Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який в судовому засіданні підтримала її представник, та вимоги мотивує тим, що в 1996 році [PERSON], у звязку з правовою необізнаністю, уклала з [PERSON] в усній формі договір купівлі-продажу земельної ділянки в садівничому товаристві «Тепличний», а саме шляхом передачі за визначену ціну правовстановлюючого документу на земельну ділянку, площею 0,06 га, розташовану на території м. Суми, садівничий кооператив «Тепличний», ділянка № 201. 22.05.1996 року [PERSON] було зараховано до членів садівничого товариства, протокол №1, ділянка №201. Таким чином, з 22.05.1996 року [PERSON] одноосібно володіла даною земельною ділянкою, користувалася нею та несла витрати на її утримання. На даний час [PERSON] має бажання розпорядитися належним їх майном, однак не має такої можливості у звязку з неналежним оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Тому просить суд визнати за [PERSON], що зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, площею 0,06 га, розташовану на території м. Суми, садівничий кооператив «Тепличний», ділянка 3201, зареєстровану в Книзі записів державний актів на право приватної власності на землю за № 1954. Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, що, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у її відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою [PERSON], та зазначила, що дійсно її мати в 1996 році придбала земельну ділянку в садівничому кооперативі «Тепличний», обробляла її та сплачувала членські внески як учасник садівничого товариства, тобто фактично володіє вказаною земельною ділянкою тривалий час. Свідок [PERSON], яка являється сусідкою [PERSON] по дачній ділянці, підтвердила факт володіння та користування [PERSON] земельною ділянкою № 201 на території садівничого кооперативу «Тепличний» в м. Суми з 1996 року. Суд, заслухавши думку представника позивача та пояснення свідків, вивчивши матеріали справи і додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,06 га, що розташована на території м. Суми, садовий кооператив «Тепличний», ділянка №201, на підставі рішення виконкому Сумської міської Ради народних депутатів №723 від 16.12.1993 року, на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю від 07.12.1994 року (а.с.6). Як вбачається з Членської книги садовода № 176, виданої садовим кооперативом «Тепличний», [PERSON], [INFO], була прийнята в члени товариства з 22.05.1996 року, протокол №1, ділянка №201, площею 0,06 га (а.с.12). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, \~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. п. 9, 11 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України, зокрема статтею 119. Відповідно до ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За таких обставин, оцінюючи достатність і взаємний звязок наданих позивачем доказів, та беручи до уваги покази свідків, які підтвердили факт володіння [PERSON] спірною земельною ділянкою протягом тривалого часу, суд приходить до висновку, що позивач більше 15-ти років відкрито, безперервно володіє земельною ділянкою на території м. Суми, садовий кооператив «Тепличний», ділянка № 201, після того як у 1996 році добросовісно її придбала, несе витрати на її утримання, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому за [PERSON] може бути визнано право власності на вищевказану земельну ділянку за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved