Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання спадкового договору недійсним. Позов мотивований тим, що після смерті її батка [PERSON] , який помер [INFO] , вона не може оформити право власності на земельну ділянку, кадастровий номер - 7120682600:02:001:1549, яка належала батьку, оскільки за життя 13.04.2011 року ним був укладений всупереч вимогам Земельного кодексу України спадковий договір з відповідачем по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, вказав що спадковий договір відповідає вимогам Цивільного кодексу України, підстав для визнання його недійним не має, а також просив суд застосувати до спірних відносин строки позовної давності, які були пропущені позивачем. Третя особа в судове засідання не з?явилася. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного. З копії свідоцтва про народження позивачки вбачається що її батьком є [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на належну померлому земельну ділянку розміром 3 га, яка розташована на території Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області, про що свідчить копія державного акта на право власності на землю. Призначення землі - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На запит суду нотаріусом надано копію спадкового договору від 13.04.20111 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є вищевказана земельна ділянка. Аналіз глави 90 Цивільного кодексу України свідчить про те, що спадковий договір не є окремою формою успадкування, а на нього розповсюджуються загальні вимоги як до правочинів. На час укладення даного договору діяла заборона щодо відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського призначення. Така заборона передбачена п.б ч.1, 2 ст.15 Перехідних положень Земельного кодексу України. Ч.3 п.15 цих же положень визначалось, що угоди по відчуженню таких земель є недійсними з моменту їх укладення. Відтак, суд вважає, що позивачем доведено факт недійсності укладеного спадкового договору, оскільки такі наслідки прямо передбачені законом. Позивач звернулась до суду з захистом свого права 18 січня 2019 року. З копії заяви позивача, з якою вона звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, після смерті батька, вбачається, що вона була подана нотаріусу 21 січня 2015 року. Саме з цього часу, на думку суду, позивач мала можливість з`ясувати, яке майно увійшло до складу спадщини, самостійно чи за допомогою нотаріуса, та у разі наявності спору щодо до даного майна вирішити їх, в тому числі і в судовому порядку. Інформація щодо укладення спадкового договору та заборон на земельну ділянку її батька знаходилась у відкритому доступі - в реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. Будь яких перешкод для цього не було. Суд вважає, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду для захисту своїх прав, який передбачений ст.257 ЦК України. Суд відхиляє позицію представника позивача, що до даних відносин не застосовуються строки позовної давності, оскільки це не вказано в законі, зокрема ст.268 ЦК України, яка передбачає такі випадки. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмовити у позові.

Outcome: dismissed