Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. З метою прийняття спадщини позивач 20 грудня 2016 року, як спадкоємець другої черги за законом, за правом представлення після смерті своєї матері - [PERSON] , звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. із заявою про прийняття спадщини. 22 грудня 2016 року відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, за правом представлення після смерті свого батька - [PERSON] , звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. із заявою про прийняття спадщини. 23 червня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] . У зв`язку з чим просить визнати недійсною заяву [PERSON] від 22 грудня 2016 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час підготовчого судового засідання позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просить визнати недійсною заяву [PERSON] від 22 грудня 2016 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видане 25 липня 2019 року [PERSON] Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Д.І., реєстраційний № 944. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 24 жовтня 2018 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково: витребувано у приватного нотаріуса КМНО Голій Л.І. (01030, м. Київ, вул. Володимирська, 48, оф. 2) копію спадкової справи 10/2016 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Києві; витребувано із Дніпровського районного суду м. Києва засвідчену копію судового рішення від 23 червня 2018 року у справі №755/9858/17 щодо визнання [PERSON] - недієздатною. В іншій частині клопотання відмовлено. 17 січня 2019 року протокольною ухвалою суду залучено Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 15 квітня 2019 року ухвалою суду провадження у справі зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи усвідомлювала [PERSON] за своїм психічним станом значення своїх дії, наслідки вчинення нею своїх дій та самостійно керувати ними під час підписання та подання заяви від 22 грудня 2016 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ? 01 жовтня 2019 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. Крім того, 01 жовтня 2019 року ухвалою суду у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 02 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 18 лютого 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 432 від 06 серпня 2019 року [PERSON] під час підписання та подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] ( [INFO] ) страждала на помірну розумову відсталість (шифр по МКХ-10 F71). За своїм психічним станом у цей період вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідач позовні вимоги не визнала. Пояснила, що здійснювала догляд за дитиною, тому разом з нею пішли до нотаріуса, щоб написати заяву про прийняття спадщини. Ця дія була здійснена в інтересах дитини, права позивача не були порушені. Представник відповідача - [PERSON] підтримала пояснення відповідача. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Щербина С.В. позов не визнала. Пояснила, що дитина розуміла, що бабуся померла та бажала отримати квартиру. Дитина не була обмежена в дієздатності та не була усунута від спадщини. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2016 року відповідач - [PERSON] подала до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Людмили Ігорівни заяву про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 47, 50). 23 червня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва заяву [PERSON] за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною та встановлення опікунства задоволено: визнано [PERSON] , [INFO] , проживаючу та зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , - недієздатною строком на 2 ( два ) роки з дня винесення судового рішення та призначено [PERSON] , [INFO] , що проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] опікуном над недієздатною [PERSON] , [INFO] . (а.с. 42-44). 25 липня 2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Людмилою Ігорівною видано [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 173). Позивач просить визнати недійсною заяву [PERSON] від 22 грудня 2016 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видане 25 липня 2019 року [PERSON] Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Д.І., реєстраційний № 944. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що нездатність [PERSON] усвідомлювати значення свої дій та керувати ними внаслідок психічної хвороби з дитинства є підставою для визнання спірних правочинів недійсними, оскільки останні не відповідають вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає повністю, оскільки навіть якби на момент прийняття спадщини відповідача і було визнано недієздатною, вона все одно вважається такою, що прийняла спадщину належним чином, так як малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених ч.ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України, які визначають право на відмову від прийняття спадщини (ч. 4 ст. 1268 ЦК України). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Крім того, зазначає, що на момент звернення до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини відповідач мала повну цивільну дієздатність. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судом встановлено, що 22 грудня 2016 року відповідач - [PERSON] подала до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Людмили Ігорівни заяву про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . 25 липня 2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Людмилою Ігорівною видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 432 від 06 серпня 2019 року [PERSON] під час підписання та подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] ( [INFO] ) страждала на помірну розумову відсталість (шифр по МКХ-10 F71). За своїм психічним станом у цей період вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 144-145). Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є наміром, бажанням особи вчинити правочин, однак для його вчинення необхідна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Відповідно до цього волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи виражається зовні. Для чинності правочину волевиявлення особи повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто формування волевиявлення має бути вільним від чинників, що могли викривати уяву особи про змісту правочину(омана,обман) або створити бачення наявності внутрішньої волі за її відсутності (погроза, насилля). Ії воля повинна формуватися під впливом власних потреб і мети в умовах обізнаності про найбільш суттєві обставини, необхідні для прийняття об`єктивно правильного рішення про укладання правочину. Укладати правочину можуть лише особи, які володіють у тому чи іншому способі дієздатністю, тобто воля яких характеризується достатньою психічною зрілістю. З урахування характеру правочину, суд приймає до уваги, що подання спірної заяви про прийняття спадщини відповідало інтересам [PERSON] , було реально спрямовано на виникнення обумовлених ним правових наслідків, та не порушувало законних інтересів інших осіб. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] до [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання правочину щодо прийняття спадщини недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним повністю.

Outcome: dismissed