Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Відділ опіки та піклування Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватний нотаріус Парфеньонок Тетяна Євгенівна про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивує тим, що між [PERSON] (Відчужувач) від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] (Набувач) 26 березня 2014 року було укладено договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. та зареєстровано в реєстрі за №676. За договором довічного утримання Відчужувач передає у власність, а Набувач приймає, належну Відчужувану на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого Набувач зобов`язується забезпечувати Відчужувана довічним утриманням. Тобто, за умовами укладеного договору довічного утримання Позивач передала у власність Відповідача від імені та в інтересах належну [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] . З листопада 2018 року [PERSON] припинив утримувати, забезпечувати [PERSON] необхідним харчуванням, сезонним одягом та взуттям, предметами щоденної необхідності та гігієнічними засобами, медикаментами, лікувальними засобами, надавати необхідну допомогу по прибиранню, сплачувати вартість щомісячної допомоги в розмірі мінімальної плати щомісячно, сплачувати за власний рахунок квартплату, комунальні послуги, абонентську плату за телефон, електроенергію тощо, посилаючись на власні проблеми. Тобто, починаючи з листопада 2018 року відповідач не виконує узятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання належним чином, унаслідок чого позивачка вимушена утримувати за власні кошти купувати ліки, продукти харчування, тощо. Оскільки, своїми діями Відповідач грубо порушує умови укладеного договору довічного утримання, враховуючи що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, стан її здоров`я не покращується, її опікун [PERSON] бажає укласти договір довічного утримання з іншою людиною тому просить розірвати договір довічного утримання укладений з Відповідачем. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, у порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судову засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Інші учасники не з`явилися в судове засідання, повідомлені належним Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, що 22 листопада 2012 року Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] , [INFO] , було визнано недієздатною. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року було вирішено призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над недієздатною [PERSON] . Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2014 р. за №33 Про надання дозволу [PERSON] на укладення договору довічного утримання (догляду) від імені та в інтересах недієздатної [PERSON] було надано дозвіл на укладення договору. 26 березня 2014 року [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. та зареєстровано в реєстрі за №676. Відповідно до умов договору довічного утримання було передбачено, що [PERSON] зобов`язаний довічно утримати [PERSON] , крім того зобов`язаний надавати їй матеріальне забезпечення, а також всі види догляду, які повинні в себе включати: -залишити в безкоштовне довічне користування Відчужувану квартиру; -повністю утримувати відчужувача, забезпечувати її необхідним харчуванням, сезонним одягом (у тому числі - білизною) та взуттям, предметами щоденної необхідності та гігієнічними засобами, медикаментами, лікувальними засобами); -надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників і лікарів, медичних сестер), у тому числі оперативне лікування (за потребою); -надавати необхідну допомогу по прибиранню та поточному ремонту квартири; -в період лікування відчужувача в медичних закладах, набувач зобов`язується регулярно відвідувати відчужувача з наданням необхідності операції для [PERSON] , всі грошові витрати та витрати по догляду здійснюється [PERSON] ; -вартість щомісячної допомоги визначається сторонами та повинна складати не менше однієї мінімальної плати щомісячно; - сплачувати за власний рахунок квартплату, комунальні послуги, абонентську плату за телефон, електроенергію та інші платежі, пов`язані з проживанням [PERSON] в зазначеній квартирі; -у разі смерті відчужувача поховати її з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв, взявши на себе всі витрати по похованню. Отже, зміст укладеного між сторонами договору та вимоги зазначених вище норм матеріального права, які сторонам були роз`яснені нотаріусом, свідчать про те, що при укладанні зазначеного договору відповідач брав на себе певні види зобов`язання відповідно до укладеного договору довічного утримання. Судом встановлено, й сторонами не оспорювалося, що з моменту укладення договору довічного утримання відповідач свої обов`язки виконував своєчасно. Починаючи з листопада 2018 року відповідач не виконує узятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання належним чином. Для підтвердження зазначеного, позивачкою було надано копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2019 року № 714 [PERSON] надано дозвіл на розірвання договору довічного утримання (догляду) від імені та в інтересах недієздатної складеного 26.03.2014 року з [PERSON] , зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. за № 676. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, - .визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно приписів ст.746 Цивільного кодексу України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. Відповідно до ст. 749 Цивільного кодексу України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими Набувач має забезпечувати Відчужувача. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 651 Цивільного Кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 16 договору довічного утримання останній може бути розірвано за згодою сторін, у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Стаття 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, Відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені Набувачем на утримання та (або) догляд Відчужувана, не підлягають поверненню. Із системного аналізу положень вказаних правових норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, а відтак позовна заява підлягає задоволенню з ухваленням судового рішення в підготовчому засіданні на стадії підготовчого провадження.

Outcome: approved