Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1992 року вона разом з чоловіком - [PERSON], почали спільно проживати у житловому будинку [ADDRESS], який було придбано у колишніх власників, однак нотаріально право власності не оформлено. [PERSON] призвів спірний будинок до належного технічного стану та у 1988 році зареєстрував у БТІ м.Донецька. [INFO] [PERSON] помер. Позивач понад 20 років відкрито володіє спірним будинком, проживає в спірному будинку, оплачує комунальні послуги, підтримує будинок в належному для проживання стані. Іншого житла вона не має. Позивач користується земельною ділянкою на підставі Договору користування від 12.12.2013 року №10/6725. Оскільки позивач добросовісно володіє будинком більше 10 років, вона вважає, що набула право власності в порядку набувальної давності. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на вказаний будинок. В судове засідання позивач не з'явилася, доручивши представляти її інтереси представнику. В судовому засіданні представник позивача підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про явку до суду повідомлений належним чином. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що користувачем житлового будинку літ. А-1 загальною площею 38,7 кв. м, житловою площею 16,5 кв. м, та належних йому господарських споруд та будівель: прибудови літ.а1, сараїв літ.Б, Г, Е, душу літ.В, убиральні літ.Д, вимощення І, трубопроводу о, огородження №1-3, розташованих в [ADDRESS], був [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 7-9, 11-14). [PERSON] з 1990 року мешкає у будинку [ADDRESS], право власності на який не зареєстровано за жодною особою. Згідно договору від 12.12.2013 року №10/6725 , укладеного із Донецькою міською радою, [PERSON], надано в користування для експлуатації житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами земельну ділянку загальною площею 0,0238 га., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.42-43). Відповідно до експертного дослідження від 06.03.2014 року житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ.а1, сараї літ.Б, Г, Е, душ літ.В, убиральня літ.Д, вимощення І, трубопроводу о, огородження №1-3, розташованих в [ADDRESS] є об'єктами нерухомості, мають 100% ступінь придатності до подальшого експлуатування за функціональним призначенням, конструктивні рішення відповідають вимогам будівельних норм і правил (а.с.59-71). У відповідності зі ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). У відповідності зі ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач добросовісно, відкрито володіє більше 10 років, спірним будинком, суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на цей будинок в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved