Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 07.10.2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу дітей не мають, сімейне життя не склалося, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, почали виникати сварки із-за різних характерів та поглядів на життя, вона випадково дізналася, що відповідач має великі борги перед різними банками, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем було надано заяву щодо розгляду справи без її участі. Відповідач, який є громадянином [PERSON], до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило. Згідно зі ст..414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За ч.1 ст.60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Як вказано в п.7 ч.1 ст.76 Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, підсудність даної справи визначається за законодавством України і при вирішенні спору також застосовуються норми СК України, оскільки шлюб між сторонами було зареєстровано на території України і позивач має постійне місце проживання на території України. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 07.10.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружніх стосунків сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Майнові спори між сторонами відсутні. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає відновити дошлюбне прізвище -[PERSON]. Враховуючи наведене та

Outcome: approved