Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2014. Відповідач, яка є її донькою, зареєстрована за вказаною адресою з 11.02.2015, однак з липня 2019 року у зазначеному будинку не проживає. На даний час жодних відносин між собою вони не підтримують, місце її перебування невідоме, участі в утриманні будинку відповідач не приймає, комунальні послуги не сплачує, намірів проживати в будинку протягом всього часу не висловлювала, домовленостей між ними щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час її відсутності досягнуто не було. Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації і вказані дії останньої перешкоджають позивачу, як власнику будинку, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому вона\~вимушена звернутися до\~суду з\~даним позовом. Ухвалою суду від 02.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача\~в судовому\~засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи з її участю суду не надала, відзив не подала. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2014, посвідченого 29.12.2014 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Цибульською Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №1157, позивач являється власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з\~копією будинкової\~книги та\~наданої суду\~інформації органу\~реєстрації місця\~перебування та\~місця проживання\~особи від\~15.07.2021\~за №01-40/1429/4,\~відповідач зареєстрована\~у зазначеному\~вище будинку\~за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки №374 від 28.04.2021, виданої головою квартального комітету №18 м.Знам`янка, відповідач за зазначеною вище адресою зареєстрована, але не проживає з 20.07.2019. Відповідно до інформації, наданої на адвокатський запит начальником відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за вих.№7622/111-1-21 від 08.07.2021, відповідача з 25.10.2019 оголошено в розшук. 11.11.2019 в ході проведення розшукових заходів було встановлено місцезнаходження безвісно зниклої [PERSON] . При цьому, остання надала письмову заяву, в якій просила припинити розгляд повідомлення за фактом її зникнення, зазначила, що з власної ініціативи перебуває та працює в м.Києві, точну адресу проживання повідомляти відмовилася. Також зазначила, що проживати разом з матір`ю [PERSON] не бажає. Статтею 41 Конституції України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено, відповідних угод між сторонами не укладалося. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, відповідач понад один рік без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та відповідачем щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача досягнуто не було, а тому пред`явлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалою суду від 02.08.2021 позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved