Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Провальній №25 в м.Біла Церква, а відповідач [PERSON], є власником сусіднього домоволодіння по вул. Провальній №23 в м. Біла Церква. В 2017 році при оформленні права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, позивачу стало відомо, що межі суміжною земельної ділянки, яка належить відповідачу і на яку він зареєстрував своє речове право - проходять по стіні належних їй господарських споруд, що унеможливлює їх обслуговування. Відповідач [PERSON] розбирає паркан та вказав, що йому належать споруди, які перебувають в користуванні позивача, а тому позивач просить визнати недійсним п.4рішення [PERSON] міської ради №1156-56-VІ від 13.02.2014 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та передачі земельних ділянок у власність громадянам України за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква [PERSON] [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівельних споруд площею 505 кв.м. та скасувати реєстрацію речового права на земельну ділянку №4800757 від 24.02.2014 р., стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, вказавши, що паркан не розбирають, а він сам руйнується від часу та [PERSON] не претендує на будівлі позивача. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити, надано відзив на позов. Відповідачі [PERSON] міська рада та реєстраційна служба Білоцерківського МРУЮ не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали лист про розгляд даної справи за відсутності їхнього представника. Третя особа ТОВ «Земля-БЦ» в судове засідання не направили свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено позивач має в приватній власності будинок № 25 по вул. Провальній в м. Біла Церква на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.07.2016 року (а.с.6). Відповідач є власником будинку №23 по вул. Провальній в м. Біла Церква та власником земельної ділянки площею 505 кв.м. за вказаною адресою. Зазначене підтверджено поясненнями сторін та наданими матеріалами справи. Так, згідно рішення [PERSON] міської ради від 13.02.2014 року за № 1156-56-VІ «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» відповідачу [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано земельну ділянку у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква площею 505 кв. м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. ГУ Держгеокадастру у Київській області зареєструвало речове право відповідача на вказану земельну ділянку (а.с.10,11). Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Зарічанської сільської Ради депутатів трудящих Білоцерківського району від 12.07.1958 року батькам позивача, було надано дозвіл на будування хати на виділеній земельній ділянці площею 0,10 га по вул. Провальній (а.с.8). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог надала Зведений кадастровий план та Акт про встановлення на місцевості і погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків землекористувачу земельної ділянки від 16.08.2012 року. Позивач звертала увагу, що її батьки, які на той час були власниками домоволодіння №25 по вул. Провальна та землекористувачами земельної ділянки за цією адресою, - не погоджували зовнішні межі земельної ділянки відповідача [PERSON] (а.с.13). Також, матеріали справи містять рекомендації постійно комісії з питань ефективного використання земель комунальної власності, проектування та забудови міста [PERSON] міської ради від 20.09.2012 року за №15 де було розглянуто заяву [PERSON] щодо спірного питання погодження земельної ділянки з гр. [PERSON] по вул. Провальній №25. (а.с.14). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №25 по вул. Провальній в м. Біла Церква, загальна площа земельної ділянки за цією адресою становить 1116 кв.м (а.с.15-18). Відповідно до рішення №РВ -3200854982017 від 09.11.2017 року державним кадастровим реєстратором відділу в м. Біла Церква було відмовлено позивачуу внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстави відсутності підпису суміжного власника [PERSON] про погодження меж земельної ділянки та з підстави наявного перетину ділянок з ділянкою 3210300000:04:024:0141, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.24). З наданих в судовому засіданні пояснень позивача та [PERSON] вбачається, що з 2012 року межі між їхніми домоволодіннями не змінювалися, нові паркани не встановлювалися. Позивач зазначила, що [PERSON] частково, по трішки, розбирає її паркан, втручається на території її домоволодіння і межа, згідно документації землеустрою, що була затверджена [PERSON] проходить по стіні господарських споруд, які належать позивачу та які були побудовані ще за довго до приватизації [PERSON] своєї земельної ділянки. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У статті 198 ЗК Українивказано, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу акту погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура приватизації має зупинитися. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки, повинен виходити не з самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови, наприклад, провести додаткову перевірку, чи має місце «накладання» ділянок. Разом з тим, положеннями ст.198 ЗК Українине передбачено, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010року № 376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів)у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Зазначене свідчить, що акт погодження (встановлення), закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі межових знаків на зберігання є складовою частиною технічної документації із землеустрою і самостійного значення не має та не призводить до виникнення, зміни чи припинення прав на земельну ділянку. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони відповідачів відбулося у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність. За положеннями ч. 1, 10,11ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу. Зважаючи на те, що батьки позивача не підписали зазначений акт, то відповідачем [PERSON] була подана заява до [PERSON] міської ради (а.с.14) про вирішення спору в зв'язку з чим було надано протокол постійної депутатської комісії про погодження межі земельної ділянки [ADDRESS] без підпису погодження суміжного землекористувача. В судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] показали, що між позивачем та [PERSON] існує спір, відповідач [PERSON] веде підкоп під будівлю, що належить позивачу, батьки позивача та [PERSON] договорилися щодо користування земельними ділянками, була визначена межа, а на даний час існує спір. Відповідно до положень норм ст.. 16, 391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом , що є адекватним змісту порушеного права , який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право . Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 103 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. В свою чергу, позивач всупереч ст.12,81 ЦПК України не довела, що при погодженні межі існувало накладення земельних ділянок, та що земельна ділянка відповідача збільшилась за рахунок земельної ділянки, що належить їй. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки виконав, відповідно до чинного законодавства, всі необхідні дії і зареєстрував право власності на 505 кв.м. на законних підставах, то відсутні законні підстави для скасування реєстрації права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Відсутні докази того, що при виготовленні технічної документації в 2012-2014 р.р. на земельну ділянку [PERSON] по вул. Провальній 23 в м. Біла Церква, землевпорядною організацією ТОВ «Земля-БЦ» не було враховано фактичне користування земельною ділянкою та не взято до уваги фактичні існуючі межі земельної ділянки, отже, відсутні належні докази того, що відбулося зміщення межі зазначеної у виготовленій технічній документації в сторону земельної ділянки позивача. Навіть, при наявності такої помилки в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], зазначене не є підставою для скасування реєстрації речового права відповідача на земельну ділянку. При цьому слід зазначити, що згідно ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. \Абзац перший частини першої статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5462-VI від 16.10.2012\ \Абзац другий частини першої статті 37 виключено на підставі Закону № 888-VIII від 10.12.2015\ У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed