Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Проте, згодом представником позивача було подано клопотання про заміну неналежних відповідачів. В результаті цього, ухвалою суду від 08.09.2021 року клопотання було задоволено та замінено неналежних\~відповідачів -\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Також суд, на підставі ч.3 ст. 53 ЦПК України, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] та [PERSON] . У вересні 2021 року представником позивача було подано суду уточнену позовну заяву, з урахуванням зміни складу учасників справи, яка мотивуючи позов тим, що [PERSON] , який був батьком позивача, за життя отримав від своєї матері [PERSON] за договором дарування від 25.12.2006 року 1/3 частину будинку [ADDRESS] , до складу якої увійшло: в будинку «А» на першому поверсі: коридори 1-1, 1-6, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 1-1, 1-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-6, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку становить 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м. В подальшому, 29.02.2008 року [PERSON] отримав у власність за договором міни сарай «Б», навіс «б», сарай «В», сарай «Д». У зв`язку з перерахунком часток у спільній частковій власності, на підставі рішення ВК ВМР №1924 від 09.08.2012 року замість вказаних договорів дарування та міни батько позивача отримав свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року. Таким чином, останній володів 4/10 часткою житлового будинку. Решта частина будинку належала [PERSON] (29/10 частки) та [PERSON] (31/10 частки). [INFO] батько позивача помер, а позивач прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, оскільки [PERSON] (мати померлого) звернулася до суду з позовом про визнання недійсними довіреності та договору дарування. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18 задоволено позов [PERSON] та визнано недійсною довіреність, договір дарування від 25.12.2006 року та договір міни від 29.02.2008 року з моменту їх посвідчення та укладення. Вінницький апеляційний суд постановою від 14.02.2019 року вказане рішення скасував в частині визнання договору міни недійсним та ухвалив в цій частині нове відмовив в задоволенні вимоги. Згодом, постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року вказані рішення скасовані, а в позові відмовлено. В зв`язку з відновленням чинності договору дарування, позивач знову звернулася до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва, однак їй було відмовлено через ненадання правовстановлюючих документів, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19 було задоволено позов [PERSON] , визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року, виданого на ім`я [PERSON] на 4/10 часток вказаного житлового будинку. Також визнано за [PERSON] право власності на цю частку. На підставі цього рішення суду [PERSON] зареєструвала за собою право власності на спірне майно, а згодом подарувала його [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Скасування зазначених судових актів має правовим наслідком відсутності у [PERSON] права на відчудження спірного майна. [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, наразі спадщина у вигляді 4/10 часток перебуває у власності [PERSON] та [PERSON] , що порушує право позивача. Оскільки спадкове майно вибуло із володіння позивача поза його волею та отримане відповідачами безпідставно за договорами дарування. Після чого [PERSON] та [PERSON] не маючи на те правових підстав подарували спірне не рухоме майно відповідно [PERSON] та [PERSON] . Тому, позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила витребувати від [PERSON] та [PERSON] 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б». Ухвалою суду\~від 25.03.2021\~року задоволено\~заяву позивача\~та забезпечено позов\~шляхом накладення\~арешту на 4/10\~часток житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~який розташований\~у [ADDRESS] ,\~до складу\~яких входить:\~в житловому\~будинку літ.\~«А» -\~коридори 1-1,\~1-6,\~2-1,\~2-5,\~туалети 1-2,\~2-2,\~ванни 1-3,\~2-3,\~кухні 1-4,\~2-4,\~кімнати 1-5,\~1-7,\~1-8,\~2-6,\~2-7,\~2-8,\~частина сходової\~клітини І\~площею 3,5\~кв.м.,\~котельня VІІІ\~загальною площею\~171,0\~кв.м.,\~в тому\~числі житловою\~107,8\~кв.м.,\~тераса 1/3\~літ.\~«а»,\~убиральня 1/3\~літ.\~«Г»,\~гараж літ.\~«Ж»,\~сараї літ.\~«Б»,\~«В»,\~«Д»,\~навіс літ.\~«б», що належать [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), в межах позовних вимог. Також, ухвалою суду від 09.09.2021 року задоволено заяву представника\~позивача та\~забезпечено позов\~шляхом накладення\~арешту на\~4/10\~часток житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~який розташований\~у [ADDRESS] ,\~до складу\~яких входить:\~в житловому\~будинку літ.\~«А» -\~коридори 1-1,\~1-6,\~2-1,\~2-5,\~туалети 1-2,\~2-2,\~ванни 1-3,\~2-3,\~кухні 1-4,\~2-4,\~кімнати 1-5,\~1-7,\~1-8,\~2-6,\~2-7,\~2-8,\~частина сходової клітини\~ХVІІ\~площею 3,6\~кв.м.,\~котельня VІІІ\~загальною площею\~171,0\~кв.м.,\~в тому\~числі житловою\~107,8\~кв.м.,\~тераса 1/3\~літ.\~«а»,\~убиральня 1/3\~літ.\~«Г»,\~гараж літ.\~«Ж»,\~сараї літ.\~«Б»,\~«В»,\~«Д»,\~навіс літ.\~«б»,\~що належать\~ [PERSON] та [PERSON] , в межах позовних вимог. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому та відповіді на відзив. Також додала, що позивач була позбавлена спадщини на підставі дій дядька та тітки. Спадкове майно двічі відчуджувалось. Позивачу належить 4/10 частки спірного будинку. Також представник додала, що суд не позбавлений можливості самостійно визначити частку. Представник позивача зазначила, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подасть суду докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві та пояснила, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом також звернулася його мати [PERSON] - баба позивача. Таким чином, у померлого крім позивача є ще інші спадкоємці. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на 2/10 частки, не зрозумілим є те, чому позивач звернулася до суду з позовом про витребування 4/10 частки майна. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] . Також додала, що спадщина частинами не приймається. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю та не доведеністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення\~сторін,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 8). Судом встановлено, що 25.12.2006 року між [PERSON] , діючою по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. 14.11.2066 року за реєстровим №5494, від імені [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір дарування. Зі змісту договору вбачається, що [PERSON] в особі представника передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняв дарунок: 1/3 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . У користування обдарованого перейшло в будинку «А» на 1-ому поверсі: коридори 1-1, 1-б, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 2-1, 2-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-б, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку складає 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м. (Т. 1 а.с. 10). Договір дарування був посвідчений приватни нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. Згодом, 29.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, який посвідчено приватни нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. За цим договором сторони, які є співвласниками цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , провели міну належних кожному з них господарських будівель, що відноситься до зазначеного будинку. Так, у власність [PERSON] перейшло 11/100 частин будівель житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , а саме в підвалі П/А: гараж Х, котельня ХІ, комори ХІІ, ХУ, ХІУ, в тамбурі «аІ»: тамбур ХУІ, а у власність [PERSON] перейшло 1/20 частка будівель цього ж будинку, а саме: сарай Б, навіс «б», сарай В, сарай Д (Т. 1 а.с. 11). На підставі двох вказаних договорів, батькові позивача [PERSON] 09.08.2012 року виконкомом Вінницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на 4/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 12). До складу цих 4/10 часток увійшли: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини І площею 3,5 м2, частина сходової клітини ХVII площею 3,6 м2, частина сходової клітини ХVІІІ площею 3,6 м2, котельня VІІІ, - загальною площею 171,0 м2, в тому числі житловою 107,8 м2, тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б». Право власності було зареєстроване в реєстрі 20.09.2012 року (Т. 1 а.с. 40-41). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] батько позивача [PERSON] помер [INFO] (Т. 1 а.с. 9). Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 453/2016, після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44435246, виданим 12.07.2016 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (Т. 1 а.с. 69). З матеріалів\~спадкової справи\~№ 453/2016,\~заведеної після\~смерті [PERSON] ,\~судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~12.07.2016\~та 18.10.2016\~року звернулися\~до Першої\~вінницької державної\~нотаріальної контори\~із заявами\~про прийняття\~спадкового майна\~після смерті\~ [INFO] [PERSON] \~ (Т.1\~а.с.\~122, 130, 132). За життя у приватній власності [PERSON] перебував транспортний засіб легковий автомобіль FORD FIESTA, 2016 року випуску, номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (Т. 1 а.с. 173-175), який в подальшому було передано спадкоємцям померлого: дочці [PERSON] та матері [PERSON] в 1/2 частці. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (Т. 1 а.с. 182, 183). З матеріалів рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі № 127/23711/18 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] , про визнання довіреності та договору дарування недійсними - задоволено. Визнано причини\~пропуску [PERSON] \~позовної давності\~за її\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третьої особи\~ [PERSON] ,\~про визнання\~довіреності та\~договору дарування\~недійсними поважними\~та поновлено\~строк давності. Визнано недійсною довіреність\~посвідчену приватним\~нотаріусом Вінницького\~міського нотаріального\~округу Курбатовою\~С.П.\~від 14\~листопада 2006\~року зареєстрованого\~в реєстрі\~за №\~5494\~з моменту\~її посвідчення.\~Визнано договір\~Дарування від\~25.12.2006\~року посвідчений\~приватним нотаріусом\~Вінницького міського\~нотаріального округу\~Курбатовою С.П.\~за реєстровим\~№ 6500\~укладений між\~ [PERSON] ,\~код [NUMBER] ,\~що проживає\~за адресою [ADDRESS] , яка діяла в інтересах [PERSON] та [PERSON] недійсним з моменту укладення. Визнано договір Міни від 29.02.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за №1116 укладений між [PERSON] код [NUMBER] та [PERSON] , код [NUMBER] недійсним з моменту укладення (Т. 1 а.с. 13-16). Постановою Вінницького\~апеляційного суду\~від 14.02.2019\~року у\~справі №\~127/23711/18\~апеляційну скаргу\~ [PERSON] \~задоволено частково.\~Вказане вище\~рішення в\~частині змінено та скасовано: Виключено з резолютивної частини рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року абзац другий. Скасовано рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року в частині визнання договору міни від 29.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1116, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним з моменту укладення, та в цій частині постановлено нове про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладення договору міни від 29.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1116. В іншій частині рішення суду залишено без змін (Т. 1 а.с. 17-21). Постановою Верховного суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 касаційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині визнання недійсною довіреності та договору дарування скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання довіреності та договору дарування недійсними відмовлено (Т. 1 а.с. 22-28). Таким чином, Верховний суд відновив чинність договорів дарування від 25.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. за реєстровим номером №6500. Також, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала справа №127/14497/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності. За результатами розгляду цієї справи 21.06.2019 року було ухвалено рішення суду, яким позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 09.08.2012 року, видане виконкомом Вінницької міської ради на ім`я [PERSON] на 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 4/10 частки житлового будинку по [ADDRESS] , що складається з приміщень: в житловому будинку літ. «А»: коридори 1- І, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частину сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частину сходової клітини XVII площею 3.6 кв.м., частину сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельню VIII, загальною площею 171,0 кв.м., в т.ч. житловою - 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ «а», вбиральні 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В» «Д», навіс літ- «б», в підвальному приміщенні: тамбур XVI, гараж X, котельню XI, кладові XII, XIII, XIV, XV (Т.1 а.с. 29-35, 70). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 1 а.с. 42). Приватним нотаріусом\~Копаничук Я.Ю.\~заведена спадкова\~справа №\~11/2020,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~витягом про\~реєстрацію в\~Спадковому реєстрі\~№ 62820926,\~виданим 09.12.2020\~року Приватним\~нотаріусом Копаничук\~Я.Ю. (Т. 2 а.с. 71). Постановою Вінницького\~апеляційного суду\~від 26.05.2021\~року у\~справі №127/14497/19\~ апеляційну\~скаргу особи,\~яка не\~брала участі\~у розгляді\~справи,\~ [PERSON] \~задоволено частково.\~Вказане вище\~рішення суду\~скасовано.\~Провадження у\~справі за\~позовом [PERSON] ,\~правонаступниками якої\~є [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про скасування\~свідоцтва про\~право власності,\~визнання права\~власності закрито.\~Рішення Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 21\~червня 2019\~року у\~справі за\~позовом [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності визнано нечинним. Провадження у справі за позовом [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності закрито (Т. 1 а.с. 113-115). Разом з\~тим,\~постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії №\~285/02-31,\~виданою державним нотаріусом\~Першої вінницької\~державної нотаріальної\~контори Вінницької\~області Сушицькою\~А.О.\~06.02.2021\~року,\~позивачу [PERSON] \~відмовлено у\~видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/10 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , який належав [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона не надала правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю 4/10 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та на даний час відсутній склад спадкового майна, оскільки право власності на вищевказані 4/10 частки зареєстровано за іншою особою, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] , нотаріальна контора не може видати. Також постанова містить посилання на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, яким визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] та визнано за іншою особою право власності (Т. 1 а.с. 37-38). Судом встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою №269554645 від 09.08.2021 року право власності на житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. 17.03.2021 року на підставі договору дарування №122 від 17.03.2021 року, а саме на 51/100 часток за [PERSON] та 16.03.2021 року було зареєстровано право власності на 49/100 часток вказаного будинковолодіння на підставі договору дарування №119 від 16.03.2021 року за [PERSON] . За статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). Проаналізувавши матеріали\~справи суд\~дійшов висновку,\~що вказана частина\~спірного будинковолодіння вибула з володіння батька позивача, як власника, не за його волею, а виключно внаслідок судових рішень, які в подальшому були скасовані, зокрема на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18, постанови Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19. Вказані рішення були правовою підставою, яка позбавила померлого [PERSON] права власності (а його спадкоємців спадкового майна) та надала [PERSON] можливість зареєструвати за собою право власності та в подальшому подарувати третім особам в рівних долях 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] . Останні в свою чергу подарували все будинковолодіння відповідачам у відповідних частках. Разом з тим, постановою Верховного суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 та постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 попередні рішення судів були скасовані, в зв`язку з чим у [PERSON] було відсутнє право на відчудження спірного майна. За змістом\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини першатретя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №700/460/17. Між позивачем [PERSON] та відповідачами не існує жодних юридичних відносин, будь-які договори щодо відчуження останньому спірних нежитлових приміщень не укладались. Виходячи з\~викладеного вище,\~наявні всі\~підстави для\~витребування спірного\~майна з володіння набувачів відповідачів із застосуванням правового механізму, визначеного ч. 1 ст. 388 ЦК України. При цьому, щодо розміру частки майна, яка підлягає витребування суд зазначає наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України). За змістом\~ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже,\~позивач та\~померла [PERSON] \~належать до\~першої черги спадкоємців після смерті [PERSON] . Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст. 1267 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадщина належить позивачу та матері померлого з часу відкриття, тобто з моменту смерті [PERSON] та їх частки в спадковому майні є рівними. Разом з тим, у зв`язку з незаконним вибуттям спадкового майна від померлого, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку будинковолодіння та вступити у його фактичне володіння і розпорядження. Суд звертає увагу, що автомобіль померлого також було поділено між спадкоємцями порівну та кожна з них отримала свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку автомобіля. Таким чином, під час оформлення своїх прав на спадковий будинок частка позивача та [PERSON] будуть також рівними. Отже, позивач [PERSON] має право на витребування від відповідачів 1/2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] . З приводу визначення в рішенні суду обсягу приміщень, які становлять 1/2 частку, то з матеріалів справи не вбачається за можливе здійснити їх розподіл. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не вказано опис об`єкта з якого складається 51/100 частки та 49/100 частки. Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах. На підставі викладеного та

Outcome: partial