Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 19.09.2015 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,0600 га, яка розташована а межах Йосипівської сільської ради, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спадкоємцем першої черги за законом є позивач, вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку після смерті спадкодавця, оскільки не надано документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно. Позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0600 га, яка розташована в межах Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Представником позивача надано до суду письмове клопотання щодо розгляду даної справи без її участі та участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 19 вересня 2015 року помер [PERSON] чоловік позивачки, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.09.1975 року, що стверджується копією свідоцтва про його смерть та копією свідоцтва про укладення шлюбу. З матеріалів справи також вбачається, що заповіту померлий не залишив, 02.10.2015 року державним нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 1298/2015 щодо майна померлого на підставі заяви позивачки про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи, яку надіслано на запит суду. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Положеннями ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом, повнолітні діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька, як спадкоємці першої черги за законом, на користь позивачки, подавши в установлений строк відповідні заяви до нотаріальної контори. Отже, позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка. Згідно матеріалів спадкової справи, 26.04.2016 року державним нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори видано на імя позивачки свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне спадкове майно: житловий будинок № 21 з відповідними будівлями і спорудами по вулиці Польовій в селі Йосипівка Білоцерківського району Київської області; земельну ділянку розміром 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за вказаною вище адресою; земельну ділянку розміром 0,2970 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вулиці Польовій, 21 в селі Йосипівка Білоцерківського району; право на пайовий фонд майна КСП ТОВ «Надія», що знаходиться в селі Йосипівка, у розмірі 3179,45 грн., або 0,0019 відсотків. Постановою державного нотаріуса позивачці відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті чоловіка на земельну ділянку площею 4,0600 га, що знаходиться в межах Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220481800:01:010:0041, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки до спадкової справи не надано документів, що підтверджують право власності померлого на вказану земельну ділянку, що слідує з копії постанови нотаріуса від 26.10.2016 року. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні спору суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.2009 року до [PERSON] перейшло право на земельну частку /пай/ розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі в КСП «Надія» на території Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області після смерті 15.12.2006 року [PERSON], це право належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії КВ № 0092314, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області на підставі рішення Білоцерківської райдержадміністрації від 27.08.1996 року за № 198 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 10.10.1996 року за № 169, що слідує з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1525. Наведене також стверджується копією зазначеного сертифікату на право на земельну частку /пай/, на якому є відмітка про перехід права до [PERSON]. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. А відповідно до п.5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ст.2 вказаного вище Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Судом встановлено, що згідно з розпорядженням Білоцерківської РДА Київської області від 25.12.2012 року за № 1205 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою 2-ом громадянам власникам земельних часток /паїв/ в адміністративних межах Йосипівської сільської ради» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю власникам земельних часток /паїв/, в т.ч. [PERSON], що слідує з копії цього розпорядження. На замовлення [PERSON] ПП «Паралель Плюс Експерт» було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а розпорядженням Білоцерківської РДА від 06.04.2015 року за № 202 затверджено даний проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0600 га, кадастровий номер 3220481800:01:010:0041, в адміністративних межах Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області відповідно до сертифікату КВ № 0092314, з подальшим виготовленням свідоцтва про право власності на землю. Наведене стверджується копією даного проекту землеустрою та копією розпорядження РДА. Згідно копії довідки управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області від 16.09.2016 року, за відомостями Національної кадастрової системи земельна ділянка площею 4,0600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстрована на [PERSON]. Отже, земельна частка /пай/, яка належала [PERSON], була виділена в натурі /на місцевості/, земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер, внесено відомості про неї до Національної кадастрової системи. За ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Приписами ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Як вбачається з наданих суду доказів, за життя спадкодавця [PERSON] було проведено державну реєстрацію спірної земельної ділянки у порядку, визначеному чинним законодавством, але свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку не було виготовлено. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. У звязку із змінами в діючому законодавстві, державні акти на право власності на земельні ділянки на даний час не оформляються. Згідно з п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для державної реєстрації прав є також рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], але позбавлена можливості оформити у нотаріуса спадкові права на земельну ділянку, яка була передана у власність спадкодавця у встановленому законом порядку. А тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0600 га, яка розташована в межах Йосипівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, оскільки іншого способу захисту прав позивача не існує.

Outcome: approved