Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 23.11.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №2892. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає кошти на утримання дитини, хоча інших утриманців немає, є фізично здоровим, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. В зв`язку з викладеним вище, позивач звернулася з даним позовом до суду та просила розірвати шлюб між ними і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій смі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав, а в частині стягнення аліментів - заперечив, надавши суду відзив та пояснив, що він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1159,00 грн., тобто 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Наприкінці листопада початку грудня 2020 року він припинив фактичні сімейні відносини з позивачем та став проживати окремо. [PERSON] заперечує відносно твердження позивача, що він не здійснює надання допомоги на виховання дитини, оскільки він любить сина, регулярно зустрічається з ним. Під час зустрічей з дитиною, він завжди намагається придбати речі, про які просить дитина, зокрема, їжу, солодощі, іграшки тощо. Відповідач оплачує вартість гуртка, який відвідує дитина. Станом на момент подання позову, відповідач проживає з матір`ю, не працює, не здійснює підприємницьку діяльність як ФОП та не має постійного доходу, за виключенням підробіток час від часу, що унеможливлює сплату аліментів у твердій грошовій сумі розміром 4000,00 грн. У зв`язку зі зміною сімейного становища та припинення проживання разом з сином, відповідач перебуває у важкому моральному становищі, намагається облаштувати своє власне життя. Позивачем не доведено, що він має можливість платити аліменти в розмірі 4000,00 грн. та не аргументовано їх розмір. З огляду на викладене, просив розірвати шлюб, стягнути аліменти в розмірі1159,00 грн. і залишити за позивачем судові витрати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 23.11.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №2892 (а.с. 6). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). З довідки МКП «Управляюча компанія «Замостя» №3332 від 20.11.2020 року вбачається, що позивач по даній справі проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з її сином [PERSON] (а.с. 11). Спільне життя у сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки, внаслідок чого шлюб існує формально, а тому його збереження буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявила таке бажання, суд вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище. Крім того, відповідач лише частково надає матеріальну допомогу своїй малолітній дитині. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо можливості сплати відповідачем аліментів в розмірі 4000,00 грн. Жодних доказів про матеріальне становище дитини, матеріали справи не містять. Також позивач не обґрунтувала розмір заявлених аліментів. Крім того, суд критично ставить до пояснень відповідача про те, що він проживає разом з матір`ю, не працює, не здійснює підприємницьку діяльність як ФОП, не має постійного доходу, перебуває у важкому моральному становищі, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних фактів, ним суду надано не було. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Відповідачем у справі, відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткового визнання відповідачем позову, суд вважає можливим встановити аліменти у твердій грошовій сумі розміром 1500,00 грн., щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Щодо вимоги про індексацію, то вона задоволенню не підлягає, з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, індексація розміру аліментів буде здійснюватись щорічно відповідно до закону. Відповідно до положення ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 840,80 грн. в дохід держави. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial