Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, визнання за нею права власності на ј частину житлового будинку з господарського-побутовими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] , без виділу її в натурі. Позов мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває в шлюбі з 28.12.1972 року. Від спільного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним з відповідачем 28 червня 1983 року державним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за №1529 та зареєстрованого в Олександрійському бюро технічної інвентаризації 29 червня 1983 року. Спільне життя з відповідачем припинили з липня 2004 року , оскільки втрачено було взаєморозуміння по різним питанням спільного життя. На даний час вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В липні 2004 року відповідач знявся з реєстрації по [ADDRESS] виїхав в м . Дніпро, де проживає до теперішнього часу. На даний час в неї виникли проблеми з оформленням субсидії на комунальні послуги, так як вона не є власником частини будинку, яка належить їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності, де вона зареєстрована та постійно проживає. Вона зверталась до відповідача для вирішення питання, але він не бажає з нею спілкуватись. Тому вона змушена звернутись до суду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про час, місце і датк повідомлені належним чином, від представника позивача надйшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату повідомлений належним чином, чере канцелярію надійшла нотаріально посвідчена заява від відповідача від 11.07.2019 року про визнання позову та проведення розгляду справи без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.12.1972 року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, про що 28.12.1972 року міським бюро РАЦС Дніпропетровської області, актовий запис №190, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В період шлюбу подружжям було придбано майно, а саме Ѕ частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною житловою площею 31,5 кв.м., право приватної власності на яку 28.06.1983 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України та абзацом 1 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Також, суд враховує роз`яснення, викладені в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якимим вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання права власності на житловий будинок в рівних частках по 1/4 частці за кожним із них. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову згідно в розмірі 768,40 грн. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, тому відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved