overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що з березня 2005 року вона та [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Рішенням Коростенського міськрайонного суду було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] без реєстрації шлюбу з [PERSON] з березня 2005 року по [INFO]. 12 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру, про що свідчить договір купівлі продажу від 12 липня 2005 року в [ADDRESS]. 30.08.2006 року позивач зареєструвала своє місце проживання за даною адресою. Стали проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, піклуватись один про одного, наживати спільне майно. Позивач зазначає, що під час спільного проживання її з фактичним чоловіком [PERSON], він почав хворіти, внаслідок хвороби отримав інвалідність, про ,що свідчить довідка огляду МСЕК. Під час хвороби вона постійно доглядала за [PERSON], піклувалась про його, надавала допомогу. [INFO] [PERSON] помер, про, що свідчить копія свідоцтва про смерть. Враховуючи ці обставини, позивачка звернулася до суду з заявою про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину спільного сумісного майна. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просить позов задовольнити та розглянути справу без її участі. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву, в якій проти позову не заперечують, просять справу розглянути без них. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з березня 2005 року [PERSON] та [PERSON], почали проживати разом однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство. Даний факт стверджується Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 17.04.2014р. 12 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру, про що свідчить договір купівлі продажу від 12 липня 2005 року в [ADDRESS]. 30.08.2006 року позивач зареєструвала своє місце проживання за даною адресою. [INFO] [PERSON] помер, про, що свідчить копія свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки дані вимоги обґрунтовані, а їх законність стверджується документами та матеріалами, які знаходяться в справі та дослідженні в судовому засіданні. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Мають сина [PERSON], [INFO]. Наразі з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 400 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення повноліття. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково в сумі 500 грн. щомісячно. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалося відповідачем. Також з пояснень сторін встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, інших осіб на утриманні не має, не є інвалідом. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначити не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже за змістом зазначених норм спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований та не має регулярного доходу, суд з урахуванням майнового стану сторін приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 850 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову - 30 жовтня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Мають сина [PERSON], [INFO]. Наразі з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. За цих підстав просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення повноліття. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалося відповідачем. Також з пояснень сторін встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, інших осіб на утриманні не має, не є інвалідом. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вік та майновий стан відповідача, всі інші обставини, які мають суттєве значення при визначенні розміру аліментів, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення цього позову - 3 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 29 квітня 2011 року, мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 травня 2014 року шлюб між ними розірваний. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісяця. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, вважав, що розмір аліментів на утримання дитини має бути визначений у розмірі 400 грн. щомісяця. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 29 квітня 2011 року по 8 травня 2014 року. Мають дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні, що не заперечувалося відповідачем. Також з пояснень сторін встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, інших осіб, крім дочки, на утриманні не має, не є інвалідом. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вік, стан здоровя та майновий стан відповідача, всі інші обставини, які мають суттєве значення при визначенні розміру аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення цього позову - 29 жовтня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі статтею 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що згідно договору дарування є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] по даній справі звернувся з проханням зареєструвати його в даному будинку для оформлення документів. 09.09.2012 році позивач зареєструвала його. На теперешній час відповідач не проживає в зазначеному будинку з 2012 року. Позивач зазначає, що підстав для збереження житлового приміщення за відсутнім [PERSON] понад шість місяців, передбачені ст. 71 ЖК України, у відповідача немає, тому просить визнати таким, що втратив право користування жилим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що [PERSON] з 2012 року в зазначеному будинку не проживає. Реєстрація відповідача в даному будинку носить формальний характер, сторони не підтримують ніяких відносин, тому просить даний позов задовольнити. Відповідачь в в судове засідання не з'явився. Судом встановлено, що позивач проживає в жилому будинку [ADDRESS]. Та є власником , що підтверджується договіром дарування від 12.03.2002 року (а.с.8) , та домовою книгою ( а.с. 9-10) є домовласником. В довідки виданій Веселівської сільскою радою від 10.07.2014 року підтверджується факт не проживання [PERSON] з 19 вересня 2012 року, т а актом комісії у складі депутатов Веселівської сільскою ради (а.с. 6) . У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні не встановлено жодного з поважних випадків, передбачених ч. 3 ст.71 ЖК, за яким можно було б зберегти жиле приміщення за відповідачем, який відсутній в ньому понад шість місяців. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, особа відсутня без поважних причин понад шість місяців, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає в жилому приміщенні понад шість місяців, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування жилим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України не встановлено, його особистих речей в жилому приміщенні немає, що свідчить про втрату ним інтересу до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу укладеного між нею та з гр-кою [PERSON] від 26 березня 2015 року був придбаний у власність житловий будинок під [ADDRESS],який 26.03.2015 року зареєстрований на праві власності на ім'я позивачки. Проте з часу придбання даного будинку в ньому до цього часу зареєстровані відповідачі по справі, які в ньому не проживають та не користуються ним. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що належних відповідачам речей в спірному будинку не залишилось. Крім того, вона сплачує зайві комунальні послуги, що ставить її в скрутне матеріальне положення. Як стало відомо з пояснень позивача, місце проживання відповідачів їй достовірно невідоме. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись за останньою відомою адресою. Повідомлення про причини своєї неявки до суду від них не надходили. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ ( майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON]та з гр-кою [PERSON] від 26 березня 2015 року позивачкою придбаний у власність житловий будинок під [ADDRESS]. У відповідності до довідки виконавчого комітету Глевахівської селищної ради від 09.06.2015 року та будинкової книги у спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON]. З показів свідка [PERSON] (попереднього власника домоволодіння), відповідачі по справі з її згоди були зареєстровані в даному будинку, проте фактично в ньому ніколи не проживали. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право на житло - квартирою [ADDRESS] На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі ордеру № 2629 від 3 листопада 1988 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, її родиною в складі: прабабки [PERSON], бабки [PERSON], батька [PERSON] та дядька [PERSON] була отримана квартира [ADDRESS]. Її батько, [PERSON], який останнім часом був основним квартиронаймачем, помер 26 вересня 2014 року. На даний час в цій квартирі зареєстрована вона, [PERSON], та її дядько, відповідач у справі. Проте останній в спірній квартирі не мешкає з 2000 року, комунальні послуги не сплачує, його фактичне місце проживання їй не відомо. У зв'язку з реєстрацією відповідача за вищевказаною адресою вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може переоформити облікові рахунки на своє ім'я. Тому на підставі ст. 71 ЖК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала за наведених в ньому підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом оголошення у пресі, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому суд розглядає справу в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутності відповідача. Третя особа Головне Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про час і місце судового розгляду було повідомлено. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: \~Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.\~\~\~\~ Як вбачається з акту, складеного КП Житлово-експлуатаційне підприємство № 53 Дніпропетровської міської ради, [PERSON] не проживає в [INFO] з 2000 року, його речі в квартирі відсутні. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні. Враховуючи, що у судовому засіданні доведено, що відповідач не проживає в [INFO] понад шести місяців без поважних причин, його особисті речі відсутні, перешкод для проживання йому ніхто не чинить, суд вважає можливим позов задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 вересня 1995 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною контрою, їй на праві власності належить житловий будинок № 38 по вул. КІМа в м. Дніпропетровську. В даному будинку з 2007 року зареєстрований її онук [PERSON], який фактично за вказаною адресою не мешкає з часу своєї реєстрації. За цих підстав просить визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позов визнав та просив суд справу розглянути в його відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 1995 року належить житловий будинок № 38 по вул. КІМа в м. Дніпропетровську. В даному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно акту квартального комітету № 3 Індустріального району м. Дніпропетровська від 19.03.2015 року, складеного у присутності сусідів [PERSON] /м. Дніпропетровськ, вул. КІМа, 40/ та [PERSON] /м. Дніпропетровськ, вул. КІМа, 33/2/ відповідач за адресою не мешкає з 2007 року без поважних причин. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а також визнання відповідачем позову, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на праві приватної власності їй квартира [ADDRESS] . Крім неї у вище вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі - її син. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не має жодних правових підстав і надалі бути зареєстрованим в квартирі позивача, а тому вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на житло. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву, про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки в судове засідання від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником квартири [ADDRESS] . У відповідності до акту обстеження від 20.10.2018 року депутата Васильківської міської ради Київської області, [PERSON] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , проте не проживає. З матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає в [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки правові підстави користування нею у відповідачів відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved