Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з безпідставно займаного приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що її синові, [PERSON], за життя на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер. Спадкоємцем зазначеної квартири визначено її, про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2011 р. Після смерті сина зазначену квартиру без будь-яких правових підстав і її згоди зайняла відповідачка, [PERSON], посилаючись на спільне проживання з сином на протязі кількох років та на наявність спільної частки у спірній квартирі. Однак, договір найму житла між нею, на правах власника, та відповідачкою, не укладався. [PERSON] вселились в квартиру самовільно, без реєстрації, без визначення строку проживання і вже кілька років користується належним їй житлом без її згоди. Дії відповідача фактично перешкоджають їй у користуванні власністю та проживанню членів її родини, зокрема, племіннику, [PERSON], який зареєстрований у спірній квартирі з її згоди. Звернення до дільничного інспектора Ленінського РВ ДМУ ГУМВД України в Донецькій області з проханням провести роз'яснювальну роботу з правопорушницею, допомогти її племіннику вселитися у квартиру, де він зареєстрований, а відповідачку - виселити, також не дали бажаного результату. Відповідачка [PERSON] систематично, протягом трьох років, подає позовні заяви до Ленінського районного суду м. Донецька, після порушення провадження вживає всіх можливих заходів до відкладення розгляду справи, а коли підстави для відкладення вичерпано - просить суд залишити заяву без розгляду, що дозволяє їй тягнути час та користуватись чужим житлом. При цьому, за всіма заявами в порядку забезпечення позову накладався арешт на спірне нерухоме майно. Вважає, що [PERSON] та її представник умисно зволікають с розглядом порушених за їх заявою справ з метою перешкодити їй користуватись належним нерухомим майном, у зв`язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]; виселити [PERSON] з безпідставно займаного приміщення та стягнути судові витрати. В процесі розгляду справи позивач уточнила свої вимоги та просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме: квартирою [ADDRESS], виселити [PERSON] із вказаної квартири без надання іншого житла та стягнути судові витрати. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному та просила їх задовольнити. Пояснила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] [PERSON] мешкала за своєю адресою - по [ADDRESS], а її син - [PERSON], за своєю адресою, у спірній квартирі по [ADDRESS] Однак він був зареєстрований у неї по [ADDRESS]. Спірна квартира була придбана сином для власних потреб. До смерті сина вона бувала у його квартирі, однак речей відповідачки там не бачила. В неї були ключі від квартири, але [PERSON] після смерті сина поміняла замки і вона не може майже чотири роки потрапити до власної квартири, оскільки в наступний час є власницею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідачка мешкає там з лютого 2011 року, двері їй не відкриває, до квартири її та її племінника, який там зареєстрований, не пускає. [PERSON] сказала, що квартира належить їй. Представник позивача, [PERSON], у судовому засіданні підтримала позицію [PERSON] та просила уточнені позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні відповідач пояснила, що з позовними вимогами не згодна. Вказала, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира належить їй на праві власності. У спірній квартирі вона мешкає, оскільки вони із сином позивачки, [PERSON], її купили. Квартиру купили десять років тому. На неї квартиру не оформляли, оскільки вона сама бажала, щоб квартира була оформлена на [PERSON]. Разом з ним вона мешкала там з 2001 року, а у 2004-2005 роках була там тимчасово прописана, як наречена. Однак, подавати заяву до органів РАГСу їй було ніколи. Після смерті [PERSON] вона віддала ключі від квартири племіннику позивачки, замки в ній не міняла, однак, вони часто ломалися. [PERSON] до неї з вимогами виїхати зі спірної квартири не зверталась. Вона може добровільно звільнити цю квартиру, однак не бажає цього робити, доки не буде рішення суду з цього приводу та не буде вирішено спір про її право на частину в цій квартирі. В наступний час вона мешкає в спірній квартирі із сином, оскільки їй зручніше їздити до роботи. Їй відомо, що позивачка зверталася до міліції зі скаргою з приводу того, що вона не пускає її і її племінника до спірної квартири, оскільки до неї приходив дільничний та повідомляв про це. Заперечувала, щоб позивачка приходила до спірної квартири у її відсутність, оскільки там знаходяться її особисті речі. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що його довіритель, [PERSON] має право власності на частину спірної квартири, оскільки спільно мешкала в ній з [PERSON] з 2002 року як цивільна дружина. Вони купили її разом, мешкали в ній та сплачували комунальні послуги. Квартиру він купував на себе, оскільки в нього не було свого житла. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, квартира [ADDRESS], належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2002 року (а. с. 4), посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2759 та в КП Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №3/19 дк (17) за реєстровим №498. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області 25.06.2010 р., запис в книзі реєстрації смерті №683 (а.с. 5). Спадкоємцем зазначеної квартири визначено [PERSON] про що видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2011 р., зареєстроване в реєстрі за №290 (а.с. 6-7), яке зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 09.02.2011 р., номер запису 498 в книзі 3/42дк-9, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав серія ССУ №607656 (а.с. 8) та технічним паспортом на квартиру (а.с. 9-10). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності жилу квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та вправі розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що власником спірного житлового приміщення: квартири [ADDRESS] є [PERSON], позивач по справі. Яка, як вказала сама позивач, зареєструвала свого племінника - [PERSON], у спірному приміщенні, що підтверджено актом від 13.11.2013 р. Однак, зазначену квартиру без її згоди займає [PERSON], відповідач по даній справі. Хоча, договір найму житла між позивачем, на правах власника, та відповідачем, не укладався, про що не заперечувала і сама [PERSON] , яка в судовому засіданні зазначила, що дійсно проживає у спірній квартирі без реєстрації і вже кілька років користується вказаним житлом, оскільки була вселена туди як наречена колишнього власника. Даний факт також підтверджено актами від 20.08.2010 р. та від 05.12.2012 р. (а.с. 11,12). Крім того, встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки з приводу спірного майна, що підтверджується зверненнями [PERSON] - племінника позивача та самої позивачки до Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Донецький області (а.с. 13,14). Даний факт також не спростовувався сторонами у судовому засіданні. Крім того, це підтверджується рядом звернень [PERSON] до Ленінського районного суду м. Донецька з позовними заявами з питань права власності на квартири [ADDRESS], які ухвалами суду залишені без розгляду (а.с. 16-19). Таким чином, судом встановлено, що дійсно відповідач у справі перешкоджає власнику житла користуватись та розпоряджатись своїм майном, оспорює її право на спірну квартиру як власника, заперечує проти її відвідування у її відсутність, що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. Наведено дійсно підтверджує, факт того, що позивач [PERSON] не може вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні належною їй квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати [PERSON] користуватись та розпоряджатись своєю власністю відповідно до чинного законодавства. Крім того, як встановлено судом, відповідач не є членом сім'ї позивача, що є новим власником квартири та не був вселений ним, як такий. Відповідно до вимог чинного законодавства право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку чи квартирі, належній громадянину на праві приватної власності, згідно з договором найму жилого приміщення. Так, право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON], Відповідач [PERSON] самовільно займає спірне житлове приміщення та проживає у вказаній квартирі без законних на це підстав, оскільки жодної з перелічених правових підстав для користування спірною квартирою відповідач не має, договір найму жилого приміщення з новим власником квартири вона не укладала, а також згоди на її проживання та користування спірною квартирою позивач не надавала після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2011 року. Таким чином, судом встановлено, що в квартиру новим власником у встановленому законом порядку відповідач [PERSON] вселена не була, а тому не набула право на користування спірної квартири. Крім того, позивач зареєструвала в ній свого племінника, що свідчить про те, що вона не бажала укладати з відповідачем договору найму даного жилого приміщення. Згідно до стаття 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (стаття 33 Конституції України). Як встановлено, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУМВС, УДМС України в Донецькій області, наданою на запит суду. Вказана квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Представництвом фонду держмайна України в Донецькій області за реєстровим №1988 від 01.03.2002 р., по ? кожному, що підтверджується довідкою КП БТІ м. Донецька, наданої на ухвалу суду. Тобто, відповідач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, яке належить їй на праві власності та може використовуватись для власного проживання та проживання членів сім`ї. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЖК України). Таким чином, враховуючи норми діючого законодавства, а саме, якщо права власника майна порушені, він має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном, тому в дану випадку вимоги власника про виселення особи, що незаконно займає його жиле приміщення, без надання їй іншого жилого приміщення, суд вважає законними та обґрунтованими. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідач [PERSON] підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору у сумі 114,69 грн. На підставі ст.ст. 16, 310, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 158, 311 ЖК України, та

Outcome: approved