Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, на виїзд за межі України до досягнення ним 16 років, у супроводі матері [PERSON], [INFO], уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області. В обґрунтування позову вказала, що з 27 вересня 2002 року по 27 лютого 2015 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Згідно з заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який постійно проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актом голови квартального комітету № 26 від 20 березня 2017 року та знаходиться на утриманні позивача. Згідно з виконавчим листом №183/4042/15 від 27 серпня 2015 року, виданим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця на користь [PERSON]. Відповідно до розрахунку Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № В8/2067 від 16 березня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за аліментами на 01 березня 2017 року в сумарному виразі складає 10 101,88 грн. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, не піклується про його здоров'я, взагалі не цікавиться життям дитини. У позивача є можливість вивозити сина [PERSON] за межі України на відпочинок, оздоровлення. Згідно з довідкою від 27 березня 2017 року Комунального некомерційного підприємства медико-санітарної допомоги амбулаторії загальної практики сімейної медицини №1 м.Новомосковська Дніпропетровської області, [PERSON] стоїть на обліку у сімейного лікаря, як часто та тривало хворіюча дитина на гострий бронхіт та гостру респіраторну вірусну інфекцію, потребує щорічного оздоровлення в умовах морського клімату. Відпочинок на морі має велике значення для покращення здоров'я [PERSON]. Позивач турбується за сина, його стан здоров'я, самопочуття. Неодноразово зверталась до відповідача [PERSON] з проханням дати згоду на виїзд дитини за кордон на оздоровлення, але відповідач відмовляє, при цьому не аргументує свої дії, не пояснює причини відмови, що змусило позивача звернутися з позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Надала суду запрошення на неї та дитину до родичів в країну Туреччина в період з липня до серпня 2017 року на термін 60 днів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Від третьої особи-1 надійшла заява про розгляд справи з відсутності представника та відсутність заперечень проти позову. Представник третьої особи-2 у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони з 27 вересня 2002 року по 27 лютого 2015 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі /а.с.6, 7/. Згідно з заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.9/. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с.7/, який постійно проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актом голови квартального комітету №26 від 20 березня 2017 року та знаходиться на утриманні позивача /а.с.10/. Згідно з виконавчим листом №183/4042/15 від 27 серпня 2015 року, виданим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця на користь [PERSON]. Відповідно до розрахунку Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № В8/2067 від 16 березня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за аліментами на 01 березня 2017 року в сумарному виразі складає 10 101,88 грн. /а.с.11/. Згідно з довідкою від 27 березня 2017 року Комунального некомерційного підприємства медико-санітарної допомоги амбулаторії загальної практики сімейної медицини №1 м.Новомосковська Дніпропетровської області, [PERSON] стоїть на обліку у сімейного лікаря, як часто та тривало хворіюча дитина на гострий бронхіт та гостру респіраторну вірусну інфекцію, потребує щорічного оздоровлення в умовах морського клімату /а.с.12/. Ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до cт.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються встановлені постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року (надалі - Правила перетинання державного кордону ). Так, пунктами 3-5 Правил перетинання державного кордону визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків в тому числі - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З огляду на вимоги закону, а також враховуючи те, що відповідач ухиляється від надання нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд за межі України його дочки, у позивача наявні підстави для звернення до суду з позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої за кордон, так як батько відмовився в наданні такої згоди. Однак, аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон. Як свідчать матеріали справи, позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини не вказуючи конкретну країну, до якої збирається вивезти дитину на лікування, ні часового проміжку, протягом якого дитина буде перебувати на лікуванні. Водночас, позивачем надано суду запрошення її та [PERSON] до країни Туреччина в період з липня до серпня 2017 року на термін 60 днів. Частини 1-2 статті 11 ЦПК України передбачають, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позову про надання дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини та оформлення проїзних документів на багаторазові виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечать вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, позбавлять батька дитини можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Водночас, враховуючи наявність в матеріалах справи запрошення, в якому вказано часовий проміжок виїзду, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, на виїзд за межі України на період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року до країни Туреччина у супроводі матері [PERSON], [INFO], уродженки м. Новомосковська Дніпропетровської області, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області. В порядку ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: partial