Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що вона є власником даної квартири. За вказаною адресою зареєстрований її син - відповідач по справі, який не проживає за місцем реєстрації з 20.04.2017 року, комунальні послуги не сплачує. Особистих речей відповідача в квартирі немає. Вона не чинила перешкод у користуванні та проживанні відповідача у даній квартирі. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Реєстрація відповідача у квартирі змушує її нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, в разі неявки в судове засідання відповідача просила винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] жодного разу у судове засідання не з'явився, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відзив, письмові та електронні докази до суду не подавав. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в Лозівському БТІ 19.04.2001 року в реєстровій книзі №62 за реєстровим номером 11293, являється власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Крім позивача, у зазначеній квартирі зареєстрований її син - відповідач по справі [PERSON] (а.с.8,17). Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.06.2017р., 07.05.2018р., 20.01.2019р., складеного сусідами позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що відповідач з 20.04.2017 року не мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,13,14). Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснює, а тому втратив право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач згідно закону звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, суд стягує судовий збір з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved