Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнання дії голови Житлово-будівельного кооперативу № 79 Козовик Надії Петрівни щодо дозволу на продаж квартири [PERSON] під час судового розгляду незаконними, стягнути суми, призначені судовим рішенням у справі №2-212/2011, саме: 43740 грн. завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири; 25000 завданої моральної шкоди; 488 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 30 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 146 грн. 50 коп. сплаченого судового збору; 150 грн. витрат на подання виклику відповідача в суд через засоби масової інформації; 1125 грн. 60 коп. за проведення експертизи. Крім того, стягнути з голови ЖБК 79 Козовик Н. П. 168413,37 грн. урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних., а також 100 000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування вимог, покликається на те, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала справа № 2-212/2011 щодо відшкодування [PERSON] завданих їй збитків внаслідок залиття її квартири. Козовик Н. П. (голова ЖБК 79) була залучена судом як третя особа. Під час тривалого судового розгляду зазначеної справи, суд відмовив у накладенні арешту на квартиру відповідачки [PERSON] Проте, голова ЖБК 79 Козовик Н.П., знаючи про судовий спір, його суть та обставини, а також про можливість ухилення відповідачкою [PERSON] від виконання рішення суду та відшкодування завданих збитків, надала згоду на продаж квартири [PERSON] Внаслідок цього, на останні судові засідання відповідачка не з'являлася, місце її перебування було невідомим. Після чого були і зараз є труднощі із виконанням вказаного рішення суду щодо відшкодування [PERSON] завданих їй збитків внаслідок залиття квартири, яке не виконане по даний час. Таким чином, вважає, що відбулося порушення ст. 13 ЦК України. Також, на її думку, голова ЖБК 79 Козовик Н.П. свідомо надала дозвіл на продаж квартири [PERSON] з метою утруднити виконання законного судового рішення, а також з особистих корисливих мотивів, чим порушено ст. 18 ЦПК України та ст. 129-1 Конституції України. Вказані дії вважає, такими, що порушують її право на справедливий судовий розгляд, суть завершального етапу якого полягає у виконанні судового рішення. Внаслідок відсутності у боржника майна, виконати судове рішення про стягнення суми понад 100 000 грн. стало неможливим. Отже, порушено її немайнове право на належне та повноцінне, у межах розумного строку виконання судового рішення у справі № 2-212/2011. Цим їй спричинено також моральні страждання, які полягають у неможливості відновити своє житло та майно, забезпечити себе та дітей нормальними, повноцінними умовами проживання, жити в гідних умовах, які оцінює в 100 000 грн., а також повернути витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи № 2-212/2011. Оскільки виконавче провадження з виконання вказаного рішення було відкрито у березні 2013 року просить стягнути заборгованість з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних, що становить 168 413,37 грн. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 20.12.2017 року позовну заяву [PERSON] до голови ЖБК №79 Козовик Надії Петрівни про визнання дій незаконними та стягнення збитків залишено без руху (а.с. 4). Ухвалою від 12.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с. 22) 08.06.2018 року відповідач Козовик Н.П. подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вважає вимоги необгрунтованими та безпідставними та в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити (а.с. 48-51). В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що твердження позивачки викладені в позовній заяві безпідставні та необгрунтовані оскільки нею не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що голова ЖБК №79 вчинила незаконні дії. Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2012 року по справі №2-212/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: голова ЖБК №79 Козовик Надія\~Петрівна про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позов задоволено частково, вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 43740 грн. завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири; 25 000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову про стягнення моральної шкоди - відмовлено; 488 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 30 грн. сплачених витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи; 146 грн. 50 коп. сплаченого судового збору; 150 грн. витрат на подання виклику відповідача в суд через засоби масової інформації та 1 125 грн. 60 коп. за проведення експертизи. Вказане рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили. Даним рішенням встановлено, що у квартирі [ADDRESS] мало місце залиття з вини [PERSON], а тому з неї слід стягнути 43740 грн. 00 коп. матеріальної шкоди завданої залиттям квартири. Також, було встановлено, що позивачам завдано моральних страждань, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, тому з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Вказані обставини, встановлені рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2012 року у справі №2-212/2011, що набрало законної сили, тому не потребують доказування при розгляді даної справи. Вказані в позові суми, призначені судовим рішенням №2-212/2011 і такі підлягають стягненню з [PERSON] внаслідок її винних дій спричинених залиттям квартири позивача, що відповідає вимогам ст. ст. 1166,1167 ЦК України. Звертає увагу на те, що до повноважень Козовик Л.П., як голови кооперативу, не входить надання дозволу на продаж квартир, які перебувають у власності членів кооперативу, а згідно Статуту ЖБК №79 до повноважень входить забезпечення виконання рішень загальних зборів кооперативу та рішень правління, діяти без доручення від імені кооперативу, укладати в межах своєї компетенції угоди, розпоряджатися коштами кооперативу відповідно до затвердженого кошторису, разом з тим не передбачено повноважень щодо надання голові кооперативу дозволу на продаж квартир, які є у власності членів кооперативу. З врахуванням викладеного, [PERSON] не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що Козовик Л.П. вчинила незаконні дії, які полягали у наданні, як головою ЖБК 79 дозволу на продаж квартири [ADDRESS], а відтак, вважає, позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі судової влади України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальними підставами для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків є наявність складу правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправна поведінка заподіювана шкоди, причинний зв'язок, вина. Вимоги щодо стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення; не доведення хоча б одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. При цьому у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова розглядалася справа № 2-212/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданих збитків через залиття квартири. Козовик Н. П. (голова ЖБК 79) у вказаній справі була залучена судом, як третя особа. Також встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2012 року у справі №2-212/2011 за позов [PERSON] задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 43740 грн. /сорок три тисячі сімсот сорок грн../ завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 25000 грн. /двадцять п'ять тисяч грн. / завданої моральної шкоди, в іншій частині позову про стягнення моральної шкоди - відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 30 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 146 грн. 50 коп. сплаченого судового збору. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 150 грн. витрат на подання виклику відповідача в суд через засоби масової інформації. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 1125 грн. 60 коп. за проведення експертизи. Вказане рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили. Вказаним рішенням встановлено, що 22.12.2005 року в квартирі [ADDRESS] сталось затоплення, в результаті якого було пошкоджено кухню, коридор, ванну кімната, туалет та дві житлові кімнати, а також були залиті меблі, постіль, одяг, взуття та побутові речі, затоплення сталось з вини [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], про що працівниками ЖБК-79 22.12.2005 року було складено акт /арк.спр.6/, що « зібрано достатньо доказів, що залиття квартири [ADDRESS] сталось по вині відповідачки, а тому з відповідачки слід стягнути 43 740 грн. 00 коп. матеріальної шкоди завданої залиттям квартири.» Також, встановлено, що позивачам також було завдано моральних страждань, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, суд вважає, що моральна шкода в розмірі 50 000 грн. є необгрунтованою, оскільки позивачі в судовому засіданні не довели, що їм було завдано моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., тому з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., в решті позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити.» Оскільки викладені обставини, встановлені рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2012 року у справі №2-212/2011, що набрало законної сили, відтак такі не підлягають доказування при розгляді даної справи. Крім того, ухвалою Залізничного районного суду від 22.08.2014 р. встановлено, що на виконанні у Залізничному ВДВС Львівського МУЮ перебувають два виконавчі листи №2-212/2011, видані 25.01.2013 р. Залізничним районним судом м. Львова (а.с. 31-32). Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Позивач в позовній заяві просить визнати незаконними дії голови ЖБК №79 Козовик Н.П. щодо дозволу на продаж квартири [PERSON], водночас такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наступним. У відповідності до п. п. 1-3, ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. А в п.6 ст.13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. З пункту 3.2 Статуту Житлово-Будівельного Кооперативу №79, зареєстрованого 18.10.2005 року та долученого до маитеріалів справи вбачається, що члени Кооперативу мають право на свій розсуд розпоряджатися своєю квартирою - продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, чи укластати інші угоди, які не заборонені Законом. Порядок здійснення цих прав регулюється Цивільним законодавством України. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Крім того, згідно п.6.1.2. Статуту член кооперативу самостійно, без згоди з іншими членами Кооперативу, розпоряджатися належною йому на правах власності квартирою. Відповідно до п. 6.2.9 у разі відчуження належної члену Кооперативу на правах власності квартири, інформувати про це правління Кооперативу. Згідно п.9.8.4 Статуту голова правління Кооперативу забезпечує виконання рішень загальних зборів Коооперативу та рішень правління, діє без доручення від імені Кооперативу, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами Кооперативу відповідно до затвердженого кошторису. Враховуючи, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що до повноважень голови ЖБК №79 Козовик Н.П. належить надання дозволу на продаж квартир членів кооперативу і таких судом не здобуто, тому позов в цій частині до задоволення не підлягає. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., то суд виходив з наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог і в цій частині, тому в цій частині позов також до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Враховуючи викладене, оскільки доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано, а позивач не довела тих обставин, на які посилалася, як на підставу своїх позовних вимог, у зв'язку з цим суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed