Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] Подільському, на яку накладено арешт ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13.06.2003р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вважає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки вона є власником за договором дарування квартири від 24.12.2002р., а тому просить його скасувати. Позивач в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою про слухання справи у її відсутності, просила позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19.02.2003р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, накладено арешт на майно [PERSON] яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 13.06.2003 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Камянець-Подільського міського управління юстиції [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №695671, серії АА, згідно якої накладено арешт на [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування квартири від 24.12.2002р. посвідченого державним нотаріусом Першої Камянець-Подільської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3-2703, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] Подільському. Вказаний договір зареєстрований в Камянець-Подільському БТІ 25.12.2002р. Згідно ст. 227 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення правовідносин) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент укладення договору купівлі-продажу регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У такому випадку на день постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та винесення державним виконавцем постанови від 13.06.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, вказана квартира вже перебувала у власності позивача, а тому накладений арешт та заборона відчуження не повинні були мати місце. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналізуючи зібрані у справі докази, оцінюючи їх у сукупність, суд вважає, що вимоги позивача про зняття арешту з квартири є обґрунтованим та таким, що підглядає задоволенню.\~\~\~\~

Outcome: approved