Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила надати [PERSON] дозвіл на виїзд за кордон до Республіки Польщі [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] у період з 24 жовтня 2015 року по 24 листопада 2015 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Також, позивач зазначає, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, дитина перебуває на її особистому утриманні та вихованні, створенням всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини займається самостійно, а відповідач не проявляє будь-якого інтересу до дитини, не займається його вихованням. Не бере участі в його утриманні та не відвідує дитину. Позивач зазначила, що вона планує здійснити поїздку із сином до Польщі, та для майбутньої поїздки авіабілети уже оплачені. Дана поїздка потрібна для відпочинку та розвитку дитини, але всі її прохання дати згоду для на виїзд дитини за кордон відповідач ігнорує, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Під час розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги, просила, також, надати [PERSON] дозвіл на виїзд за кордон до Республіки Польщі [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] у період з 04 березня 2016 року по 10 березня 2016 року. Позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подали заяву в якій при ухваленні рішення покладались на розсуд суду, просили врахувати інтереси дитини, а справу розглядати без участі її представника. Суд, врахувавши думку сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2000 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). Відповідно до даних свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 15), виданого 01 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу позивач самостійно матеріально утримує та піклується про здоров'я неповнолітньої дитини, про його духовний та моральний розвиток. Відповідач в свою чергу жодної участі у вихованні неповнолітнього сина не приймає та не спілкується з ним. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач має намір вивезти неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], за кордон, з метою відпочинку та розвитку дитину, однак відповідач згоду для виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон не надає. Підтвердженням країн спрямування до яких позивач бажає вивезти дитину та термінів перебування підтверджується відомостями про придбання квитків (а.с.а.с. 10-12, 18-21). Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об'єднаних націй «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року) В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначати відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон, неодноразовості дозволу на такий виїзд та терміну дозволу. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року). Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно абз. 2 п. 4 цих же Правил, за наявності вимог з боку держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи викладене, інтереси дитини, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved