Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачзвернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з відповідача кошти на її утримання у розмірі ј всіх його доходів щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та довічно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона, 1948 року народження, є пенсіонером за віком, не працює, отримує пенсію за віком, середній розмір якої становить 1799,07 грн., інших джерел доходів окрім пенсії в неї немає. Вона проживає одна, постійно хворіє, а тому всі кошти витрачає на медикаменти. Комунальні послуги сплачує в середньому в розмірі 1100 грн. за місяць, а тому в неї не вистачає коштів на продукти харчування. Оскільки її син, [PERSON] , добровільно матеріальну допомогу їй не надає, хоча взмозі таку надавати, просить суд позов задоволити. Ухвалою від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, проте скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в цілому. Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак керувала до суду заяву про відкладення розгляду справи для дачі письмових пояснень. У зв`язку з тим, що відповідач визнає позов, суд не вважає за необхідне відкладати розгляд справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,позивач [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком /а.с. 3-4/. Згідно свідоцтва про народження відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки [PERSON] /а.с. 7/. Згідноіз ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 172 СК України, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, нікчемних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого. Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Нормами ст.202 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: досягнення дітьми вісімнадцяти років; непрацездатність батьків за віком або за станом здоров`я; потреба батьків у матеріальній допомозі; відсутність обставин для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Відповідно до ст.203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно із статтею 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьками доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Згідно висновку, який зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові 05 вересня 2019 року (справа 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19) положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Згідно із положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2020 року становить 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Як вбачається з довідки про доходи розмір пенсії позивача за 2020 р. становив: з січня 2020 р. - 1728,99 грн., з травня 2020 р. - 1828,99 грн., з грудня 2020 р. - 1870 грн. /а.с. 5/. З довідки про доходи пенсіонера [PERSON] , який отримує пенсію за вислугу років вбачається, що відповідач отримував у 2020 р. пенсію в розмірі: з січня 2020 р. - 13647,15 грн., з лютого 2020 р. - 12010,87 грн., з липня 2020 р. - 12070,07 грн., з грудня 2020 р. - 12115,67 грн. /а.с. 6/. Відповідно до ст.204 Сімейного кодексу України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що позивачка не була позбавлена батьківських прав щодо свого сина (відповідача), а також відсутність доказів, які б свідчили про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що підстави для звільнення відповідача від виконання обов`язків визначених ст.202 Сімейного кодексу України відсутні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я позивача, потребу у додаткових витратах, розмір її пенсії, розмір доходів відповідача, відсутність інших джерел доходу, а також, враховуючи визнання позову відповідачем в цілому, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 908 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved