Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати в сумі 16 245 (шістнадцять тисяч двісті сорок п`ять гривень) 00 копійок додаткових витрат; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який між сторонами розірвано. У шлюбу у сторін народились діти: син [PERSON] -06.08.2002 року народження та син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішень судів відповідач сплачував та сплачує аліменти на утримання дітей. Однак окрім щоденних витрат позивачка несе інші додаткові витрати, зокрема син [PERSON] готувався до вступу в навчальний заклад, з метою розвитку його здібностей та підготовки до ЗНО він відвідував курси поглибленої підготовки до ЗНО в Приватному закладі середньої освіти з поглибленою підготовкою ЗНО. Вартість курсів складала 32490,00 грн. і оплачена повністю позивачкою. Оскільки вказані витрати є додатковими, доцільним на думку позивачки було б розділити їх з відповідачем. 22.12.2020 року провадження у справі відкрито. 09.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечив, в обґрунтування зазначає, що сплачує аліменти на утримання дітей, розмір яких значно перевищує витрати які несе позивачка на їх утримання. За час підготовки сина на курсах з поглибленої підготовки до ЗНО відповідачем сплачено позивачці аліменти у розмірі 121342,37 грн, а в цілому за 2020 рік - 206758,371 грн. сплачено аліментів на користь позивачки відповідачем на утримання дітей. Відповідач зазначає, що позивачкою не було узгоджено з відповідачем вибір вказаного навчального закладу, зокрема не враховано матеріальну можливість та бажання обох батьків. Окрім того, у відповідача на утриманні також знаходиться двоє неповнолітніх дітей у новому шлюбі. Вказує, що позивачкою не доведено використання сплачених ним аліментів саме на утримання дітей. Просить в задоволенні безпідставного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав у ньому наведених просить такий задоволити у повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов заперечили, просять в задоволенні такого відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, визнано сторонами та встановлено судовими рішеннями у справі № 450/1663/19, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року у справі № 1319/11325/2012, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2012 року і до досягнення ними повноліття. На підставі ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 28.11.2018 року, яка набрала законної сили у справі № 1319/11325/2012 видано дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2012року і до досягнення ними повноліття. З копій свідоцтв про народження дітей, наявних в матеріалах справи, вбачається, що у відповідача з [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз вказаних норм вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Частиною 2 статті 51 Конституції України, статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до їх повноліття. Крім того, частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, чинне законодавство гарантує право дитини на достатній життєвий рівень та визначає обов`язок батьків забезпечити дитині гідні умови життя, в тому числі фінансово. При цьому, законодавець не обмежує обов`язок батьків утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину. При зверненні до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини важливо враховувати, що не будуть задоволені відповідні вимоги у разі, якщо період, за який були понесені додаткові витрати припадав на спільне проживання сторін у шлюбі і при цьому не буде доведено, що всі витрати були здійснені за особисті грошові кошти позивача. Про це йдеться в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 521/16595/18 (провадження № 61-8504св20). Положеннями ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись з позовом до суду позивач посилалася на те, що у зв`язку із проходженням курсів у приватному навчальному закладі з поглибленої підготовки до ЗНО спільною з відповідачем дитиною, сином, [PERSON] , нею сплачено кошти за навчання у розмірі 32490,00 грн., що вбачається із наявної в матеріалах справи копії договору від 10.09.2019 року та акту звірки взаєморозрахунків №1. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову суд враховує, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина. Положення статті 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків брати участь в додаткових витратах на дитину стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19). Верховний Суд зауважує, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18). Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18). Таким чино, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження і судом також не встановлено обставин, які б свідчили про наявність на даний час підстав для стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зумовлені особливою схильністю дитини до навчання або пов`язані з розвитком певних здібностей дитини, чи викликані хронічною, складною чи тяжкою хворобою тощо. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищенаведені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed