Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області, який вона отримала у спадщину за заповітом після смерті свого брата [PERSON], померлого 26.02.2015. З 16.03.2002 у даному будинку зареєстрована [PERSON], а з 13.02.2015 також зареєстрована [PERSON] Проте, з квітня 2015 року ні [PERSON], ні [PERSON] не проживають у її будинку, речей не зберігають, участі в утриманні майна не беруть. З огляду на зазначене, вона вважає відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Оскільки реєстрація відповідачів у її будинку перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона не виганяла з будинку [PERSON] та її неповнолітню онуку, а пропонувала перейти проживати до іншої кімнати цього ж будинку, оскільки нею здійснювався ремонт. Не заперечувала при цьому, що просила відповідача на майбутнє шукати інше житло для проживання. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON], відповідно до рішення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області від 17.01.2014 №16, є опікуном неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка також зареєстрована [INFO]. Зареєстрована [PERSON] за даною адресою з 2002 року з дозволу колишнього власника [PERSON], з яким проживала однією сімєю як чоловік і дружина. Відносини з [PERSON], яка успадкувала будинок після смерті свого брата [PERSON], не склалися, що змусило її разом з неповнолітньою [PERSON], [INFO], наприкінці квітня 2015 року залишити будинок №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області. У звязку з цим, вони вже більше року не проживають за адресою своєї реєстрації. Будь-якого житла у власності [PERSON] не має. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області в судовому засіданні заперечував проти визнання [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням в будинку №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області. Зазначив, що [PERSON] являється опікуном свої онуки [PERSON], [INFO], яка зареєстрована також за цією адресою і вони повинні проживати за однією адресою. Будинком №29 по вул.О.Теліги у м.Знамянка Кіровоградської області вони не користуються з поважних причин, так як власник [PERSON] не давала можливості їм проживати у вказаному будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, встановив наступне. З технічного паспорту, виготовленого станом на 27.10.2015, вбачається, що власником будинку №29 по вул.Рози Люксембург у м.Знамянка Кіровоградської області з 1983 року був [PERSON] (а.с.10-14). Після смерті 26.02.2015 [PERSON] спадщину, а саме вказаний будинок, отримала [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.12.2015 (а.с.7). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.01.2017 підтверджує, що право власності [PERSON] на будинок №29 по вул.Рози Люксембург (нині вул.О.Теліги) у м.Знамянка Кіровоградської області зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.91). З будинкової книги, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, та довідки, виданої Знамянським РС УДМС України в Кіровоградській області, вбачається, що по вул.Рози Люксембург ([PERSON]),29 у м.Знамянка Кіровоградської області з 16.03.2002 зареєстрована [PERSON], з 28.01.2014 зареєстрована [PERSON] [INFO], з 13.02.2015 зареєстрована [PERSON] (а.с.8-9, 21, 64-67). На підставі рішення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області від 17.01.2014 №16, [PERSON] є опікуном неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.50). В акті обстеження житлового будинку по вул.О.Теліги,29 у м.Знамянка Кіровоградської області від 17.11.2016 вказано, що зареєстровані за даною адресою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою своєї реєстрації з початку квітня 2015 року, їх речі та одяг відсутні (а.с.15). Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні повідомили про те, що відповідач [PERSON] їм говорила про неможивість проживання у будинку по вул.О.Теліги,29 у м.Знамянка після смерті [PERSON] у звязку з неприязненими стосунками з сестрою померлого [PERSON], яка успадкувала вказаний будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив лише факт проживання [PERSON] з її онукою по вул.Харківській,90. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З аналізу вказаної норми вбачається, що при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] з 13.02.2015 з дозволу власника житла [PERSON] зареєстрована [INFO], але не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, що нею не заперечується. За таких обставин, зважаючи на положення ч.4 ст.174 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що вона втратила право користування даним житловим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що відовідач [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку у встановленому законом порядку за згодою власника будинку [PERSON] та проживала там тривалий час. Залишила місце свого проживання [INFO] лише після смерті [PERSON] наприкінці квітня 2015 року, забравши всі свої речі. На даний час разом з онукою проживать у найманому будинку, іншого житла не має. Повертатися до вказаного будинку не намагалася. Будь-яких доказів перешкоджання [PERSON] у користуванні нею спірним будинком суду не надала. За таких обставин, враховуючи зміну власника спірного будинку, недоведеність поважної причини непроживання [PERSON] за місцем реєстрації понад один рік, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення вимог позивача і в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст.29, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved