Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на дитину. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач рішення суду не виконує належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 13 620,00 грн., на підставі якої було накладено штраф за несплату у розмірі 4 086,00 грн., який також [PERSON] не сплачено. З моменту винесення рішення пройшло понад 4 роки, потреби дитини зросли, зріс також і прожитковий мінімум на дитину. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2016 року ( справа №629/3331/16-ц, номер провадження 2/629/1593/16) з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 500,00 грн. на ј частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано час для надання відзиву на позов, однак [PERSON] відзиву так і не надав. Судом було здійснено перехід від спрощеного порядку без виклику до спрощеного з викликом сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином, про причини не явки не повідомили. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Не надання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2016 року(а.с.7-8), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості(а.с.13), відповідач не сплачує аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 16 399, 38 грн. що складається з суми аліментів та штрафу за їх несплату. Як вбачається з довідки Лозівського МРЦЗ(а.с.15), позивач з 14.02.2020 року перебуває на обліку як безробітна. Як вбачається з довідки КП «ЖУК»(а.с.16), донька мешкає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що на сьогоднішній день розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, вона самостійно забезпечити дитину всім необхідним не може, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів і в подальшому стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому, стягнення аліментів у новому розмірі відбуватиметься після набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 183,184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, а відповідно і їх розмір. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, відповідні положення закріплено у частині 2 статті 182 СК України: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини». Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, чинним законодавством на батьків покладено обов`язок батьків забезпечувати нормальний розвиток дитини, допоки дитина не досягне повноліття, а в деяких випадках і до отримання нею вищої освіти. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тому, зважаючи на обставини, які викладені вище, а також те, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 41 СК України), виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, відсутність заперечень з боку відповідача, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спільний обов`язок батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про можливість зміни способу стягнення аліментів з 500 грн. на ј частку. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача.

Outcome: approved