Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року до 2016 рік. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. З вересня 2016 року після припинення спільних відносин донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, що змусило її звернутися до суду. Та грошова сума, що надає відповідач, не покриває витрат на харчування дитини, є недостатньою. Донька відвідує дитячий садок, вартість якого складає 180-270 грн. кожного місяця, на харчування дитини щомісяця витрачається 3000,00 грн., на придбання одягу 1500,00 грн., на фонди дитячого садку 150,00 грн. на місяць, на оплату підготовки школи 240,00 грн. на місяць. Крім того, дитина хворіє на хронічні захворювання хронічний тонзиліт, лікування якого потребує затрат, в середньому 500,00 грн. на місяць. Усього загальна сума витрат на дитину в місяць складає 5390,00 грн. Відповідач офіційно не працює, однак має у власності житловий будинок, дві земельні ділянки, автомобіль, ферму з розведення хутрових тварин, у звязку з чим отримує середньомісячний дохід приблизно 16250,00 грн. на місяць. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 4000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що згоден надавати допомогу на утримання дитини, однак на даний час не має можливості сплачувати в тому розмірі, який зазначає позивач, оскільки на даний час він не працевлаштований, заробляє на життя сільськогосподарською діяльністю, отримує незначні доходи, проживає разом з батьками, які є непрацездатними пенсіонерами, відповідач систематично змушений надавати їм матеріальну допомогу. Батько відповідача у 2014 році знаходився на лікуванні у звязку з серйозним захворюванням, що потребувало оперативного втручання. Крім того, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується наданими товарними чеками на загальну суму 7860,40 грн. Також позивач надала суду ксерокопії товарних чеків, що не можуть бути доказами у справі, оскільки зазначені в них платежі призначені для оплати консультацій. Позивачем не надано доказів того, що дитина має саме хронічні захворювання. Просить стягнути аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав письмові заперечення проти позову. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження вбачається, що у сторін по справі 26 травня 2012 року народилася донька [PERSON] Відповідно до довідки про склад сімї від 31 травня 2017 року на утриманні позивача знаходиться дитина [PERSON] У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Факт звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів вже свідчить про відсутність домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дитини і у разі наявності у відповідача з цього приводу заперечень, він повинен довести суду факт належного виконання ним своїх батьківських обовязків згідно ч.1 ст.60 ЦПК України. У даному випадку відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини частково визнав, однак не погодилася з розміром аліментів, який просить стягнути позивач. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, а позивач в свою чергу має право вимагати надання такої допомоги від відповідача. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як зазначив відповідач у судовому засіданні, він не працює і у звязку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердої грошової суми є обґрунтованою, оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід. Визначаючи розмір аліментів суд керується вимогами ч.1 ст.182 СК України, де зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні та не оспорювалося сторонами, позивач проживає разом з малолітньою дитиною. Факт того, що відповідач не працює, не може бути підставою для звільнення його від обовязку сплачувати аліменти. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням матеріального стану сторін, вимог розумності і справедливості, а також розміру прожиткового мінімуму на дитину, який складає 1426,00 грн., розмір аліментів повинен становити 800,00 грн. на місяць. Заявлений позивачем розмір аліментів 4000,00 грн. з урахуванням матеріального стану відповідача та необхідності нести затрати на лікування є завищеним, тим більше, що і сама позивач повинна брати участь в утриманні малолітньої дитини. Також позивач не надала суду належних доказів щомісячного несення затрат на дитину саме у розмірі 5390,00 грн. Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем були надані лише копії товарних чеків, згідно яких за консультації в дитячому центрі освіти нею понесені витрати у травні 2017 року в розмірі 550,00 грн. та у червні 2017 року в розмірі 400,00 грн. Жодних інших доказів необхідності несення нею щомісячних затрат на оплату підготовчої шкоди, харчування, придбання одягу та оплати дитячого садку суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, позивач повинна надати суду докази в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки на припущеннях судове рішення ґрунтуватися не може. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial