Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним та витребування майна, по якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 02 квітня 2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] недійсним; витребувати на користь [PERSON], [INFO] квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв'язку з тривалим від'їздом за кордон, 08.10.2013 року нею була видана довіреність [PERSON] на право керувати і розпоряджатися всім її майном, остання 01.02.2013 року передоручила своє право [PERSON]. [PERSON], яка являється бабусею позивача, змовившись з представником позивача [PERSON], та з метою позбавити [PERSON] права власності на квартиру, 02.04.2013 року уклали договір купівлі-продажу квартири. Згідно договору [PERSON], який діяв від імені [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], [PERSON]. Остання 01.11.2013 року згідно договору купівлі-продажу продала вказану квартиру [PERSON]. Позивач вважає, що квартира відчужена не з її волі, вона має право витребувати дане майно у [PERSON], яка знала та усвідомлювала, що придбала дану квартиру незаконно, в результаті злочинної домовленості. Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2014 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заперечення, в яких пояснила, що посилання позивача на злочинну змову між нею та [PERSON] не підтверджується жодними належними чи допустимими доказами. [PERSON] мала намір здійснити відчуження належної їй квартири, про що свідчить надання перед виїздом за кордон довіреності на право керувати та розпоряджатись її майном [PERSON], яка згодом в передбаченому законом порядку передоручила своє право [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заперечення, в яких зазначила, що на момент укладення між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2013 року остання була законним власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2013 року. За вказаних обставин вважає себе добросовісним набувачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою просила розглядати справу без її участі за наявними у справі матеріалами. Також надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що підстави для відмови у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] були відсутні. Договір купівлі-продажу від 02.04.2013 року посвідчувався з дотриманням вимог діючого законодавства, для нотаріально посвідчення цього договору їй були надані всі необхідні документи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі: 1/3 частка - свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 26 серпня 2003 року згідно з розпорядженням від 26.08.2003 року №37037, право власності на яку зареєстровано ОКП «КООБТІ» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.08.2003 року /а.с. 81/; 1/3 частка - на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 09 грудня 2011 року за реєстровим № 2110 /а.с. 83-84/; 1/3 частини - на підставі дублікату договору дарування, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 26 лютого 2013 року за реєстровим №248 /а.с. 82/. 08 жовтня 2012 року позивач видала на ім'я [PERSON] довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 1421 /а.с. 104/. Із змісту даної довіреності вбачається, що позивач надала право [PERSON] керувати і розпоряджатися всім її майном, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, укладати всі дозволені законом договори по користуванню та розпорядженню майном: купувати, продавати, приймати в дарунок, передавати в оренду, позичати, обмінювати, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно. Довіреність була видана строком на три роки з правом передоручення повноважень у повному обсязі або частково і дійсна до 08.10.2015 року. 01 лютого 2013 року [PERSON] передоручила своє право [PERSON], довіреність посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі № 143 /а.с. 103/. 02 квітня 2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі № 269 /а.с. 78-80/. 01 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] /а.с. 7/. Свідок [PERSON], батька позивача, в судовому засіданні пояснив, що між позивачем та [PERSON] склалися неприязні відносини. Тому [PERSON] змовившись з [PERSON], з метою позбавлення доньки власності уклали договір купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 1 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Згідно ч. 1 ст. 240 ЦК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Як встановлено судом позивач на момент оформлення довіреності була ознайомлена з усіма умовами та наслідками виданої нею довіреності. Зі змісту довіреності від 08.10.2012 року на ім'я [PERSON] вбачається, що позивач підтвердила, що довіреність відповідає дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки. Ніяких обмежень дана довіреність не містить. Довіреність видана в порядку передоручення відповідно до ст. 240 ЦК України на ім'я [PERSON] не містила в собі більше прав, ніж їх надала особисто [PERSON]. Відповідно до ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Згідно п. 22 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суду не надано жодних доказів наявності домовленості представника позивача з [PERSON], і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, а отже підстави для застосування до спірних відносин правил ст. 232 ЦК України відсутні. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав обґрунтованих доказів в підтвердження своїх доводів, які ґрунтуються лише на припущеннях, а тому вищевказаний правочин є правомірним. За вказаного позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка є похідною, теж не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed