Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в інтересах свого малолітнього сина, у якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS], який належав його батьку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті свого колишнього чоловіка - батька її сина, вона звернулася до нотаріальної контори для прийняття дитиною спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. Як вбачається із наявного в матеріалах справи Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 09 лютого 1979 року, виданого на підставі рішення виконкому Калинівської селищної ради від 17 січня 1979 року № 3, на ім'я [PERSON] було оформлено право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2006 року (а.с. 9). Спадкоємцями померлого [PERSON] були його дружина [PERSON] й син [PERSON], які успадкували після померлого [PERSON] вказаний житловий будинок [ADDRESS] у відповідних частинах даного нерухомого майна, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 294 до майна [PERSON], померлого [INFO] року та наявними у ній Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29.11.2022 року (а.с. 15, 16, 18). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.02.2012 року (а.с. 8). Спадкоємцем померлої [PERSON] був її син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 20 січня 1978 року (а.с. 18). Про факт спадкоємства [PERSON] після померлої матері також свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 18.03.2013 року, який міститься в матеріалах спадкової справи до майна [PERSON], померлої [INFO] року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 грудня 2015 року (а.с. 7). Факт родинних відносин між малолітнім в інтересах якого подано позов і спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 17 листопада 2009 року (а.с. 19). Змістом свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], свідоцтва про розірвання шлюбу (повторне) серії [NUMBER] від 20 листопада 2009 року та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 жовтня 2009 року підтверджується той факт, що позивач є матір'ю сина померлого [PERSON] (а.с. 19, 20, 21). Позивач в інтересах малолітнього сина звернулася до нотаріуса з метою прийняття та оформлення за ним спадщини за законом після померлого батька. Постановою нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Остранициної О.Б. від 08.07.2016 року № 730/02-31, позивачу, як законному преставнику малолітньої дитини відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька, оскльки спадкоємцем не подано документу на підставі якого право власності зареєстроване за спадкодавцем (а.с. 24 - 25). Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов'язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1975 році (а.с. 10 - 14). Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON], після якого спадкували [PERSON] й [PERSON] прав на спірне нерухоме майно - 1975 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обов'язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] і усіх його спадкоємців на нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] - були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, пункт перший Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що діяла станом на час набуття спадкодавцем домоволодіння, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. На копії Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 09 лютого 1979 року, що міститься в матеріалах справи, є відмітка про його реєстрацію у Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Рішенням Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області № 30-02-VII від 26 листопада 2015 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 26). До складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п'ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за його спадкоємцем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті його батька. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право малолітньої особи, в інтересах якої звернулась позивач щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за дитиною права власності на даний житловий будинок. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved