Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог від 01.09.2017) визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, викладену в скарзі відповідача від 05.01.2017 року до Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, здійснену в наступних виразах: -«[PERSON] почала розсилати листи на адресу … та сина, а також за адресою мого померлого брата в м. Павлоград, де залишилася дитина сирота. Вона розсилала листи на різні адреси…Це говорить про те, що її хвилює не скільки адекватне відшкодування, а скільки те, що можна вимагати гроші, …. ну як-то можна маючи таку інформацію на цьому не заробити»; -«Прочитавши листа, надісланого моїй донці, можна зробити лише один висновок це шантаж з ціллю вимагання грошей»; -«Протягом з 1997 року, з якого Ваша сім?я здавала їй в оренду…? Вказане приміщення [PERSON] придбала у 2007 році (перевівши його з житлового фонду в нежитловий, про що свідчить рішення 21 сесії Павоградської міської ради V скликання від 31.07.2007 року № 374), доречи супротив ненадання згоди мешканців нашого під?їзду, на що маємо підписи, зробила перепланування з порушенням санітарних і будівельних норм»; -« Тут вона почала питати «а ви мені більше нічого не хочете заплатити?» На що ми спокійно поклали на стіл 500 грн. й пішли. Через деякий час вона почала мені дзвонити і знову погрожувати, вимагаючи гроші»; -«Були погрози і образи, нібито я брехуха, цитую «Ти спекулюєш своїм братом». … І ця людина мені казала по телефону «Так тобі і треба, що в тебе всі помирають, це тебе Бог наказує»; -«… беручи до уваги те, скільки мерзотності і бруду вона понаписувала в листі, що для неї не так важливе то затоплення (за яке ми відшкодували адекватну суму грошей), а використовуючи інформацію, яку вона за законом не має право використовувати у власних корисних цілях, а важлива якась помста та вимагання грошей»; -«Після того, як вона отримала від нас переказ грошей, повторно стала шантажувати мою доньку, думаючи, раз вони вислали гроші, то злякались і можна далі вимагати»; -«А в даному випадку [PERSON] використовує наші персональні дані без згоди і шантажує нас»; -«[PERSON] без дозволу використовує ці дані з ціллю шантажу, про що свідчать її листи до нас»; -«…а не з ціллю скористатися випадком і навішати на нас того, чого і не було. І все це ясно свідчить про шантаж»; -«… суму…яку вона потребує з погрозою насильства над потерпілим, чи його близьким родичам (тероризує дочку)»; -«Окрім того [PERSON] наражає на небезпеку мене і членів моєї сім?ї»; -«А от у діях [PERSON] просліджуються прямі ознаки корупції, яка гласить про пряме використання посадовою особою або службовцем свого положення в цілях власного збагачування…Або залякування, щоб ми побоялися розгаласу…тобто навмисна провокація підкупу»; -«… а вона закидає листами з погрозами. Хоча ця людина відверто радіє смерті і чужому горю»; -«З нашої сторони перед нею вибачались, запропонували ремонт, вислали гроші…а тут для неї випав гарний привід чим скористатися»; -«Тому дії нотаріуса [PERSON] навпаки носять злонамірний характер. Хай…. не використовує свої посадові можливості»; -«… втрутилась в особисте життя інших людей, використовує без дозволу в своїх корисних цілях персональні дані, порушила клятву нотаріуса та закони КПК України…Своїми діями вона кидає пляму на професію нотаріуса». Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь, завдану їй, моральну шкоду в розмірі 3000 грн., зобов?язати відповідача припинити подібні неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно неї, та стягнути судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору, витрати на дорогу до суду (квитки на автобус), витрати на пересилання поштової кореспонденції на загальну суму 1564 грн. Посилається в позові на те, що вона здійснює нотаріальну діяльність зареєстровану у приміщенні № 77 на першому поверсі будинку № 29 по вул. Центральна у м. Павлограді за реєстраційним посвідченням № 173 від 21.01.1999 року, виданим Управлінням юстиції у Дніпропетровській області. Зазначає, що вона має спір з донькою відповідача [PERSON] з приводу затоплення її нотаріальної контори з вини мешканців квартири № 80, розташованої на другому поверсі будинку № 29 по вул. Центральна у м. Павлограді, яка з 1996 по 2016 рік належала відповідачу, а з жовтня 2016 року належить її доньці [PERSON] З причин, того, що затоплення відбулося вже у п?яте, вона звернулась з листом до доньки відповідача з вимогами майнового характеру та відшкодування моральної шкоди, з приводу затоплення, в порядку досудового врегулювання спору. Лист донька відповідача особисто отримала 09.12.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням. 05.01.2017 року відповідач по справі [PERSON] звернулась до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетрвоській області зі скаргою на неї, в якій звинуватила її у розголошенні конфіденційної інформації, звинуватила у вимаганні грошей, шантажі, погрозах, використанні особистих даних без дозволу, та виклала інші неправдиві відомості. Зазначає, що інформація, зазначена в скарзі не відповідає, дійсності, є наклепом, та є такою, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію, як нотаріуса, так як була доведена до відома осіб, що контролюють її діяльність. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги, дала пояснення відповідно до обставин викладених в позові та уточненому позові, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що ніякі листи, родичам відповідача вона не надсилала. Нею було надіслано лише один лист на адресу доньки відповідача, так як вона є власником квартири, з вини мешканців якої відбулося залиття її нотаріальної контори. В листі зазначено декілька адрес, так як вона не знала, де мешкає адресат, але лист було направлено, лише за однією адресою та засобами електронного зв?язку в соціальних мережах. Зазначила, що особисті дані вона не використовувала, адреси дізналась через знайомих, інформацію з реєстру прав власності може отримати кожний у встановленому законом порядку, приміщення, в якому розташована її нотаріальна контора вона з житлового фонду в нежитловий не переводила, перепланування не робила, в 2007 році у приміщення був інший власник, жодних коштів від відповідача за затоплення вона не отримувала, жодних погроз, або вимагання грошей з її сторони не було, а скарга є наслідком, направлення нею листа, в порядку досудового врегулювання спору з приводу затоплення, донці відповідача. Відповідач в судовому засіданні, позовні вимог не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що в скарзі викладені правдиві на її думку обставини, та її оцінка дій нотаріуса. Вона з чоловіком віддавали кошти позивачу за затоплення, але їй мало, тому позивач написала листа, про який вона пише в своїй скарзі. В листі зазначені декілька адрес, в тому числі її родичів, тому вона вважає, що позивач незаконно використовує особисті дані, чим порушує закон, та її права. На запитання суду, пояснила, що жодних доказів, тверджень, зазначених в скарзі, а саме щодо надсилання листів її родичам, переведення приміщення з житлового фонду в нежитловий, перепланування з порушенням санітарних і будівельних норм, погроз, сплати коштів в 500 грн., незаконного використання її персональних даних, записів їх розмов, які вона цитує, у відповідача не має. Але вона вважає, що це правда. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги вони не визнають в повному обсязі, просять відмовити в їх задоволенні. Дав суду пояснення відповідно до письмових заперечень на позов від 11.08.2017 року, зазначив, що скарзі викладене особисте бачення відповідача обставин, її оцінюючи судження, та цитати норм законів. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~\~ст.ст.\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. В\~ст.1 Закону України « Про інформацію»\~зазначено, що під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.\~\~ Судом встановлено, що 05.01.2017 року відповідач звернулась зі скаргою до Начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій зазначила факти та обставини щодо дій нотаріуса [PERSON] (а.с. 11-13). На зазначену скаргу [PERSON] було надано відповідь № 3-45-042 від 19.01.2017 року, де зазначено, що питання, порушене в скарзі не стосується організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, порядку вчинення нотаріальних дій, виконання правил нотаріального діловодства, зазначено, що інформація в Державному реєстрі прав є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених законом, відомості з реєстру можуть бути використані у спорі з третьою особою, роз?яснено порядок їх отримання. Згідно ч. ч.1, 3\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондує обов'язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч.2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до п.15\~постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В ч.5 п.15 даної постанови зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. В п.16 даної постанови зазначено, що відповідно\~\~до\~\~\~статті\~\~ 40\~\~ Конституції\~\~ України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні\~\~мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~\~статтею\~\~40\~\~Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Пункт 18 постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до змісту\~ст. 277 ЦК України\~\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з ч.ч.1,2 ст.47-1\~Закону України « Про інформацію»\~ніхто не може бити притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання\~\~мовних засобів,\~\~зокрема\~\~вживання\~\~гіпербол, алегорій, сатир. Відповідно до\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У зв'язку з цим Суд зауважує, що факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність… Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції». Тобто, критерієм відмежування «тверджень» від «суджень» є можливість перевірки інформації на предмет правдивості. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 3236 від 18.12.21998 року, реєстраційного посвідчення № 183 від 21.01.1999 року, [PERSON] здійснює приватну нотаріальну діяльність за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ЗУ «Про нотаріат» [PERSON] територіальне управління юстиції Дніпропетровської області є органом, який контролює професійну діяльність позивача. У відповіді на скаргу відповідача [PERSON] територіальне управління юстиції Дніпропетровської області зазначило, що скарга не відноситься до їх компетенції, перевірку та оцінку фактів, викладених відповідачем у скарзі, не робило. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що звернення відповідача зі скаргою на дії приватного нотаріуса [PERSON] до Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області 05.01.2017 року, має сукупність наступних обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, а саме що стосується викладення тверджень (фактів), на підтвердження яких відповідачем не надано жодного доказу, поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, а саме негативна інформація доведена до органів, що контролюють діяльність позивача, чим наносить шкоду її діловій репутації. Проаналізувавши зміст звернення відповідача, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, суд вважає, що звернення відповідача викладене в формі оціночних суджень та деяких тверджень (фактів) з огляду на використані нею мовні обороти. Твердженнями (фактами), які можна перевірити на предмет правдивості, викладеними в скарзі відповідача до Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області 05.01.2017 року, суд вважає наступну викладену інформацію: -«[PERSON] почала розсилати листи на адресу … та сина, а також за адресою мого померлого брата в м. Павлоград, де залишилася дитина сирота. Вона розсилала листи на різні адреси… -…Вказане приміщення [PERSON] придбала у 2007 році (перевівши його з житлового фонду в нежитловий, про що свідчить рішення 21 сесії Павоградської міської ради V скликання від 31.07.2007 року № 374), доречи супротив ненадання згоди мешканців нашого під?їзду, на що маємо підписи, зробила перепланування з порушенням санітарних і будівельних норм. … -… Тут вона почала питати «а ви мені більше нічого не хочете заплатити?» На що ми спокійно поклали на стіл 500 грн. й пішли. Через деякий час вона почала мені дзвонити і знову погрожувати, вимагаючи гроші. … -…Були погрози і образи, нібито я брехуха, цитую «Ти спекулюєш своїм братом». … І ця людина мені казала по телефону «Так тобі і треба, що в тебе всі помирають, ще тебе Бог наказує… -…А в даному випадку [PERSON] використовує наші персональні дані без згоди і шантажує нас….». Відповідно до засад змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, як це встановлено ст.10 ЦПК України. Відповідачем відповідно до засад змагальності не надано суду належних та допустимих доказів того, що зазначені нею в скарзі твердження мали місто, та є правдивими. Позивачем, в свою чергу надано письмові докази, на підтвердження не правдивості викладених фактів, а саме направлення листа лише на адресу доньки відповідача та засобами поштового зв?язку, того, що квартира в 2007 році знаходилась у власності іншої особи (а.с. 7-10, 75). Також, листом № 78 від 19.02.2008 (а.с. 72,73), наданим відповідачем підтверджується, факт того, що перепланування, та виключення помешкання з житлового фонду, без згоди мешканців оформляються не будуть. Інші висловлювання, які були використані відповідачем в скарзі, відповідно до позовних вимог, є оцінюючими судженнями, та цитатами норм законів, особистими думками позивача, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності та правдивості. Суд вважає, що так як негативна інформація була доведена до відома органів, що контролюють діяльність приватного нотаріуса [PERSON], то було принижено честь, гідність і ділову репутацію позивача. Відповідно до\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, підлягають частковому задоволенню, вимог щодо спростування недостовірної інформації позивачем не заявлено. Відповідно до положень\~Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 4 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 4, 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до положень ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачем не обґрунтовано\~\~наявності підстав для стягнення моральної шкоди , не зазначено\~\~в чому полягає ця шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позовні вимоги щодо зобов?язання відповідача припинити подібні неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача, задоволенню не підлягають, так як є вимогами не майбутнє. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу , витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Таким чином, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме документально підтверджені витрати на сплату судового збору за позовні вимоги немайнового характеру, в розмірі 640 грн., витрати пов'язані з явкою до суду (квитки на автобус, для явки в судове засідання в Ленінській районний суд м. Дніпропетровська) в розмірі 94 грн.

Outcome: partial