Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником даної квартири відповідно до Договору купівлі-продажу квартири. Квартира нею була придбана у [PERSON] , який за умовами договору зобов`язався знятися з реєстрації, однак до моменту подання позову відповідач з реєстрації не знявся, чим порушує права позивача як власника квартири. Провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі- продажу від 30.08.2019 року(а.с.6), відповідно до якого позивач придбала квартиру у [PERSON] , [INFO] , який зобов`язався виписатися з квартири в триденний строк з дня посвідчення договору. Право власності на спірну квартиру також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2019 року(а.с.8). Згідно довідки Панютинського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області від 03.09.2019 року(а.с.9), в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . Судом було направлено запит щодо наявності реєстрації [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади від 18.11.2019 року(а.с.15), [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на викладене, факт відсутності підписання трудових договорів, документації про оплату праці та звільнення не оспорюється, тобто не оформлення трудових правовідносин підтверджується як позивачем, так і відповідачем. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що відповідач по справі не зареєстрований за спірною адресою, а тому права власника порушувати ніяким чином не може. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed