Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 лютого 2006 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Від вказаного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що вони не підтримують подружні стосунки на протязі шести місяців. За час спільного проживання вона переконалася, що у них не має спільних інтересів. Вона не має бажання бути разом, вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого. Між ними відсутнє взаєморозуміння і як наслідок між ними виникли особисто-неприязні відносини, при існуванні яких подальше проживання стало неможливим. За останній час, вона переконалася, що поновлення їх сімейних стосунків неможливе. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам та вона не має намір поновлювати подружні стосунки. У звязку з чим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, витрати, повязані з розірванням шлюбу, покласти на відповідача. Позивач у судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без її присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення на підставі наявних доказів, прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON], спору щодо поділу спільного майна немає, дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати із нею (а.с. 25). Відповідач у судове засідання не зявився, але у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 26). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 03 лютого 2006 року, зареєстрованого відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 03 лютого 2006 року відділом РАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківській області, актовий запис № 27 (а.с. 4). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 22 лютого 2011 року виконкомом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області (а.с. 5). З питання щодо проживання, виховання дитини у сторін на даний час спору немає. Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про розподіл спільного майна не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище обране при реєстрації шлюбу [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини з матірю, суд вважає за необхідне не встановлювати місце проживання малолітньої дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивача. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved