Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати договір фінансового лізингу від 01 червня 2017 року №170904, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним, стягнути з відповідача на її користь сплачений адміністративний платіж в сумі 23000 грн. та судові витрати в сумі 640 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 01 червня 2017 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу №170904, за умовами якого позивач мала придбати автомобіль ЗАЗ Forza, комплектація Lux, обєм двигуна 1,5і 16v MT, механіка, передній привід, вартістю 225990 грн. Позивач зазначає, що згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязувався придбати та передати в користування позивача автомобіль «ЗАЗ Forza», а останній, в свою чергу, зобовязувався прийняти предмет лізингу та відповідно до договору і додатків до нього сплачувати лізингові та інші платежі. Позивач на виконання умов договору лізингу 01 червня 2017 року сплатила авансовий платіж у розмірі 23000 грн., що як вона вважала є частиною оплати вартості ТЗ. Відповідач відмовився передавати автомобіль позивачу та заявив, що отриманий платіж поверненню не підлягає, так як він є адміністративним. Позивач зазначає, що несправедливими є умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. Позивачем також зазначено, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг» №1023-ХІІ, положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Таким чином, умови договору фінансового лізингу від 01 червня 2017 року з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоодержувача, як споживача послуг. Також, згідно наявної у позивача інформації відповідач не має ліцензії на надання послуг у сфері ринків фінансових послуг відповідно до умов Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, договір фінансового лізингу від 01 червня 2017 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. Враховуючи вищевикладене, несправедливі умови договору фінансового лізингу, що характеризуються істотним дисбалансом прав та обовязків сторін на користь відповідача, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, відсутність доказів отримання відповідачем ліцензії, позивач вважає, що договір фінансового лізингу №170904 від 01 червня 2017 року є недійсним. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач добровільно не повертає позивачу сплачені нею кошти, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзив не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 01 червня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №170904 (а.с.6-11). Згідно п. 1.1. та п. 8.2. договору №170904 фінансового лізингу від 01 червня 2017 року, предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та Специфікації (Додаток №2 Договору), а саме «ЗАЗ Forza», комплектація Lux, обєм двигуна - 1,5, механіка, передній привід. Укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу, на момент укладання договору, за цим договором становить 8592, 78 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору. Пунктом 1.3. договору №170904 фінансового лізингу від 01 червня 2017 року визначено, що лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п. 1.4. договору №170904 фінансового лізингу від 01 червня 2017 року, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей потягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. Як вбачається з п. 1.7. договору №170904 фінансового лізингу від 01 червня 2017 року, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6. ст. 9 даного договору. Договором №170904 фінансового лізингу від 01 червня 2017 року визначено, що адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Відповідно до додатку №1 до договору №170904 фінансового лізингу від 01 червня 2017 року, розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що складає 859,28 доларів США. 01 червня 2017 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 23000 грн. (а.с.15). Вирішуючи предявлені позовні вимоги, судом враховується наступне. Відносини, що виникають у звязку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю- продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до частини другої статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Судом встановлено, що в укладеному договорі не конкретизовано предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо) та його ціну, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (розділи 3,12 договору), звужено обов'язки лізингодавця, які регламентовані Законом України «Про фінансовий лізинг» та нормами ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно істотно розширено права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства. Установлені обставини є підставами для висновку, що оспорюваний договір не відповідає вимогам частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» та нормам ЦК України про лізинг. В судовому засіданні встановлено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 8592,78 доларів США, з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 225099 грн з ПДВ (пункт 8.2). Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3). Всі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1,3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5). За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Проаналізувавши зміст договору, суд установив, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункт 12.1. договору). Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положення статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.4. договору, в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. При цьому, згідно з пунктом 4.3. договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача. Крім того, статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Тобто, адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 даного Закону не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. На підставі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача сплаченої позивачем суми на виконання такого правочину у розмірі 23000 грн. Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає\~стягненню сума судового збору у\~розмірі 640 грн. (а.с1). Крім того, судом враховується, що відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Позивач предявила до суду позов з двома позовними вимогами, а саме майнового та не майнового характеру, сплативши судовий збір лише за одну позовну вимогу майнового характеру. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позивачем позовну заяву подано до суду 01 грудня 2017 року. За ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 гривень. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю з відповідача до доходу держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. (1600х0,4).

Outcome: approved