Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між сторонами у справі 19.09.2001р. було укладено торговий біржовий договір житлового будинку [ADDRESS], який посвідчений Херсонською регіональною Біржею Нерухомості та зареєстровано в Херсонському ХДБТІ за № 756. На теперішній час позивачу стало відомо, що біржовий контракт щодо домоволодіння не є правовстановлюючим документом, оскільки нотаріально не посвідчений. Просить задовольнити позов і визнати вказаний торговий біржовий контракт дійсним та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 19.09.2001р. між [PERSON] та [PERSON] укладено торговий біржовий контракт житлового будинку [ADDRESS], який посвідчений Херсонською регіональною біржею та зареєстровано в Херсонському ХДБТІ. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №20867553 від 23.04.2014р., земельна ділянка [ADDRESS] належить на приватній власності [PERSON]. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки договір між сторонами було підписано 19.09.2001р., то правовідносини сторін регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін повністю, або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, оскільки сторони домовились про умови договору, і відбулося повне виконання договору, але відповідач своєчасно взяті на себе зобов'язання про нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу не виконав, тому позивач змушена була звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу дійсним, так як у позивача виникає підстава для набуття права власності з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним та з вимогою про визнання за нею права власності, оскільки іншим шляхом неможливо за відсутністю правовстановлюючих документів оформити право власності на нерухоме майно та належним чином зареєструвати, тому що право власності позивач набуває після державної реєстрації нерухомого майна. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе задовольнити позов, що негативно не вплине на права та інтереси сторін та інших осіб, оскільки позивач за відсутності правовстановлюючих документів не має можливості реалізувати своє право у повному обсязі, а саме зареєструватись, як власник майна, та отримати свідоцтво на право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, ст.49 ЗУ Про власність, ст.ст.47, 334 ЦК України (1963 року),

Outcome: approved