Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 30 квітня 2004 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбне життя не складається, кожен має протилежні погляди на життя. Просить розірвати шлюб. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомленей належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Додатково зазначила, що строк на примирення надавати не потрібно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2004 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї і, актовий запис № 653. (а.с. 33). Шлюбні відносини припинені через постійні сварки, втрату взаємопорозуміння та поваги, на підставі цього виникнення неприязних відносин. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливо. У відповідності зі ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved