Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на ст..230 ЦК України, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0476 га, що розташована в садівничому кооперативі «Зоря» в м. Червонограді Львівської області, укладений 21.05.2020 року між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь збитки в подвійному розмірі згідно ч.2 ст.230 ЦК України, що становить 30859,46 грн. та 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову послалася на те, що 21.05.2020 року купила у відповідача земельну ділянку № [NUMBER] в садівничому кооперативі «Зоря». Вказує, що напередодні укладення договору, зустрілася з відповідачем та оглянула земельну ділянку, зовнішній вигляд якої задовольнив її. Після купівлі вказаної вище земельної ділянки, засадила таку овочами, однак при перших опадах ця земельна ділянка виявилася затоплена. Сусіди по дачних ділянках розповіли, що цю земельну ділянку постійно затоплювало. Вважає, що внаслідок зазначених недоліків, цінність купленої ділянки і можливість її використання значно знижується. На усні та письмові вимоги відмовитися від укладеного договору купівлі-продажу та повернути їй кошти, відповідач не реагує. Стверджує, що їй завдано моральної шкоди. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 13.08.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 31.08.2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 08.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, указаних в позові, просили позов задовольнити. Позивач вказала, що заплатила за земельну ділянку 1500 доларів США. Перед укладенням договору, приходила із відповідачем на земельну ділянку, оглянула її, були кущі та дерева. Цю земельну ділянку топить, не може повноцінно нею користуватися, експертизу не проводили. Просила застосувати до даних правовідносин норми ст.230 ЦК України. Просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Відповідач пояснив, що зателефонувала позивач та сказала, що хоче купити дачу. Поїхав, що показати дачну ділянку, була позивач з подругою. Позивач вказала, що купуватиме. Після цього, остання захотіла ще раз оглянути земельну ділянку, завіз її. Стверджує, що дача садилася постійно. Позивач заплатила йому 15 500,00 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач - батько його товариша. Часто їздили до них на дачу в різні пори року, на дачі щось росло. Востаннє був на цій дачі восени 2019 року, затоплення не бачив, у будинку не був. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідача, були сусідами по дачі в кооперативі « Зоря ». Вказав, що останні 2019 та 2020 роки земельні ділянки топило. Ствердив, що відповідач дачу обробляв, садив. Коли дачу продавали, води не було, все було покошено. Останні роки цією земельною ділянкою користувалася родичка відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайшла дачу по інтернету, це був карантин, автобуси не їздили, позивач завіз її з позивачем на дачу, росли трава та дерева. Вказує, що позивач копнула землю і була вода, на що відповідач відповів, що топило лише раз. Їздила позивач вдруге дивитися дачу в травні, трава була по коліна. Ціна цієї дачі в інтернеті - 1600 доларів США, продав відповідач її за 1500 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач - його батько, позивача не знає. Вказує, що дача була у них в користуванні довший час, постійно обробляли землю, садили, збирали урожай, підтоплення було одного разу. В подальшому нею користувалися знайомі, ремонт будинку був зроблений 5 років тому. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Судом встановлено, що 21.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, у відповідності до п.п.1.1 п.1 якого продавець продав, а покупець купила земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0476 га, що розташована в садівничому кооперативі «Зоря» в місті Червонограді Львівської області. Згідно із п.п. 7, 19, 20 Постанови N 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до положень ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок вплив тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю». Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть слугувати доказами, які вказують на непридатність земельної ділянки для ведення садівництва. Доказами може виступати відповідні експертні висновки. Крім цього, з пояснень указаних вище свідків не вбачається, що відповідач ввів в оману позивача. Позивач, усупереч вимозі ч.1 ст.81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач, укладаючи з нею договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2020 року (далі - Договір), умисно вводив її в оману з приводу непридатності такої до використання. Також слід зауважити, що остання у судовому засіданні підтвердила факт огляду земельної ділянки перед укладенням оспорюваного договору. Наведене також підтверджується й п.п.3.3 п.3 договору, згідно з яким земельна ділянка оглянута покупцем особисто до підписання цього договору; істотних недоліків, які перешкоджали б її використанню за призначенням, під час огляду не виявлено. З урахуванням наведеного вище, позовна вимога про визнання Договору від 21.05.2020 року недійсним не задовольняється. Як наслідок, без задоволення слід залишити вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які є похідними. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed