Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з 12 листопада 2005 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від даного шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість, інвалідом не є, інших утриманців не має. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. 08 липня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача по справі аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 600 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач на даний час не працює, тобто має мінливий дохід. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Крім цього в своїй заяві уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача по справі аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини, оскільки відповідач на даний час працевлаштувався. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти уточнених позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони з 12 листопада 2005 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 019398, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції 21.12.2005 року. Даний шлюб 15 червня 2015 року було розірвано, що підтверджується рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.06.2015 року. Від даного шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ВЛ № 025767, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції 26.04.2006 року. Згідно даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини, оскільки в свідоцтві про його народження він записаний батьком. В теперішній час відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторонами не надано доказів того що батьками досягнута угода про утримання дитини. Також сторонами не надано доказів щодо добровільного виконання відповідачем своїх обовязків по утриманню дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач є працездатним, інвалідом не є, хронічними захворюваннями не страждає, інших утриманців не має. Відповідач зі своєї сторони належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на свою неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), суду не надав. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач має можливість надавати утримання дитини. Згідно ст. 8 Закону України Про охорону дитинства діти мають право на рівень життя, необхідні для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідач є працездатним та зобовязаний утримувати свого сина. Суд встановлює розмір аліментів згідно ст. 183 Сімейного кодексу України в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вказану суму аліментів суд вважає достатньою для задоволення розумних потреб дитини. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Outcome: approved