Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.11.1994 року в м. Гребінка Полтавської області помер [PERSON], який на час смерті мав у власності житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: пров. Оржицький, 29, м. Гребінка, Полтавська область. За життя [PERSON] було складено заповіт, згідно з яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, повністю заповів сину [PERSON]. Після смерті спадкодавця в управління та володіння спадковим майном фактично вступив позивач, проте 29.06.2013 року в м. Гребінка Полтавської області двоюрідний брат по лінії матері позивача [PERSON] помер, не встигши переоформити спадщину на своє імя. За час свого життя [PERSON] заповіту не склав.З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач, як спадкоємець за законом пятої черги, звернулася до Гребінківської державної нотаріальної контори Полтавської області. Проте, у видачі зазначеного свідоцтва державний нотаріус їй відмовила. Свої дії мотивувала тим, що не підтверджується факт родинних відносин між нею та спадкодавцем. Просить встановити факт родинних відносин між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер 29.06.2013 року в м. Гребінка Полтавської області, згідно із свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 240436, виданим 01.07.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Гребінківського РУЮ у Полтавській області, як двоюрідних сестри та брата. Визнати за нею, [PERSON], [INFO], у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: пров. Оржицький, 29, м. Гребінка, Полтавська область, та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку, загальною площею 51,4 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м, «Б» - сараю, «В» - сараю, «Г» - сажу, «Д» - вбиральні, «№ 2» - огорожі, «І» - замощення. Судові витрати віднести на її рахунок. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.11.1994 року в м. Гребінка Полтавської області помер [PERSON], що підтверджено копією актового запису про смерть №212 від 30 листопада 1994 року, виданого районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Полтавській області (а.с.64,65). На час смерті він мав у власності житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: пров. Оржицький, 29, м. Гребінка, Полтавська область, та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 51,4 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м), «Б» - сараю, «В» - сараю, «Г» - сажу, «Д» - вбиральні, «№ 2» - огорожі та «І» - замощення, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.08.1981 року, посвідченого державним нотаріусом Гребінківської Державної нотаріальної контори, реєстровий №1080 (а.с.9,10). Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (що був чинним на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 534 Кодексу кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За життя [PERSON] було складено заповіт від 12.05.1989 року, посвідчений Гребінківською ДНК, згідно з яким все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, повністю заповів його синові, [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.549 Кодексу спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 29.06.2013 року в м. Гребінка Полтавської області [PERSON], який є двоюрідним братом позивача по лінії матері, помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №240436 від 01.07.2013 (а.с.8). На час смерті він мав у власності вищевказаний житловий будинок. Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За час свого життя [PERSON] заповіту не склав. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 1265 Кодексу у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], як спадкоємець за законом пятої черги звернулася до Гребінківської державної нотаріальної контори Полтавської області. Проте, у видачі зазначеного свідоцтва державний нотаріус їй відмовила. Свої дії мотивувала тим, що не підтверджується факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, про що свідчить письмова відмова Гребінківської ДНК №468/02-14 від 21.09.2017 року (а.с.27). Згідно зі ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як двоюрідних сестри та брата, підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає факт, що має юридичне значення встановленим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved