Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами і зареєстрований 27.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області за актовим записом №1676; неповнолітню доньку [PERSON] залишити проживати з нею та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу). При цьому посилається на те, що їх спільне життя не склалося, сторони не ведуть спільного господарства, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вважає, що збереження шлюбу за цих обставин є неможливим. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та просила стягувати аліменти з дня винесення рішення по справі. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та визнав позов в частині стягнення аліментів. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 27.08.2014 року відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1676. Сторони є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведеться. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе, незважаючи на те, що судом надавався сторонам строк для примирення. Відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату, матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно надає не регулярно. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Перешкод у визначенні місця проживання дитини з матір'ю судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 180, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у зв'язку з відсутністю взаємопорозуміння, що призвело до втрати взаємних почуттів, поваги та любові один до одного, визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини, суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі. Оскільки відповідач має статус учасника ветерана війни - учасника бойових дій та звільнений законом від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved