Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який було розірвано 15 вересня 2000 року. Їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстровані вона та відповідач по справі. Відповідач після розірвання шлюбу мешкає за адресою: [ADDRESS], тобто в спірному житловому будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірним житловим будинком. Крім цього просить стягнути з відповідача по справі на її користь витрати на сплату судового збору у розмірі 260 гривень 20 копійок. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також просила при винесені рішення врахувати письмові пояснення свідків, які в судове засідання не мають можливості прибути. Крім цього надала до суду телефонограму в якій просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Підставою для її проживання за вищевказаною адресою є договір дарування будинку, посвідчений Краснопавлівською селищною радою Лозівського району Харківської області № 416 від 17.12.1976 року. В даному будинку проживали позивач та чоловік позивача [PERSON]. Шлюб між сторонами по справі був розірваний 15 вересня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Лозівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області 15.09.2000 року. Відповідач по справі тривалий час в спірному будинку не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач повідомив про те, що претензій на житло не має. Відповідач після розірвання шлюбу, а саме з 15 вересня 2000 року в будинок не з'являвся. Всі обов'язки зв'язані з договором найма житлового майна виконує позивач по справі. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, провести приватизацію спірної квартири, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивач щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], вбачається той факт, що дійсно відповідач по справі тривалий час в спірному будинку не проживає, створив іншу сім'ю та проживає за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача по справі судовий збір у розмірі 260 гривень 20 копійок на користь [PERSON], які були сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved