Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом яким просить визнати за нею право власності на жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO] В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], про що виконавчим комітетом Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 29 січня 2014 року складено відповідний актовий запис за №6. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є вона та їхні діти: дочка, [PERSON] і сини, [PERSON] та [PERSON]. В шестимісячний строк після відкриття спадщини вона подала заяву до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16 липня 2014 року. [PERSON], та [PERSON], подали до Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області письмові заяви про відмову від належних їм часток у спадщині, на її користь, та не заперечують на видачу свідоцтва на право власності на її ім'я. [PERSON] до нотаріальної контори в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, не звертався. Поважних причин для нез'явлення його до нотаріальної контори не було. Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] вона не отримала у зв'язку з тим, що чоловік за життя не здійснив його державну реєстрацію. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], будинок введений в експлуатацію в 1975 році, та згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Сеньківської сільської ради належав померлому [PERSON] На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації з внесенням даних до погосподарської книги, що підтверджується довідкою сільської ради. Враховуючи вищевикладене, вона змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилася. Представник позивача також не з'явився в судове засідання, проте направив письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання свого представника не направила, проте направила письмову заяву в якій зазначила, що заперечень щодо позову не мають та просить слухати справу за відсутності їх представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте також подав письмову заяву в якій просить розглядати справу без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд дослідив та проаналізував всі зібрані по справі докази і прийшов до переконання, що позивачем доведено обставини, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України і останні підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що виконавчим комітетом Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 29 січня 2014 року складено відповідний актовий запис за №6 (а.с.5). Позивач є дружиною померлого, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.15). За приписами ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив та батьки. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинок [ADDRESS] (а.с.6-10). У встановлений ст.1270 ЦК України строк [PERSON] особисто подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та була відкрита спадкова справа №56311550, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37892941 від 16.07.14 р.(а.с.11) та матеріалами спадкової справи (а.с.25-30). Відповідно до вказаних матеріалів діти померлого [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяву про відмову у прийняті спадщини на користь матері [PERSON] (а.с.26). [PERSON] жодної заяви до нотаріуса не подавав. Інших спадкоємців не має. Проте, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, як того зобов'язує ч.1 ст.1297 ЦК України, позивач не змогла, оскільки відсутня державна реєстрація будинку за життя спадкодавця. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За вказаних обставин позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В силу ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що за позивачем, який прийняв спадщину так як постійно проживала разом з спадкодавцем, про що свідчить її місце реєстрації (а.с.16) та довідка Сеньківської с/р (а.с.14), слід визнати право власності в порядку спадкування на будинок [ADDRESS], так як хоча право власності на вказану квартиру за спадкодавцем визнано не було, але дане нерухоме майно було набуте правомірно відповідно до норм чинного законодавства. Спірний будинок був збудований спадкодавцем у 1975 р., що підтверджується довідками Сеньківської с/р (а.с.12). Відповідно до о/р 561 в погосподарській книзі по Сеньківській с/р, власником вказаного будинку був [PERSON] (а.с.13). У 1975 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». З 01.01.13р. державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється згідно Закону України №1952-ІУ від 01.07.04р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (набрав чинності з 03.08.04р.) зі змінами внесеними до цього Закону згідно із Законом України №1878-УІ від 11.02.10р. та є обов'язковою (ч.1 ст.3 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Натомість, пункт 5 ч.1 ст.19 даного Закону встановлює, що підставою для реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили. На підставі ст.ст. 16,328, 392, 1216,1220, 1225, 1261,1268,1270 ЦК України, ст.ст. 3,19 Закон України №1952-ІУ від 01.07.04р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 10,11,60, 197, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

Outcome: approved