Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем він перебуває з 29.01.2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] Вони з відповідачем втратили почуття поваги та любові один до одного через конфлікти та суперечки з різних причин. Шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2016 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Діти проживають з позивачкою. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим. Просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 29.01.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ у Волинській області, актовий запис № 63, розірвати. До початку судового засідання позивач подала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи свідчить судові повістки та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 11, 13, 18), які надсилалися йому за місцем реєстрації згідно довідки УДМС у Волинській області (а.с. 9). Статею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.01.2010 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 63, свідоцтво серії І-ЕГ 050472 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо з квітня 2016 року. Шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, як вбачається з заяви позивача від 04.04.2018 року, вона бажає залишити прізвище «Попко» (а.с. 19). На підставі ст. ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved