Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить з урахуванням уточнень здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати квартиру за адресою: [ADDRESS], спільним майном подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача у справі на її користь понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 2536,09 грн. і вартість оплати робіт по складанню звіту про оціну майна в сумі 450 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 20.02.1988 року по 06.01.2013 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за спільні кошти з відповідачем ними була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], вартістю 21330 грн., право власності на яку було оформлено на відповідача. Після припинення шлюбу вона не має можливості користуватися, розпоряджатися власним майном (квартирою). На сьогоднішній день сторони не домовились про порядок поділу даного майна і порядок користування ним. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі з 20.02.1988 року по 06.01.2013 року, неповнолітніх дітей не мають, що підтверджується заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.09.2012 року, яке набрало законної сили 06.01.2013 року (а.с. 10). 29.07.2003 року сторонами була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], вартістю 21330 грн., з реєстрацією право власності на дану квартиру за відповідачем, що підтверджується: договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.07.2003 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. за реєстровим № 1535 (а.с. 13); Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11,12). Квартира за адресою: [ADDRESS], розташована на 5-му поверсі 10-поверхового будинку, та складається із трьох кімнат житловою площею 40,9 кв.м. і загальною площею 71,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру ОКП «Дніпродзержинське БТІ» реєстровий № 21609 від 01.08.2003 року (а.с. 14-15). Згідно наданого позивачем звіту ФОП [PERSON] «Бюро судових експертиз та оцінки майна», станом на листопад 2015 року вартість квартири за адресою: [ADDRESS], становить 253609,21 грн. (а.с. 17-21). Вартість оцінки квартири склала 450 грн., що підтверджується квитанцією ФОП [PERSON] № 327259 від 20.11.2015 року. Як зазначено позивачем в позові, вказана квартира була придбана сторонами за спільні кошти, та на теперішній час сторонами не досягнуто домовленості щодо її поділу між ними. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з положень ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Приймаючи до уваги, що поділ спільного майна подружжя [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом поділу спільної квартири на засадах рівності часток подружжя . Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених нею судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати за сплату судового збору в сумі 2536,09 грн. і вартість оплати робіт по складанню звіту про оціну майна в сумі 450 грн.

Outcome: approved