Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 16 липня 1998 року між нею і відповідачем був укладений шлюб. Під час шлюбу сторони придбали у влаінсть житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач придбав у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальними площами 5,530 га та 5,2475 га. Позивач намагалася у добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного сумісного майна подружжя, однак відповідач відмовляється розділити майно. На даний час сімейне життя між сторонами припинено. Позивач просить суд визнати спільною власністю вищезазначений житловий будинок і земельні ділянки та визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку і кожної земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Вважає, що вище перелічене майно є спільним майном подружжя і позивач має право на Ѕ його частину. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимотги визнав частково, проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку не заперечував. Проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину земельних ділянок заперечував, оскільки вважає їх особистою власністю, отриману як колишній член колгоспу. Судом під час судового розгляду були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується копією рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року, згідно якого сторони 16 липня 1998 року уклали шлюб. Вказаним судовим рішенням шлюб між сторонами було розірвано 20 листопада 2018 року. Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно підтверджується факт придбання відповідачем [PERSON] у власність житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Копіями державних актів на право приватної власності на землю доводиться факт придбання відповідачем у власність двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальними площами 5,530 га, придбану на підставі рішення Синельниківської районної Ради народних депутатів від 02 березня 1999 року, та площею 5,2475 га, придбану на підставі розпорядження Вільнянської райдержадміністрації від 26 березня 2004 року. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У ч.1 ст.70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стосовно житлового будинку, то судом встановлено, що він дійсно був придбаний під час перебування сторін у шлюбі і є об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі. Відповідач не заперечував, що позивачеві дійсно повинна належати Ѕ частина вказаного житлового будинку, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину будинку суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині земельних ділянок суд вважає необґрунтованими. Так, відповідно до положень ст.ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України у справі №6-98цс11 від 15 лютого 2012 року. Таким чином, отримані відповідачем земельні ділянки сільськогосподарського призначення не є спільною сумісною власністю подружжя, а є його особистою власністю, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Понесені позивачем судові витрати по справі у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог в розмірі 785,13 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial