Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.11.2011р. недійсним та витребувати у [PERSON] з володіння дану квартиру та вселити позивача у спірну квартиру. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що наприкінці 2011 року вона дізналась, що спірна квартира, яка належала їй на праві власності, за договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 13.09.2011р., перейшла у власність [PERSON] Потім за договором купівлі-продажу від 16.11.2011р. [PERSON] продав дану квартиру [PERSON] На даний час рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07.08.2013р. договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 13.09.2011р. визнано недійсним. Отже, договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] також слід визнати недійсним та витребувати квартиру у власність позивача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі та 3-я особа у судове засідання не з?явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності від 18 січня 1995 року, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] З пояснень позивача вбачається, що [PERSON] незаконно продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу від 13.09.2011р. Дані обставини підтверджуються відповіддю Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 09.10.2012р. за № 11676 згідно до якого свідоцтво про право власності на дану квартиру, видане на ім»я [PERSON] не скасовувалось, розпорядження про передачу квартири у власність [PERSON] не приймалось, свідоцтво про право власності на ім»я [PERSON] на дану квартиру не видавалось. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07.08.2013р. визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 13.09.2011р. між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 листопада 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] була продана [PERSON], яка зареєструвала за собою право власності на дану квартиру, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Згідно до ст.203 ЦК України частин 1-3 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підстав викладеного суд вважає, що договір купівлі-продажу від 16 листопада 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] слід вважати недійсним, оскільки [PERSON] не набув право власності на квартиру та не мав права її відчужувати. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Частиною 1 статті 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, позовні вимоги в частині витребування спірної квартири з володіння [PERSON] та вселення позивача у спірну квартиру також підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved