Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь ненараховану та невиплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2020 року в розмірі 111122 грн. 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем, де працює на посаді лікаря стоматолога - терапевта. Проте, починаючи з серпня 2017 року працівникам не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Суд ухвалив розглядати справу без участі позивача, яка у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала та попросить справу розглядати без її участі. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі представника відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивача не заперечує проти такого вирішення справи. 28 липня 2020 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовної з викликом сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Частинами 1, 7 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року у справі № 462/1970/18 за позовом [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі ухвалено: позов - задовольнити; стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 33272 грн. 00 коп. заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2017 року по березень 2018 року. Зазначене судові рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищевказане рішення суду від 24 квітня 2018 року має преюдиційний характер при вирішенні даного спору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.08.1995 року прийнята на роботу у 3-тю стоматологічну поліклініку м. Львова, на посаду лікаря стоматолога - інтерна, 01.09.1997 року переведена на повну посаду лікаря-стоматолога дорослого прийому, а 14.11.2008 року присвоєна вища категорія лікаря стоматолога - терапевта, що підтверджується записами у трудовій книжці /а.с.11-13/. У трудовій книжці відсутні записи, які б свідчили, що позивач припинила перебувати у трудових відносинах з відповідачем. Рішенням суду від 24 квітня 2018 року у справі № 462/1970/18 встановлено, що відповідач 3-тя стоматологічна поліклініка м. Львова за період з серпня 2017 року не нарахував та виплачував заробітної плати [PERSON] . З виписки Пенсійного фонду України з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період з квітня 2018 року по травень 2020 року також відсутнє нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] /а.с. 7-9/. Під час розгляду судом даної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що протягом 2018 - 2020 років позивачу [PERSON] проводилося нарахування та виплата заробітної плати, а також, не надано доказів того, що у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м. Львова були прийняті та затверджені штатні розписи на 2019 - 2020 роки. Крім цього, матеріали справи не містять ніяких спростувань твердження позивача, що вона продовжує працювати у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м. Львова та належним чином виконує свої посадові обов`язки лікаря стоматолога - терапевта. Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Позивач подала розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої заробітної плати за період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2020 року становить 111122 грн. 00 коп., зазначений розрахунок проведений на підставі розмірів мінімальної заробітної плати, які встановлені у 2018-2020 роках. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що рішенням суду від 24 квітня 2018 року у справі № 462/1970/18 встановлено, що згідно з штатним розписом на 2017 рік Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова ставка лікаря стоматолога - терапевта становила 4159 грн., і тому, саме цей розмір був застосований судом при розрахунку заборгованості із заробітної плати у 2018 році. Беручи до уваги, що відповідачем не затверджувалися штатні розписи на 2019 та 2020 року суд при розрахунку заборгованості із виплати заробітної плати виходить з розміру мінімальної заробітної плати у відповідні періоди, оскільки у будь-якому випадку оплата праці при виконанні позивачем місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. Статтею 7 Закону України «Продержавний бюджет України на 2019 рік» було встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні. Відповідно до статті 8 Закону України «Продержавний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні. Таким чином, з 01 січня 2019 року розмір місячного посадового окладу позивача на посаді лікаря-стоматолога-терапевта становив 4173,00 грн., а з січня 2020 року становить - 4723 гривні, оскільки у будь-якому випадку оплата праці при виконанні позивачем місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. За таких обставин, суд приходить до висновку, щопозовна вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 04 квітня 2018 року по 31 травня 2020 року є підставною та підлягає задоволенню, а відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути за вказаний період суму ненарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 111122 грн. 00 коп. ((4159 грн. /посадовий оклад/ х 9 місяців 2018 року) + (4173 грн. /посадовий оклад/ х 12 місяців 2019 року) + (4723 грн. /посадовий оклад/ х 5 місяців 2020 року) = 111122 грн.)). Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved