Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі, зареєстрований 18.07.1998 року у Северинівській сільській раді Таращанського району Київської області, актовий запис №6, а малолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з нею. Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. На розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву і просить розглядати справу без її участі. Крім того, зазначила, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 01.08.2019, до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 18.07.1998 року у Северинівській сільраді Таращанського району Київської області, актовий запис №6. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] та повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди сторін на сімейні відносини та обов`язки. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згідна. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Що розлучення це єдиний вихід для побудови нового щасливого життя та збереження нормального бачення про сім`ю. Після розірвання шлюбу позивачка бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідач проти розірвання шлюбу та місця проживання дитини не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 384,20 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved