмовити у його задоволенні. Представник державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, прохав суд розглядати справу у її відсутність. Суд заслухавши сторони по справі, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази надані сторонами та заперечення проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], бабуся [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01 вересня 2016 року /а.с.51/. Як вбачається з матеріалів спадкової справи та встановлено судом, 19 лютого 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області ОсіповоюН.І.згідно з яким вона на випадок смерті заповіла 1/5 частку від 6,2572 га земельної ділянки, яка розташована на території Преображенськоїсільської ради Оріхівського району Запорізької області на ім'я [PERSON]/а.с.46/. Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії - «Видати свідоцтво про право на спадщину за представленим заповітом[PERSON]. неможливо, оскільки померлою [PERSON], [INFO] народження, був складений заповіт на 1/5 частку земельної ділянки, яка розташована на території Преображенськоїсільської ради Оріхівського району Запорізької області, 19 лютого 2016 року, за реєстром номером [NUMBER] на ім 'я [PERSON], який був посвідчений Преображенськоюсільською радою Оріхівського району Запорізької області, який відмінив попередньо складений заповіт»./а.с.80/. Заявляючи вимогу про визнання вказаного заповіту недійсним, позивач посилалася на те, що [PERSON] під час складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Такого правового висновку дійшов Верховний суд України в Постанові № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року. Крім того, відповідно до роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу . Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз'яснив судам, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи на момент вчинення правочину. Згідно зі ст.ст. 1247,1251 ЦК України заповіт складається у письмовій формі і має бути посвідчений нотаріусом або іншими уповноваженими посадовими службовими особами відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1254 цього Кодексупередбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній. У судовому засіданні [PERSON]. суду пояснила, що їй не було відомо про складений заповіт на ім'я [PERSON], [PERSON] не надав ніякої допомоги [PERSON], навіть не були знайомими. [PERSON] часто вживала алкогольні напої і вона вважає, що під час складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду повідомили, що до кінця своїх днів [PERSON]. розуміла свої дії , була при пам'яті. Свідок [PERSON] суду повідомив , що [PERSON] знала про те що 1/5 частку земельного паю було оформлено не на її сина. Вона говорила що у неї не було коштів на оформлення паю і [PERSON] вирішила заповісти земельний пай [PERSON] [PERSON]. суду пояснила, що до неї прийшла [PERSON] щоб скласти заповіт на користь [PERSON], вона була дієздатна, під опікою не перебувала. Заповіт було складено згідно чинного законодавства. Тим паче [PERSON] склала два заповіти на користь [PERSON] та на користь [PERSON], але питання щодо нечинності заповіту на користь [PERSON]. чомусь не ставиться позивачем. Для забезпечення змагальності процесу за приписами ст. 12 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Позивач та її представник не виявили бажання скористатися такими правами та відмовилися від призначення посмертної судово-психіатричної експертизи . Доказів, які б вказували на те, що [PERSON] під час складання заповіту на користь [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не могла керувати ними, в матеріалах справи не міститься. Недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає вирішенню питання судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed