Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS], в якому зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною її сина. Відповідач не проживає в цьому будинку з липня 2011 року. Позивач в судове засідання не з»явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач не з'явилася в судове засідання, належним чином повідомлена про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи проведено в порядку, визначеному ст.ст.224, 225 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.17-18). У даному будинку з 03.08.2007 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.10). Також з обставин позову та довідкою сільського голови № 02-10/336 від 25.10.2013 року (а.с.22) судом встановлено, що відповідач у вказаному будинку не проживає з липня 2011 року. Главою №2 Житлового кодексу України регулюються правовідносини щодо користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і відносини, які виникли внаслідок укладення договору найму житлового приміщення. За цих обставин положення ст.72 ЖК України на виниклі між сторонами правовідносини не поширюється. Згідно з положеннями ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Установлено, що на час пред'явлення позову позивачка є приватним одноособовим власником вказаного житлового будинку, в якому відповідач не проживає з липня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР (із урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у визначеному угодою із власником обсязі. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Указана житлова норма передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача як власника, договір найму з власником або договору оренди житла не укладались, то і права користування будинковим житлом не має, у зв'язку з чим вимога позову про визння особи такою, що втартила право користування житлом підлягає до задоволення. Вирішуючи заявлену вимогу про скасування (зняття) відповідача з реєстрації, суд зазначає про те, що правові підстави для задоволення цієї вимоги відсутні. Відповідно до п.1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням (п.3.1.). За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial