Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, який був зареєстрований 23 вересня 2000р. виконавчим комітетом Марянівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис №10. В обґрунтування позову зазначено, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами. Оскільки перебування позивача у шлюбі з відповідачем не відповідає її інтересам вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити її вимоги. Також позивач просила не відшкодовувати понесені нею судові витрати та не відновлювати їй дошлюбне прізвище. Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просив не надавати строк на примирення. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 23.09.2000р. сторони уклали шлюб /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 2003р.н.. /а.с.5/. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. На теперішній час спору з приводу місця проживання дитини сторін та порядку участі батьків у її вихованні і матеріальному забезпеченні між сторонами також немає. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Відповідно до положень ст.13 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.24, 110, 112 СК, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд, зважаючи на вимоги ст.111 СК, вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, бо вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладення судових витрат на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved