Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень 00 копійок, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 жовтня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 19 жовтня 2019 року між нею [PERSON] та громадянином Республіки Молдова [PERSON] було укладено шлюб. Відповідач має право на проживання на території України строком до 21 травня 2022 року. Від шлюбу із відповідачем мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін по справі не склалося, і вже тривалий час вони мешкаємо окремо і не ведуть спільного господарства, хоча на теперішній час ще знаходяться в офіційному шлюбі. [PERSON] вже подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу із відповідачем, яка розглядається в окремому провадженні. Їх спільний малолітній син проживає з нею і всі обов`язки щодо утримання виховання дитини вона здійснюю самостійно без участі відповідача. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.Але такий рівень вона одна не може забезпечити, оскільки на теперішній час виховує малолітню дитину і не може працювати, тому вважає, що відповідач, який здоровий та працездатний, повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач не має постійного офіційного місця роботи, має нестабільний та мінливий дохід, тому доцільним вважає стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивачка змушена звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2021 року цивільний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, надав заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач громадянин Республіки Молдова [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 19 жовтня 2019 року Дніпровський районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а/з № 533, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно посвідки на тимчасове проживання громадянин Республіки Молдова [PERSON] має право на проживання на території України строком до 21.05.2022 року (а.с. 7), місце його проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 8). [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10 липня 2020 року Дніпровський районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), а/з № 111, де зазначено батьком дитини - [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 11). На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачам припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, на розгляді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторона. Відповідно до довідки № 001131550 про склад сім`ї від 06.09.2021 року наданої ТОВ «Абонент ХХІ», [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. На обох батьках лежить однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , який є здоровим та працездатним добровільно кошти на утримання сина не надає, а позивачка не може одна забезпечити належний рівень життя дитини, так як на даний час не працює, а перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення ним трирічного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17). Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Держава Україна проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень даної статті СК. Зокрема ч. 3 встановлює, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи встановлені обставини, а також вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, виходячи з наведених доказів, величини прожиткового мінімуму, встановленого законодавчо, матеріального становища сторін, враховуючи вік, стан здоров`я та матеріальне становище обох батьків, дитини, відсутність у платника аліментів інших утриманців, а також враховуючи потреби дитини, витрати, які позивачка несе на комунальні платежі, придбання одягу та харчування, забезпечення життєвих потреб дитини, лікування дитини та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що мати дитини [PERSON] на даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина слід визначити у розмірі 3000 грн. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі наведеного, ст. 84,180,181,182,184,191 СК України,

Outcome: approved