Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 21.11.2015 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що фактично сторони як сім`я не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують нормальні шлюбні відносини та проживають окремо. Окрім того, позивач повідомила, що в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначила, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а відповідач матеріально дитину не забезпечує. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.06.2021 року у даній справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 16.06.2021 року представник відповідача [PERSON] ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його підписом на заяві. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2021 року розгляд справи відкладено для надання можливості відповідачу та його представнику підготувати та подати відзив на позовну заяву. 03.08.2021 року відповідач через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подав клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки така не містить ціни позову, не зазначено по батькові відповідача, не вказано відомості про адреси електронної пошти, не зазначено доказів, які можуть бути подані разом із позовною заявою, відсутнє підтвердження, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом позову, та з тих самих підстав, не долучено квитанцію про сплату судового збору. Окрім того, представник відповідача [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю підготовки відзиву на позовну заяву. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на їх поштовіта електронні адреси, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м.Львова). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає, що позовна заява подана з додержанням вимог статтей 175-177 ЦПК України, а відтак клопотання відповідача не підлягає задоволенню. Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такого, оскільки в матеріалах справи наявна заява представника відповідача, з якої вбачається, що представник 16.06.2021 року ознайомився з матеріалами справи, відтак у встановлений ухвалою суду п`ятнадцятиденний строк відповідач відзиву не подав. Відтак, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.5/. У шлюбі в позивача та відповідача народивсь син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.6/. Як вбачається із довідки ОСББ «Сузір`я» №9 від 14.05.2021 року [PERSON] та її син [PERSON] з 02.05.2021 року проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. З копії довідки, виданої Франківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради [PERSON] з 01.07.2019 року перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, та останній призначено допомогу при народженні дитини /а.с.9/. Окрім того, з довідки, виданої Амбулаторією групової практики міста Золочів від 14.05.2021 року вбачається, що [PERSON] перебуває на грудному вигодовуванні /а.с.11/. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182СК України). Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР№ 789-XIIвід 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину. Беручи до уваги вищенаведені обставини, зважаючи на те, що відповідач не подав жодних доказів на спростування позовних вимог, зокрема не надав суду відомостей про своє матеріальне становище, наявність чи відсутність у нього інших дітей, дружини, батьків, наявність у нього грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що син проживає разом з позивачем, суд вважає за необхідне позов задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліттящомісячно до досягнення дитиною повнолітня, оскільки такий розмір аліментів забезпечить належний життєвий рівень дитини. Розглянувши позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частки всіх його доходів до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла 3-х річного віку та проживає з позивачем. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Відтак суд, при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. А тому, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що малолітній син сторін проживає разом із позивачем, [PERSON] не має змоги працювати, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення ним трирічного віку, відповідач є особою працездатного віку, а також те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо неможливості виконання своїх обов`язків, щодо утримання дружини, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користьдержави судовий у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved