Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та уточненою позовною заявою до відповідача про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобовязанням, в якій зазначає, що 25 лютого 2015 року між нею та відповідачем укладено договір банківського вкладу № 003-03616-250215 «Зростаючий» у євро, за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № 26308113042862 грошові кошти в сумі 1500 Євро у тимчасове строкове користування на строк до 11 березня 2015 року та зобовязувався сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5% річних. Відповідно до п. 1.3 вищеозначеного договору, вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу та по 11.03.2015 року включно. Відповідно до п. 1.10 договору, вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банку. Також, 25.02.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу, якою змінено та викладено в іншій редакції пункт 1.8 ст. 1 договору шляхом зазначення про можливість зарахування вкладу при перерахуванні з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи. 25.02.2015 року на її рахунок було зараховано 1500 Євро, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року (дата запровадження тимчасової адміністрації) складає 45282 грн. 02.03.2015 року постановою правління НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, та призначена Уповноважена особа. Протягом березня-червня 2015 року вона зверталася до АТ «Дельта Банк» щодо повернення свого вкладу, у відповідь на які нею було отримано лист вих. № 05-3037378 від 13.07.2015 року, де зазначено, що операції з виплат тимчасово обмежені. У вересні 2015 року їй стало відомо, що її немає в переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми, а відтак, вона звернулася до уповноваженої особи з клопотанням розяснити причину не включення її до переліку. 23.09.2015 року тимчасова адміністрація АТ «Дельта Банк» листом № 8821/3124 повідомила їй про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року. На даний час кошти банківського вкладу їй не повернуті. Позивач вважає свої цивільні (деліктні) права порушеними з дня початку виплати [PERSON] гарантування вкладів коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк» з 11.06.2015 року у звязку з невиплатою відповідачем суми в розмірі 45282 грн. з депозитного рахунку позивача. Позивач зазначає, що за таких обставин вона змушена звернутися до суду з метою захисту та поновлення порушених цивільних прав. Крім того, позивач вважає, що вказаними діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яку оцінює в 5000,00 грн.. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь гарантовану суму відшкодування, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий у євро» № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року в розмірі 45282 грн., нанесений збиток (відшкодування упущеної вигоди) у розмірі 13606,93 грн., відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 29711,52 грн., відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобовязання у розмірі 3401,73 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., та судові витрати покласти на відповідача. Позивач та представник позивача за довіреністю у судове засідання не зявилися, однак позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника, в якій зазначила, що не заперечує щодо прийняття заочного рішення, позовні вимоги підтримує в частині стягнення суми вкладу враховуючи практику Верховного Суду в аналогічних справах, від інших позовних вимог відмовляється (т. 2 а.с. 167). Крім того, позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що 25.02.2015 року між нею та АТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 003-03616-250215 «Зростаючий у євро», за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № 26308113042862 грошові кошти в сумі 1500 Євро у тимчасове строкове користування на строк до 11 березня 2015 року та зобовязувався сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5% річних. Кошти після зарахування на рахунок отримувача стали її власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набули статусу вкладу. 02.03.2015 року постановою правління НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. Її кошти обліковувались на її власному рахунку до введення тимчасової адміністрації [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб та обліковувались і після введення тимчасової адміністрації. За таких обставин, гарантована сума по відшкодуванню вкладів за рахунок [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб повинна була становити граничну суму 200000 грн.. Однак, [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, мотивуючи нікчемністю договору, безпідставно відмовив їй в виплаті гарантованої суми, яку вона мала право отримати в межах 200000 грн. згідно з Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб не може відмовити вкладнику з підстав не визначення походження коштів, а саме, що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВАСУ від 12.01.2016 року. Твердження [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб про нікчемність не відповідає нормам цивільного законодавства. Будь-які підстави вважати договір банківського вкладу № 003-03616-250215 «Зростаючий у євро» нікчемним відсутні. Недійсність вказаного договору банківського вкладу (депозиту) прямо не встановлена законом, судового рішення про визнання його недійсним немає. Щодо вимоги по сплаті судового збору, то такі зауваження відповідача є зловживанням правосуддям, мають намір здійснення перешкоди правосуддю є неогрунтованими, оскільки право звернення до суду з позовом про захист прав споживача має будь-який споживач, незалежно від того, вступав він у договірні відносини із продавцем (надавачем послуг) чи ні. Крім того, позивач щодо запобігання збитків банку зазначає, що вищевказаний договір банківського вкладу, до якого відповідачем застосовано положення ст. 38 Закону № 4452-VI, є публічним, а процентні ставки типовими, стандартними. Умови вказаного договору нічим не відрізняються від тисячі інших публічних договорів банківського вкладу, які були укладені ПАТ «Дельта Банк» з іншими вкладниками. Вказаний договір позивача не міг заподіяти жодних збитків банку. Після прийняття Правлінням НБУ постанови № 664 від 02.10.2015 року у позивача виникло право на одержання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів [PERSON]. В той же час рішення та дії відповідача свідчать про те, що він не визнає права позивача. Грошові кошти знаходяться на вкладному рахунку за договором банківського вкладу. Право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом вона набула з дати початку ліквідації банку, а не з дати запровадження тимчасової адміністрації. Окрім того, позивач також зазначає, що саме рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» від 15.01.2015 року внесено зміни до п. 5.11 «Правил банківського обслуговування у ПАТ «Дельта Банк», якими офіційно запроваджено процедуру поповнення вкладів фізичних осіб від третіх осіб» (т. 1 а.с. 187-259). Крім того, позивачем надані до суду письмові додаткові пояснення, в яких позивач зазначила, що в разі стягнення грошових коштів з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, як порушення виконання своїх зобовязань, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такі позовні вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року, 24.04.2018 року, 05.06.2018 року, а також зазначила, що в правовій позиції Великої палати Верховного Суду у справі № 910/24198/16 від 16.05.2018 року наголошено, що підставою для застосування нікчемності правочину може бути рішення суду, а не наказ уповноваженої особи банку, у звязку з чим, просила врахувати правову позицію Верховного Суду та позовні вимоги задовольнити (т. 2 а.с. 90-125). Також, позивачем надані до суду додаткові пояснення щодо юрисдикції спору, в яких позивач зазначає, що спори щодо формування реєстру вкладників уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладників фізичних осіб та формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок [PERSON] та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів згідно правової позиції Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 804/15159/15, однак належним захистом прав позивача є стягнення суми заборгованості за вкладом у відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України. В разі стягнення грошових коштів з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, як порушення виконання своїх зобовязань визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такі позовні вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства. У даному випадку [PERSON] виступає гарантом перед вкладником за виконання банком своїх повноважень і має ознаки забезпечення зобовязання, передбачені ст.ст. 546, 548 ЦК України. Це зобовязання [PERSON] грунтується безпосередньо з Закону № 4452-VI, що відповідає вимогам частини третьої статті 11 ЦК України. Позов поданий саме до [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб і стосується саме невиконання [PERSON] своїх обовязків, якими його наділила держава Україна на забезпечення ст.ст. 41, 43 Конституції України. 25.02.2015 року між нею-вкладником та АТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 003-03616-250215 «Зростаючий у євро», за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № 26308113042862 грошові кошти в сумі 1500,00 Євро у тимчасове строкове користування на строк до 11 березня 2015 року та зобовязувався сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5% річних. За таких обставин, [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб не має правових підстав не повертати кошти вкладнику та повинен відшкодувати вклад позивачеві. Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 757/44693/15, від 24.04.2018 року по справі № 755/1700/16, від 05.06.2018 року по справі № 598/1470/15. Крім того, позивач зазначає, що оскільки договір банківського вкладу за своєю природою є публічним, то за таких обставин кожен вкладник не гарантований від позадоговірного втручання у його власність та розпорядження його коштами іншою стороною договору, без права на судовий захист у спосіб, який має право обирати сама особа. Захист порушених прав у спосіб стягнення, визначений у позові не суперечить нормам чинного законодавства (т. 2 а.с. 149-151). Представник відповідача - [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (т. 1 а.с. 21, 93, 124, 165, т. 2 а.с. 1, 17, 31а, 44, 85, 158), причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутністю представника відповідача не надав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, представник відповідача - [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб надав до суду письмовий відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що 02.03.2015 року постановою правління НБУ № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». [PERSON] гарантування делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» до 04.10.2019 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Щодо порядку визначення вкладників, які мають право на відшкодування вкладу, представник відповідача зазначає наступне. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист прав позивача у спорах повязаних з виконанням спеціальних функцій [PERSON] гарантування у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків має відбуватись у спосіб, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у цих правовідносинах. Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Виконавча дирекція [PERSON] затверджує загальний реєстр виключно на підставі переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою. У [PERSON] гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] гарантування вкладу в розмірі 45282 грн. є хибною, адже суперечить спеціальній процедурі відшкодування вкладів передбаченій Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та є передчасною, оскільки у разі надходження додаткової інформації від уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» щодо позивача [PERSON] автоматично внесе зміни до Загального реєстру та виплатить кошти в якості відшкодування коштів за вкладом без будь-яких судових рішень. Крім того, відповідно до ст. 38 Закону уповноважена особа [PERSON] зобовязана забезпечити перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, з підстав визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом дії ліквідації уповноважена особа повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування нікчемності договорів. Постановою НБУ від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» заборонено банку проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних за рахунок [PERSON]. Правочин, укладений між банком та позивачем, призводить до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, зокрема збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок [PERSON], враховуючи наявність заборони АТ «Дельта Банк» на час укладення договору з позивачем не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення цього правочину. Правочин у формі Договору № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року «Зростаючий у євро» є нікчемним в силу закону, оскільки вчинений в період, коли ПАТ «Дельта Банк» був віднесений до категорії проблемних, а відтак, визнання цього правочину недійсним у судовому порядку не вимагається. Щодо стягнення майнової шкоди з фонду гарантування, представник відповідача зазначає наступне. [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини. Договір банківського вкладу, з приводу якого виник даний спір, позивач уклала з ПАТ «Дельта Банк», а не з [PERSON] гарантування. [PERSON] не є стороною вказаного договору, заміна сторони у договорі з банку на [PERSON] гарантування також не відбувалась. ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб є окремими субєктами права, самостійно існуючими особами. Відносно ПАТ «Дельта Банк» не внесено запису про ліквідацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а так, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначає, що на позивача покладено обовязок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного звязку між порушенням та шкодою. Однак, позивач жодним належним чином не обґрунтовує в чому ж полягала завдана йому моральна шкода, якими діями відповідача вона спричинена, не надає жодних належних та допустимих доказів протиправних дій відповідача, а також чим керувався позивач оцінюючи завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. На підставі викладених у відзиві доводів, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 154-164). Крім того, представник [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб надав до суду письмову заяву про закриття провадження по справі, оскільки спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів [PERSON] є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (т. 2 а.с. 134-137). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб »від 23.02.2012 року № 4452-VІ (надалі - Закон № 4452-VІ) [PERSON] є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 36 зазначеного Закону № 4452-VІ [PERSON] набуває всі\~повноваження органів\~управління банку\~та органів\~контролю з\~дня початку\~тимчасової адміністрації\~і до\~її припинення. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 4452-VІ [PERSON] є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа [PERSON] - працівник [PERSON], який від імені [PERSON] та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих [PERSON], виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа [PERSON] у частині реалізації своїх повноважень щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті органом управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, тобто під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідовується, [PERSON] не є субєктом владних повноважень у розумінні норм КАС України. Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Тому дії (акти) [PERSON], ухвалені відповідно до вимог ст. 38 Закону № 4452-УІ, є діями юридичної особи (банку). З огляду\~на це,\~спір,\~пов'язаний\~з невизнанням\~відповідачем цивільно-правової\~угоди та\~невиконанням її\~умов,\~не вважається публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами ЦПК України. У звязку з чим, у задоволенні заяви відповідача - [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі, у звязку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 05.06.2018 року по справі № 568/1470/15-ц. Звертаючись до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, позивач зазначав, що він є споживачем фінансових послуг відповідно до укладеного договору банківського вкладу з ПАТ «Дельта Банк», який було віднесено до категорії неплатоспроможних постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). На підставі викладеного, вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, вказане свідчить про необґрунтованість висновку відповідача про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із ст.ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.02.2015 року між [PERSON], з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк», з іншої сторони, укладено Договір № 003-03616-250215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро (т. 1 а.с. 5). Згідно з п. 1.2. Договору сума вкладу складає - 1500,00 євро. На виконання умов п. 1.6. укладеного Договору, Позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 26308113042862. У відповідності до п. 1.8. Договору зарахування вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого у Банку. або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами Договору. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 25.02.2015 року до Договору № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року), між позивачем та Банком було досягнуто домовленостей та закріплено, що зарахування вкладу на Рахунок може бути здійснено шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений (т. 1 а.с. 6). 25.02.2015 року (в день укладання Договору) на рахунок Позивача було перераховано суму вкладу у розмірі 1500,00 євро, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 46449567 (т. 1 а.с. 7). З повідомлення представника АТ «Дельта Банк» № 8821/3124 від 23.09.2015 року про нікчемність правочину видно, що позивача повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) № 003-03616-250215 від 25.02 2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та [PERSON], згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки 02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VІ протягом дії тимчасової адміністрації [PERSON] зобовязаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VІ, [PERSON] протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VІ про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (т. 1 а.с. 9). З письмового відзиву представника відповідача, видно, що Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 року, відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та продовжено до 04.10.2019 року. Окрім того, з позовної заяви видно, що відповідач АТ «Дельта Банк» дійшов висновку про нікчемність укладеного договору між позивачем та АТ «Дельта Банк», оскільки кошти на банківський вкладний (депозитний) рахунок надійшли з банківського рахунку іншої особи в період дії постанови Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», що начебто свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання коштів, що перевищують суми гарантованого відшкодування. З письмової заяви свідка [PERSON] видно, що вона тривалий час працювала в ПАТ «Дельта Банк». В письмовій заяві зазначила, що 25.02.2015 року укладено договір банківського вкладу) № 003-03616-250215 між АТ «Дельта Банк», в особі [PERSON], та [PERSON]. 02 березня 2015 року Національним банком України ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи. Всі операції по оформленню депозитних договорів працівники відділення здійснювали відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року № 492. До запровадження режиму тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи 03.03.2015 року ніяких обмежень щодо відкриття депозитних рахунків, блокуванні в Автоматизованій банківській системі встановлено не було. Крім того, п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», які діяли в редакції із змінами від 15.01.2015 року, передбачено можливість зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи у випадках, передбачених нормами діючого законодавства. Поповнення депозитних рахунків від третіх осіб було запроваджено у АТ «Дельта Банк» як публічну послугу 21.05.2014 року. Свідок також зазначає, що з постановою правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ нікого з працівників ПАТ «Дельта Банк» не ознайомлювали, оскільки ця постанова взагалі не стосується операцій здійснюваних позивачем в банку. Про наявність постанови правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ працівники відділення довідались майже через місяць на початку квітня 2015 року, після запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Ніяких незаконних операцій співробітники відділення не проводили, всі операції перевірялись на предмет законності та відповідності фінансовому моніторингу. Якщо банк не відмовив та відбулось проведення операції на рахунках вкладника, то така операція була законна та здійснена у відповідності до діючого законодавства (т. 2 а.с. 127-128). Як видно з пояснень свідка [PERSON], зарахування на вкладний (депозитний) рахунок позивача грошових сум здійснено за умовами п. 5.11 «Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених протоколом Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» № 14 від 20.03.2013 року (із змінами та доповненнями, затвердженими протоколом Ради Директорів № 1 від 14.01.2015 року). Правила банківського обслуговування у ПАТ «Дельта Банк» узгоджуються з постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року № 492, з яких видно, що з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться такі операції: перерахування в межах України на рахунок іншої фізичної особи-резидента. Згідно з п. 10.19 вказаної Інструкції, на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи-резидента зараховуються: кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу. Вищевказані норми свідчать, що позивач під час укладання договору банківського вкладу діяв у відповідності до законодавства України. Посилання відповідача на нібито намагання отримати додаткову вимогу для отримання коштів, що перевищують суми гарантованого відшкодування є припущенням, оскільки на дату укладання договору банківського вкладу банківська установа не знаходилась в стадії ліквідації та не було запроваджено режиму тимчасової адміністрації. Посилання відповідача на наявність переваг при укладанні позивачем договору банківського вкладу не знайшли підтвердження, оскільки умови банківського вкладу є типовими і доказів про отримання фінансових переваг вкладником відповідач не надав. За змістом ч. 2 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема: держава Україна, [PERSON] Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Згідно з частиною першою статті 1 цього Кодексу, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до частин першої, другої статті 509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Виникнення цивільних прав та обов'язків безпосередньо з актів цивільного законодавства передбачено ч. 3 ст. 11 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 14 цього Кодексу цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом цивільно-правових угод (договорів банківського рахунку, договорів банківського вкладу), укладених між позивачем та Банком, і спеціальних норм ст.ст. 26-28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Відповідач ([PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб) є гарантом виконання Банком зобов'язань з виплати вкладів на суму гарантії до 200000 грн.. За змістом ст. 560 ЦК України, [PERSON] відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Отже, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є актом цивільного законодавства в розумінні ст. 4 ЦК України, то за змістом ст.ст. 1, 2, 4, 11, 13, 14, 509, 560 ЦК України, спірні правовідносини з гарантування вкладу виникли з моменту укладення договору банківського вкладу, банківського рахунку, а з моменту виникнення встановленого Законом права вкладника на отримання гарантованого відшкодування за вкладами виник також і кореспондуючий цьому праву обов'язок [PERSON] з виплати цього гарантованого відшкодування. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів [PERSON] в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Після запровадження процедури тимчасової адміністрації, відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. [PERSON] відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада [PERSON] не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань [PERSON] перед вкладниками здійснюється [PERSON] з дотриманням вимог щодо найменших витрат [PERSON] та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації, або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Твердження відповідача, що позовні вимоги не можуть бути задоволені в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, цей закон є спеціальним Законом, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулюють саме відшкодування вкладів в нормах ст.ст. 3, 26-28 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). [PERSON] набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з\~ст.\~560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом)\~свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Відповідно до\~п.\~2\~ст.\~626 ЦК України Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише Правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача гарантовану суму відшкодування в розмірі 45282 грн., за Договором № 003-03616-250215 від 25.02.2018 року банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро, враховуючи письмову заяву позивача щодо відмови від інших позовних вимог. Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати [PERSON] відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що [PERSON] гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. [PERSON] відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн.. Адміністративна рада [PERSON] не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ст. 27 Закону № 4452-VІ уповноважена особа [PERSON] складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок [PERSON] відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів [PERSON] станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа [PERSON] протягом трьох днів з дня отримання [PERSON] рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок [PERSON], із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа [PERSON] зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання [PERSON] рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція [PERSON] затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою [PERSON] переліку вкладників. Порядок відшкодування [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої [PERSON], за рахунок цільової позики [PERSON] визначено в Положенні «Про порядок відшкодування [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення). Згідно з пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення уповноважена особа [PERSON] протягом трьох днів з дня отримання [PERSON] рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до [PERSON] повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок [PERSON] (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню [PERSON] відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Відповідно до п. 4 розділу ІІІ даного Положення, перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою [PERSON] на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики [PERSON], така сума відшкодування включається до Переліку. Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа [PERSON] може надавати до [PERSON] додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Відповідно до п.п. 2, 3 розділу IV Положення, [PERSON] складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок [PERSON], за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: складення уповноваженою особою [PERSON] переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок [PERSON]; передача уповноваженою особою [PERSON] сформованого переліку вкладників до [PERSON]; складення [PERSON] на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; затвердження виконавчою дирекцією [PERSON] Загального реєстру; здійснення виплат [PERSON] Вкладнику. Водночас, ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа [PERSON] зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Представник відповідача у своєму відзиві зазначає, що АТ «Дельт Банк» на час укладення договору з позивачем не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення цього правочину. Правочин у формі Договору № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року «Зростаючий у євро» є нікчемним в силу закону, оскільки вчинений в період, коли ПАТ «Дельта Банк» був віднесений до категорії проблемних, а відтак, визнання цього правочину недійсним у судовому порядку не вимагається. Однак, суд з такими доводами представника відповідача не погоджується, оскільки недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), а постанова Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» є лише актом банківської системи, та може бути визнаний недійсним лише судом, тому представником відповідача не наведено, а судом не встановлено, підстав для не включення позивача до переліку вкладників, оскільки договір позивача не визнаний нікчемним в судовому порядку, а відтак суд приходить до висновку щодо безпідставності визнання [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] та не виплати за таких підстав [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб коштів [PERSON], як вкладнику ПАТ «Дельта Банк». Аналогічні правові позиції викладені Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 910/12294/16 та в Постанові від 16 травня 2018 року по справі № 910/24198/16. Також не знайшли підтвердження обставини, на які наголошував [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, що уповноваженою особою не передані данні вкладника до [PERSON], оскільки, згідно з п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа [PERSON] - працівник [PERSON], який від імені [PERSON] та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих [PERSON], виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Враховуючи, що уповноважена особа [PERSON] є працівником [PERSON], то відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. При цьому, п. 6 Положення встановлено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа [PERSON] може надавати до [PERSON] додаткову інформацію про вкладників стосовно зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування. Перевіривши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~у їх\~сукупності,\~суд знаходить\~уточнений позов\~в частині\~стягнення суми\~вкладу таким,\~що підлягає\~задоволенню,\~оскільки у\~судовому засіданні\~встановлено,\~що 25.02.2015\~року між\~[PERSON],\~з однієї\~сторони,\~та ПАТ\~«Дельта Банк»,\~з іншої\~сторони,\~укладено Договір\~банківського вкладу\~(депозиту)\~«Зростаючий» у\~євро №\~003-03616-250215\~від 25.02.2015\~року,\~за умовами\~якого,\~позивачу було\~відкрито вкладний\~(депозитний)\~рахунок №\~26308113042862,\~на який\~було зараховано\~1500\~Євро.\~Вищезазначений Договір\~укладений між\~позивачем та\~ПАТ «Дельта\~Банк» не\~визнаний нікчемним\~в судовому\~порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Сума відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за Договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 003-03616-250215 від 25.02.2015 року за курсом НБУ станом на 02.03.2015 року (дату запровадження тимчасової адміністрації) становить 45282,00 грн. (т. 2 а.с. 170). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1600 грн. на користь держави.

Outcome: approved