Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою і просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (магазин непродовольчих товарів), що розташоване по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що перебуваючи у шлюбі, 21.05.2002 вона придбала у власність житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , та земельну ділянку розміром 0,0448 га. 16.12.2002 вона отримала державний акт на право приватної власності на землю, який було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Її чоловік - [PERSON] , будучи приватним підприємцем, провів реконструкцію житлового будинку у магазин непродовольчих товарів і 09.07.2004 рішенням державної технічної комісії магазин непродовольчих товарів, розташований по [ADDRESS] , було прийнято в експлуатацію. На даний час вона не може оформити документально право власності на вищезазначене нерухоме майно після проведеної реконструкції, так як державний реєстратор відмовляє у реєстрації права власності по причині того, що документ про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, виданий не на її ім`я, а на ім`я її чоловіка - [PERSON] . Відповідно вона повноцінно володіти та розпоряджатися своїм майном не має можливості, а тому вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, але 23.12.2020 надала клопотання, в якому просила проводити розгляд справи без участі їх представника на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1ст. 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. В судовому засіданні встановлено, що 21.05.2002 між [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачем, було укладено письмовий договір купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого остання, за визначеною сторонами ціною, придбала 71/100 (сімдесят одну соту) частини житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,0448 га.. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Шевчуком В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №346. На підставі вказаного договору Коростенським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано за позивачем право власності на придбану частину житлового будинку. Дані обставини підтверджуються копією вказаного договору купівлі-продажу та реєстраційного посвідченням Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації від 21.05.2002 (а.с.9-11). Копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ №1935000096, виданого 16.12.2002 Овруцькою міською радою, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №172122822 від 01.02.2019, в свою чергу, підтверджують право приватної власності позивача - [PERSON] на земельну ділянка площею 0,0424 га, кадастровий номер 1824210100:01:010:0557, що розташована по [ADDRESS] (а.с.17-18). З копії акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 09.07.2004 (а.с.22) вбачається, що рішенням державної технічної комісії, призначеної розпорядженням голови районної державної адміністрації від 01.07.2004 №201, було прийнято в експлуатацію магазин непродовольчих товарів після проведення реконструкції існуючого житлового будинку по [ADDRESS] . Забудовником (замовником) значиться [PERSON] - приватний підприємець. При огляді об`єкта комісією було встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами на проектування. Об`єкт мав такі показники: загальна площа - 117,3 м.кв., торгівельна площа - 79,9 м.кв., будівельний об`єм - 375,0 м.куб.. Копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого 22.04.2002 Коростенським міжміським бюро технічної інвентаризації, інвентаризаційний №1182, свідчить, що площа будинку по внутрішньому обміру становила 117,3 м.кв. Листами реєстраційного сектору Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 13.03.2020 №20 (а.с.20-21) та виконавчого комітету Овруцької міської ради від 27.07.2020 №Н-1155/02-13 (а.с.40-41) позивачеві відмовлено у державній реєстрації права власності на спірний об`єкт по причині зазначення в документі про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту забудовником - приватного підприємця [PERSON] , в той час як відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки № [NUMBER] від 21.05.2002 власником 71/100 частини житлового будинку та земельної ділянки є [PERSON] . Відповідно і документ, щодо реконструкції частини житлового будинку під магазин « [INFO] » мав бути на [PERSON] . Копія свідоцтва про укладення шлюбу від 04.08.1984 серії [NUMBER] підтверджує факт укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також зміну прізвища останньою на « [PERSON] » (а.с. 19). З копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого 05.11.2018 Коростенським міжміським бюро технічної інвентаризації, інвентаризаційний №329, вбачається, що загальна площа приміщень будинку становить 104, 20 кв.м, тобто зменшилась на 13, 1 кв.м.. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на час прийняття в експлуатацію магазину після реконструкції його дружина - [PERSON] тяжко хворіла, а тому замовником виступав він. Як йому тоді пояснювали в службах ніяких проблем не буде, тому, що вони подружжя, будинок є об`єктом спільної сумісної власності, а тому замовником може бути будь - хто з них. Розмір площі магазину зменшився, так як він убрав одну підсобку. Оскільки, забудовником виступив він, а не дружина, вона не може зареєструвати право власності на магазин. Комісія ж на даний час не функціонує. Розпорядженням Овруцького міського голови №32 від 19.02.2016, було перейменовано вулицю Радянська в м. Овруч на вулицю Тараса Шевченка без зміни нумерації будівель. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У ч.4 ст. 373 ЦК України закріплено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст. 375 ЦК України). Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375 ЦК України). За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а саме, що вона правомірно набула право власності на спірний об`єкт - нежитлове приміщення (магазин непродовольчих товарів), що розташоване по [ADDRESS] , однак позбавлена можливості документально його оформити, так як забудовником в акті державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 09.07.2004 виступив її чоловік, аналізуючи всі надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, зважаючи, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами на проектування, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Згідно висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки, виготовленого ПП «Земля Поліського краю» від 03.08.2020, оціночна (ринкова) вартість магазину громадянки [PERSON] (1/1 частка), що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 254088 грн.. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 2540 грн. 88 коп. в дохід держави (1% ціни позову).

Outcome: approved