Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 20 липня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 вересня 2020 року шлюб з відповідачем розірвано. 29 липня 2020 року під час проживання в шлюбі ним спільно з відповідачем за спільні кошти подружжя було придбано квартиру [ADDRESS] , в якій вона проживає без реєстрації разом дитиною. Попередньо з відповідачем було досягнуто згоди про те. що квартира являється спільною власністю, право власності реєструється за відповідачем, а вона з дитиною в ній безперешкодно проживає. На даний час відповідач пропонує продати квартиру, а отримані від продажу кошти розділити. За таких умов, вона не зможе придбати собі з дитиною житло, окрім того відповідач відмовляється реєструвати її місце проживання у спільній квартирі. Оскільки квартира являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вважає за необхідне зареєструвати своє майнове право. У зв`язку з цим, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 26 липня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача адвокат Лук`янченко І.П. до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що з 20 липня 2013 року по 04 вересня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка згідно договору купівлі-продажу від 29 липня 2020 року була зареєстрована на ім`я відповідача [PERSON] . Позивач в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Відповідач проти такого розподілу не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Таким чином, спірна квартира була набута сторонами у шлюбі за спільні кошти і, виходячи зі ст.60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 69 СК України дає подружжю право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільнім сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу вважається, що частки співвласників є рівними. У разі поділу майна право спільної сумісної власності припиняється. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі Ѕ частини вказаного майна з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на цю квартиру. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved