Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений 24.07.2015 року між нею та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» (далі СТОВ «Агрофірма Ясенівська») на земельну ділянку площею 4,22 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3520584500:02:000:0432 та стягнути судові витрати у справі. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що отримала у спадок після смерті матері [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] , площею 4,2225 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. У липні 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди землі строком на п`ять років, який відповідач їй не видав та пояснив, що договір йому необхідно зареєструвати. У жовтні 2018 року позивач звернулася до відповідача - СТОВ «Агрофірма Ясенівська» з метою отримання договору оренди, тому що мала намір по закінченню п`ятирічного строку його дії заздалегідь попередити відповідача про те, що не буде у подальшому здавати землю в оренду. Після отримання договору оренди виявила, що договір укладений на 15 років, а підпис у договорі був зроблений не нею. 02.11.2018 року звернулася із заявою до Знам?янського ВП ГУНП в Кіровоградській області. За наслідком звернення було відкрито кримінальне провадження № 12018120160002031 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та була призначена судово-почеркознавча експертиза. У висновку експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 08.02.2019 року № 18 вказано, що підпис, розташований у графі « [PERSON] » колонки «Орендодавець» розділу «підписи сторін» лицевого боку останнього аркуша договору оренди землі, виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] . Отже, підпис в договорі оренди від 24 липня 2015 року від її імені вчинений іншою особою без дотримання вимог ст. 207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, тому договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки були порушені її права свободи та інтереси. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування, вказані у позові. Відповідач у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 68). Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер: 3520584500:02:000:0432, площею 4,2225 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 41174771 від 24.07.2015 року (а.с. 24-26). 24.07.2015 року між [PERSON] та СТОВ «Агрофірма Ясенівська» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець Бондаренко Т.А надала, а орендар СТОВ «Агрофірма Ясенівська» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 3520584500:02:000:0432, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на строк п?ятнадцять років (а.с. 12-14). Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу (далі ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця власника землі, порушує належне його право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Письмова форма такого договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,\~угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 2 ст.\~16\~ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України, визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Позивач просить визнати недійсним договір у зв?язку з тим, що вона його не підписувала. Згідно висновку експерта № 18 від 08.02.2019 року, проведено в рамках кримінального провадження № 12018120160002031, підпис, розташований у графі « [PERSON] » колонки «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» лицевого боку останнього аркушу договору оренди землі, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та СТОВ «Агрофірма Ясенівська», в особі директора Мамалата Дмитра Вікторовича (орендар), на земельну ділянку загальною площею 4,22 га, від 24.07.2015 року - виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] (а.с. 15-23). Отже, судом встановлено, що оспорюваний договір позивач особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення договору оренди землі, та є підставою, передбаченою ст.\~15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» та ст. 215 ЦК України для визнання його недійсним. Даний договір, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця власника землі, порушує належне їй право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Законні права орендодавця під час укладення та підписання договору були порушені, оскільки виключне право на таке підписання належить власнику землі або уповноваженій нею в установленому законом порядку особі. Інші докази які б спростовували, або суперечили доводам сторони позивача, а також висновку експерта в матеріалах справи відсутні та до суду не надані. Зокрема, експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, була проведена компетентним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов?язків; даний висновок експертизи відповідачем належними доказами не спростовується, останній не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення експертизи. При цьому відповідач був належним чином обізнаним про розгляд справи, де він являється відповідачем, згідно його заяв, в яких він також зазначав, що позов не визнає, але жодних доводів з приводу цього суду не навів (а.с. 53, 62, 68). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо визнання недійсним договору оренди землі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки договір не підписаний орендодавцем та не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а відповідач, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, жодних доказів на спростування викладеного суду не надав. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК, судові витрати, у зв`язку з задоволенням позовних вимог суд покладає на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Крім того, у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання в якому вона просила вирішити питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правову допомогу. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази які підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. За викладених обставин, в порядку ст. 246 ЦПК України вважаю за можливе призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Outcome: approved