Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить винести рішення, згідно якого визнати за нею право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві позивач зазначила, що 25 лютого 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, у якому мають доньку [PERSON], [INFO]. За період шлюбу вони з відповідачем придбали житловий будинок [ADDRESS], та оформили їх на ім'я відповідача. Відповідно до приписів ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і в разі його розподілу частки дружини та чоловіка є рівними. У зв'язку з вищевикладеним вона просить визнати за нею право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 25.02.2012 року відділом ДРАЦС по місту Ізюму РС Ізюмського МРУЮ Харківської області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 28 (а.с.8). У даному шлюбі сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 19.07.2012 року виконавчим комітетом Волохово-Ярської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Під час шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвою В.В. за реєстровим № 4179 (а.с.10,11). Відповідно до п. 10 вищевказаного договору, придбання спірного будинку за цим договором вчинено за письмовою заявою дружини покупця, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвою В.В. 20.12.2014 року за реєстровим № 4178 (а.с. 11). Право власності на зазначений будинок оформлено на відповідача по справі, [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.12.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвою В.В. за реєстровим № 4179, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 31351237 від 20.12.2014 року (а.с.10-12). Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із роз'яснень, наданих в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути жилі будинки. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved