Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]: житловий будинок загальною площею - 391,8 кв.м., житловою площею - 98,5 кв.м., з допоміжними спорудами (огорожа, ворота, хвіртка) за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку загальною площею 0,0816 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровим номером - [NUMBER], за адресою [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку з допоміжними спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2012 року. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося та 07.08.2018 року рішенням Обухівського району Київської області шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу сторони спільно придбали житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,0816 га. за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій позов підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що 20.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 07.08.2018 року розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області, що підтверджується копією рішення суду. За час спільного проживання, подружжям було придбано житловий будинок з допоміжними спорудами та земельну ділянку площею 0,0816 га. за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Судом на підставі зібраних у справі доказів встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, якими урегульовано правовий режим спільного сумісного майна подружжя, а також не порушує прав інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved