Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона з відповідачем мають сина [PERSON] [INFO] Згідно рішення суду з відповідача стягувалися аліменти на утримання їхнього сина, але відповідач невчасно проводив платежі і станом на 03.12.2012 року, тобто на час закінчення терміну стягнення аліментів в зв'язку з досягненням дитиною повноліття, виникла заборгованість по аліментах в сумі 20000 грн. Дану заборгованість було стягнуто з відповідача за рішенням суду Білоцерківського міськрайонного суду від 25.05.2015 року. Однак, відповідач не почав погашати вказану заборгованість, тому позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 376 656 грн. 16 коп. та стягнути кошти на правову допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO]. Дане підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.5). Встановленим є те, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.10.1997 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина на користь [PERSON] в розмірі 1\\4 частини від всіх видів заробітку. Аліменти стягувалися до досягнення дитиною 18 років, тобто по 03.12.2012 рік. Виконавче провадження завершено згідно ст. 49 п. 6 ЗУ «Про виконавче провадження». Дане підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с.6,7). Встановленим є те, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.05.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь позивача заборгованість по аліментах в сумі 20 000 грн. (а.с.8) Позивач надала суду свій розрахунок неустойки по аліментах за період з першого дня місяця, наступного за місяцем нарахування аліментів до 19.06.2015 року, тобто по день звернення з даним позовом до суду. Позивач вказала, що дійсно, деяка сума сплачених аліментів не врахована державним виконавцем, але це сталося з вини боржника, який мав повідомляти ДВС про всі суми перерахованих аліментів. Відповідач, заперечуючи позов, вказав, що не погоджується з нарахуванням пені, оскільки не має заробітної плати та інших доходів, доглядає батьків, має ще одного неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], якому, теж, допомагає матеріально по мірі можливості. Відповідач вказав, що в своїх розрахунках позивач не врахувала добровільного погашення відповідачем боргу по аліментах на загальну суму 8590 грн. , що призвело до невірного розрахунку неустойки, яку відповідач категорично відмовляється виплачувати. Суд звертає увагу, що не є предметом розгляду по даній справі визначення та стягнення заборгованості по аліментах, оскільки 25.05.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом було прийнято рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості по аліментах. Відповідач визнав суму заборгованості, не оскаржив рішення суду. Дане рішення набрало законної сили 05.07.2015 року . Згідно ч.3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, встановленим є, що відповідач має заборгованість по аліментах в сумі 20 000 грн., яка на даний час не погашена. При вирішенні спору про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. Так, згідно зі ст.ст.68,69 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Ці підприємства, установи тощо здійснюють відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Такі підприємства, установи кожні шість місяців надсилають державному виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу у зв'язку із зміною боржником місця роботи, проживання або з інших причин підприємства, установи не пізніш як у триденний строк повідомляють державному виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання, якщо воно відоме. Посадові особи, винні у ненаданні таких відомостей без поважних причин, можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом. Згідно наданої відповідачем копії трудової книжки, він був звільнений з роботи в лютому 2002 року . На обліку в ЦЗН не перебуває. У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. З встановлених судом обставин вбачається, що відповідач був обізнаний про порядок, спосіб стягнення з нього аліментів, знав про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів за виконавчим листом, також, відповідачу відомо про наявність заборгованості по аліментах, але після досягнення сином повноліття за весь період, понад два роки, відповідачем не було вжито жодних заходів для зменшення розміру заборгованості по аліментах. Верховним Судом України в ухвалі від 15.06.2011 року викладено правову позицію, відповідно до якої нормами СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітніх дочку, сина на період навчання за певних умов, у ст. 196 СК закріплено відповідальність за прострочення сплати аліментів, і що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов'язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Крім того, як було зазначено вище в рішенні, факт наявності такої заборгованості по аліментах та її розмір відповідач не оспорював. А тому, суд вважає, що в даному випадку відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки /пені/ на підставі ст.196 СК України. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція Верховного Суду України згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідач не заперечив розрахунок, тобто саме обчислення пені (а.с.3-4), а заперечив сам факт нарахування цієї пені, просив не застосовувати до нього положення про стягнення неустойки, вказав на своє скрутне матеріальне становище, безробіття, незадовільний стан здоров'я своєї матері, вітчима, з якими проживає, наявність на утриманні ще неповнолітнього сина. В підтвердження зазначеного відповідач подав ряд медичних довідок, свідоцтво про народження дитини, копію трудової книжки. Як вказано вище, за приписами ст.196 СК України суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач не має роботи, проживає разом з хворою матір'ю. На утриманні відповідача перебуває неповнолітній син [PERSON] [INFO]. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, яка має стягуватися з відповідача, враховуючи його матеріальний та сімейний стан, встановивши її в розмірі 20 000 грн., тобто, зменшити розмір нарахованої пені до розміру заборгованості по аліментах, яка мала місце на час звернення позивача до суду. Крім того, суд враховує й те, що розмір вищевказаної пені в розмірі 374 656 грн. 16 коп. явно не співмірний із розміром заборгованості по сплаті аліментів - 20 000 грн., а тому, суд враховує, також, і вимоги добросовісності, розумності та справедливості. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача витрачені позивачем та підтверджені документально (а.с.13), кошти на правову допомогу в сумі 100 (сто) грн. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір по справі .

Outcome: partial