Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на її користь 19700 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди або передати річ того ж роду і такої ж якості, а саме : телицю [INFO]. Породи Українська червоно-ряба молочна, код породи 14, посилаючись на те, що 06.10.2015 року згідно черги на випас корів, відповідач по справі [PERSON] повинна була пасти корів, а вона в свою чергу найняла пасти корів двох своїх племінників. Внаслідок неналежного виконання пастухами своїх обов'язків, передбачених усною угодою, її корова увечері не повернулася в домогосподарство, тривалий пошук результатів не дав. Матеріальну шкоду позивач оцінила, виходячи з ваги корови 450 кг та ціни на дорослу велику рогату худобу середньої вгодованості, що зазначена на сайті продажу в Інтернеті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, але зменшила розмір заявленої матеріальної шкоди до 12000 гривень та просила задовольнити саме в цьому розмірі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, причини неявки не повідомила. За згоди позивача суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що між жителями с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області існує усна домовленість про встановлення черги випасання корів. 06.10.2015 року була черга пасти корів [PERSON], в той же час, як вияснилося, вона особисто корів не пасла, а найняла своїх племінників, які ввечері пригнали стадо корів, але корова [PERSON] була відсутня. Бачили, що позивач декілька днів здійснювала пошук корови, але безрезультатно. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в своєму господарстві за адресою: с. Кичкирі, вул. Шляхова, 15, Радомишльського району Житомирської області утримувала корову «Комашка» червоно-рябої масті, віком 2 років, що підтверджується довідкою Кичкирівської сільської ради №80 від 02.02.2016 року ( а.с.7). Згідно паспорта великої рогатої худоби, у власності позивача перебувала корова породи «Українська червоно-ряба молочна» з кличкою «Комашка», [INFO], робочий номер 6734, ідентифікаційний номер UA8011526734 (а.с. 12). Як установлено судом, мешканці села, у тому числі і сторони, мали домовленість про спільне випасання корів, тобто фактично між сторонами існували договірні правовідносини щодо спільної діяльності. Між власниками великої рогатої худоби, що проживають в [INFO] тривалий час існує черга на спільне випасання належної їм великої рогатої худоби, яке здійснюється власниками корів почергово на місцевому пасовищі, відповідно до встановленого графіку відповідач 06.10.2015 року згідно черги пасти корів випало [PERSON] (а.с.9,10). Хоч усні домовленості на позачерговий випас худоби і піднайом іншої особи на виконання цих обов'язків замість себе не передбачені актами цивільного законодавства, але ці домовленості за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а тому носять зобов'язальний характер. При цьому виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто, але саме боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця. Згідно акта від 02.02.2016 року, який склали і підписали жителі с. Кичкирі, 06.10.2015 року під час випасання корів тільна телиця гр. [PERSON] ввечері після випасу не повернулася в господарство, пошуки тривали кілька місяців але безрезультатно (а.с.6,9). Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є установленим у певній сфері цивільних відносин. Згідно з правилами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відносини жителів села Кичкирі, де мешкають сторони, по збереженню та відповідальності за ввірених пастуху корів врегульовано їх договором, заснованим на звичаї, і такий договір не суперечить актам цивільного законодавства, він є дійсним та підлягає застосуванню у спорі між сторонами. Тобто, відповідач [PERSON] взяла на себе обов'язок по випасу громадської череди, який сам по собі включає і обов'язок по збереженню худоби на час її випасу, яка була передана їй власниками, що було підтверджено в судовому засіданні в тому числі і поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що у [PERSON], яка відповідно до усної домовленості про випас корів у спільній череді почергово, повинна випасати худобу, виникли обов'язки по її збереженню на час випасу, однак остання не проявила турботливості та обачності, що вимагалися від неї при випасу корів кожним господарем по черзі, довірила пасовище іншим особам, які виконують допоміжну роль в умовах випасання худоби за визначеною черговістю, що є свідченням неналежного виконання нею зобов'язання по випасу стада корів, коли надійде черга. Таким чином судом встановлено, що саме внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків про випас корів, а саме неналежним доглядом за худобою під час випасання, корова позивача не повернулася в домогосподарство позивача. Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Позивач в своєму позові фактично просить про відшкодування їй реальних збитків у вигляді прямої матеріальної шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодовування в повному обсязі, якщо законом чи договором не передбачене інше, при цьому під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п. 4.3. «Інструкції з бонітування великої рогатої худоби молочних і молочно-м'ясних порід» затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 30.12.2003 N 474, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 січня 2004 р. за N 95/8694), оцінку корів і бугаїв за живою масою проводять на основі мінімальних встановлених вимог (далі - стандарт породи) до кожної породи: для бугаїв - у певному віці; для корів - у залежності від числа отелень (додаток 5). У відповідності до ч. 3 статті 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні вартості корови, суд враховує, зокрема, середню ринкову вартість такої корови згідно наданих позивачем роздруківок опублікованих оголошень (а.с.13-16). В той же час суд враховує, що відповідач являється людиною похилого віку, пенсіонеркою, а у відповідності до ч.3 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, тому позов слід задовольнити частково, зменшивши заявлену позивачем суму. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, присуджуються позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: approved