overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 30.03.2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого дітей не мають, сімейне життя не склалося, вони припинили сімейно-шлюбні відносини, причиною цьому стали постійні непорозуміння між ними, оскільки вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивач надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказала на те, що позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем його проживання шляхом оголошення в газеті «Час Київщини» за 27.03.2015 року, оскільки відповідач не має зареєстрованого місця проживання на теритрії міста Білої Церкви та Білоцерківського району, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 30.03.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, випискою з паспорта позивача. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбні відносини припинені, проживають вони окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вона вказала в поданій до суду заяві. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 30.12.1989 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя не склалося, між ними почали виникали непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та поваги, вони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 30.12.1989 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, неповнолітніж дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, поясненнями позивачки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейно-шлюбних відносин вони не підтримують, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, просить суд залишити їй прізвище -[PERSON]. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в сумі 243 грн.60 коп., але ці витрати вона залишає за собою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 31.07.2009 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , на даний час сім`я розпалася, в подружжя відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, а тому позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати шлюб та провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 31.07.2009 року зареєстрували шлюб, у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 807, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є те, шо сторони припинили подружні відносини, проживають окремо, мають різні інтереси та погляди на життя, на грунті чого в сім`ї виникали сварки та скандали. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила залишити судові витрати за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем мають двох дітей сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] Сторони проживають окремо, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\3 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву де просила справу розглядати без її участі, позов підтримала. Відповідач, також, надав суду заяву де просив провести розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.5,6). Встановлено, що сторони проживають окремо та відповідач не надає належного матеріального забезпечення своїм дітям. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дітей одноособово, відповідач проживає окремо, не заперечив проти стягнення аліментів, визнав розмір аліментів, про що подав заяву . Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначене вище, визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. З відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судових витрат по справі в розмірі 551,20грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем мають доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до повноліття дитини. Позивач в судовому засідані підтримала позов. Відповідач позов визнав частково, надав ряд письмових доказів в підтвердження свого незадовільного стану здоров»я та докази поштових переказів коштів на ім.»я позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають доньку [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Встановлено, що сторони проживають окремо, дитина зареєстрована і проживає разом з мамою, відповідач надає матеріальну допомогу не регулярно. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач проживає окремо, не заперечив проти стягнення з нього аліментів, але заперечив розмір аліментів. При цьому, відповідач зазначив, що має ще дитину від першого шлюбу, якій залишив квартиру, а сам винаймає собі житло, на даний час не має роботи, приймав участь в АТО, є учасником бойових дій, має ряд захворювань, проходить медичні комісії для визначеня ступеню втрати працездатності. Відповідач зазначив, що на даний час не має доходу та щомісячне стягнення коштів на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини його доходу суттєво вплине на його матеріальне становище. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та розмір аліментів має становити 1\\6 частину всіх видів доходу відповідача. З відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судових витрат по справі в розмірі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем мають доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 2500 грн. , щомісяця і до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відпровідач позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають доньку [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Встановлено, що сторони проживають окремо та відповідач не надає систематичного та належного матеріального забезпечення своїй доньці. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також, за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника, або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач проживає окремо, надає матеріальну допомогу у формі і в спосіб за власним бажанням, заперечив стягнення з нього аліментів, оскільки бажає і на подальше на власний розсуд купувати дитині речі. Відповідач в судовому засіданні вказав, що його дохід становить 3-4 тисячі гривень щомісяця, але при цьому не надав доказів в підтвердження свого доходу. Визначаючии розмір аліментів, суд, також, врахував пояснення позивача про те, що в середньому витрати на дитину щомісяця становлять 3000 грн., та додатково витрати на харчування. Враховуючи, що утримання дитини є рівною мірою обов'язком обох батьків, то сума аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на утримання дитини становить 2000 грн. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судових витрат по справі в розмірі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] народження, який перебуває на утриманні позивача. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх сина в розмірі 1\\4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, пояснивши, що батько її сина [PERSON] уродженець Молдавії, але де на даний час проживає відповідач - нікому не відомо. Позивач самотужки утримує сина [PERSON] і ще двох малолітніх доньок від іншого шлюбу, а тому позивач потребує матеріальної допомоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань суду не подавав. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 11.02.2010 р., актовий запис № 717, Серія [NUMBER]. Відповідно до довідки ф.3 позивач проживає в [ADDRESS] разом з своїми трьома дітьми. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, має ще двом малолітніх дітей, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечив. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Отже, відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. З відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судових витрат по справі в розмірі 243,60грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], яка перебуває на утриманні позивача. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки в розмірі 1\\4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву де просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, не заперечувала проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань суду не подавав. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони мають доньку [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 09.11.2006р. актовий запис № 1745, Серія [NUMBER]. Відповідно до довідки ЖЕК №7 малолітня [PERSON] зареєстрована і проживає разом з матір»ю, позивачем у справі. Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі проживають окремо, позивач одноособово утримує свою доньку, відповідач не піклується про матеріальний добробут дитини, хоча працездатний, інших осіб на утриманні не має. Доказів, які б спростовували даний факт, суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та коштів на утримання матері дитини, не заперечив. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Отже, відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначене вище, відсутність заперечень відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. З відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судових витрат по справі в розмірі 487 грн. 20грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved