Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що в 1997 року Позивач розірвав шлюб зі своєю першою дружиною [PERSON] . В тому самому ж році почав жити цивільним шлюбом із [PERSON] , в цьому ж році Позивач продав трикімнатну квартиру, яка знаходилась на ж/м Червоний камінь. Також, при розділі майна з [PERSON] . Позивачу дісталося 6 500 тисяч доларів. У Відповідача на той час була однокімнатна квартира на [ADDRESS] . але на цю квартиру претендував її колишній чоловік [PERSON] який запропонував віддати йому половину коштів за квартиру у сумі 2000 доларів. Позивач віддав [PERSON] 1850 доларів під розписку. Та продовжував жити у квартирі за адресою [ADDRESS] . разом із Відповідачкою та її дочкою [PERSON] від першого шлюбу. В кінці лютого 2000 року Позивач разом із Відповідачем продали квартиру за адресою [ADDRESS] за 6.500 тисяч доларів, та придбали за таку ж суму двокімнатну квартиру на [ADDRESS] . в якій був зроблений капітальний ремонт. В лютому 2007 року Позивач разом із Відповідачем продали квартиру за адресою [ADDRESS] за 4.500 тисяч доларів, та був взятий іпотечний кредит в «Трансбанку» в сумі 80 000 тисяч гривень, в подальшому гроші були вкладені у квартиру на ж [ADDRESS] . Договір із банком «Трансбанк» був укладений на ім`я Відповідача. Позивачу у спадок від батьків отримав дім за адресою [ADDRESS] . Потім Позивач з Відповідачем взяли кредит в «Агробанку» у сумі 37000 тисяч доларів під заставу будинку за адресою [ADDRESS] . та придбали у 2007 році автомобіль «Рено 480», потім Позивачем був взятий кредит у сумі 150000 тисяч гривень під заставу автомобіля. В подальшому у Позивача з Відповідачем виникли непорозуміння та Відповідач без усіляких попереджень покинула Позивача, після цього у Позивача похилилося здоров`я та працювати не зміг тому у 2010 році на автомобіль був накладений арешт, та його конфіскували, а житло залишалось у залозі. Тому Позивач звернувся до Відповідача з проханням виділити 20000 тисяч доларів із спільної житлової квартири на що від Відповідача була надана відповідь, що виділить 12 000 тисяч доларів, але Позивач з Відповідачкою домовились, що Відповідач буде виплачувати кредит, під заставою якого будинок за адресою [ADDRESS] . Однак зазначеної домовленості відповідачка не дотрималась та кредит не виплачувала, у червні 2020 року з`явився новий господар будинку, що призвело до того, що Позивачеві ніде жити, але з Відповідачкою майно на той час так і не ділилось. У період з 27.12.2003 року по 16.02.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. 16.02.2012 року шлюб було розірвано Рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська справа № 2-5580/11. Після розлучення вищевказану квартиру було продано Відповідачкою, та куплено нову за адресою: [ADDRESS] де продовжує проживати Відповідач. Відповідач не допускає Позивача до цього майна та вважає його повністю своєю власністю . Посилаючись на вище викладене позивач просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, а саме 1/2 частиною квартири за адресою: [ADDRESS] та вселити його у зазначену Ѕ частину квартири. Ухвалою від 04.01.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження Ухвалою від 29.04.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 25.05.2021 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі,посилаючись на те, що квартира за адресою [ADDRESS] не належить [PERSON] та вона там не проживає, квартира де зареєстроване її місце проживання належить на праві власності [PERSON] , однак відповідачка не має ніякого відношення до зазначеної квартири оскільки не є членом сім`ї [PERSON] . \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій. які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 07 лютого 2014 року № 5 - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема, бути припиненням дії. що порушує право власності. За частиною першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.2.2 кредитного договору №08/07 від 06 лютого 2007 року укладеного між Акціонерним комерційним банком «Трансбанк» та [PERSON] , кредит надається для придбання нерухомості на первинному ринку, а саме квартири, що стане власністю Позичальника [PERSON] в майбутньому, та мають будівельні номери:2б, секція №1, [ADDRESS] , загальною площею 70.11 м2 , вартістю 252396,00 гривень згідно з Договором №002/025 від 25.10.2006 р. про участь у Фонді Фінансування будівництва виду «А» будинку [ADDRESS] та Свідоцтвом №025 від 25.10.2006 року про участь у Фонді Фінансування будівництва виду «А» будинку [ADDRESS] виданим Управителем ФФУ(а.с.12-18). Під час розгляду справи позивачем [PERSON] не було надано доказів належності відповідачці, [PERSON] , квартири за адресою [ADDRESS] , усунення перешкод у користуванні та вселення до якої є предметом спору. Крім того надані до матеріалів справи копії кредитних договорів та договорів купівлі-продажу нерухомості не підтверджують право власності або право на користування квартирою, за адресою [ADDRESS] , [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed