Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини щомісячно з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дочки [PERSON], тобто до 14 грудня 2026 року, у подальшому в розмірі 1/3 частини щомісячно з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дочки [PERSON], тобто до [INFO], потім по ? частині щомісячно з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина [PERSON], тобто до 07 грудня 2030 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем з 2006 року проживають спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя мають четверо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Наразі спільне життя між ними припинено, проживають вони в одному будинку, але сімейних стосунків не підтримують, діти знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тож вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Вказала, що відповідач сплачує аліменти на користь третьої особи [PERSON] на утримання їх дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 25% від заробітку щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав і просив розглядати справу без його присутності Третя особа в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина її неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживають спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя мають чотирьох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтвах про народження записаний відповідач (а.с.6,7,8,9). Згідно з довідкою Богданівської сільської ради сторони та їх діти проживають за однією адресою (а.с. 12). Судом також з'ясовано, що відповідач має спільну з [PERSON] дочку [PERSON], [INFO] (а.с.10), на яку у примусовому порядку сплачує аліменти в розмірі 25% від заробітку (а.с.11). Відповідач працює електромонтером контактної мережі Виробничого підрозділу «Знамянська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Довідок про доходи сторін суду не надано. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від\~ 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Верховний Суд України 16 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 зробив правовий висновок, відповідно до якого аліменти на двох і більше дітей визначаються судом у єдиній частці від заробітку (доходу) батька, а не в будь-який інший спосіб на розсуд суду. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання його чотирьох дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд приймає до уваги вимоги ст.182 СК України, дійсні обставини у справі, зокрема те, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі ? частки заробітку (доходу). Поряд з цим, зі змісту позову слідує, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не надає, відсутні дані стосовно незадовільного стану його здоровя, а також враховуючи матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їхніх спільних дітей, визначивши їх розмір, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку батька в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 9/20. Зазначена частка утриманих аліментів в сукупному розмірі з часткою аліментів, яку відповідач сплачує на утримання дочки [PERSON], не буде перевищувати 70% доходу відповідача та не суперечитиме положенню ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» (1/4=25 %; 9/20=45%). Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial