Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що 27 жовтня 2018 року між нею і відповідачем укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки. Посилаючись на положення вказаного договору та відповідні норми Цивільного кодексу України, позивач вказує, що відповідач не сплатила їй належні орендні платежі, а тому просить розірвати зазначений договір, стягнути з відповідача орендну плату та скасувати державну реєстрації даного договору оренди. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити вимоги заяви в повному обсязі з викладених у ній підстав. Відповідач в судове засідання не прибула, надала суду відзив на позов у якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки нею належним чином сплачено орендну плату за договором через представника позивача [PERSON] , який підписував договір оренди. Враховуючи, що відповідач, яка була повідомлена про місце, день і час розгляду справи належним чином шляхом отримання судової повістки про виклик, не повідомила про притичини свого неприбуття, на підставі пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України суд розглянув справу у її відсутності. Вислухавши вступне слово позивача та її представника та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 041356/33965 від 25 червня 2002 року на праві приватної власності позивачу належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,051 га, кадастровий номер 3221455300:02:007:1707 для ведення садівництва по [ADDRESS] , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року і Витягом з Державного земельного кадастру від 08.08.2019 року (а.с. 12, 13, 16). 27 жовтня 2018 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,051 га, кадастровий номер 3221455300:02:007:1707 для ведення садівництва по [ADDRESS] (а.с. 20 - 21). Вказаний договір від імені позивача вчинено і підписано [PERSON] на підставі довіреності позивача від 13.09.2018 року (а.с. 18). Пунктом 4.3. даного договору передбачено, що орендна плата сплачується орендодавцю щомісяця до 20 числа. Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні, відповідач, як орендар не здійснила на користь позивача, як орендодавця щомісячної орендної плати за договором. При цьому, суд критично оцінює та не приймає до уваги доводи відповідача про сплату нею орендної плати за два роки в розмірі 1 000 гривень [PERSON] як представнику позивача, оскільки за наведеними вище умовами договору оренди, орендар зобов`язаний здійснювати орендну плату кожного місця, а не щороку. До того ж, за даним пунктом договору оренди, орендна плата сплачується саме орендодавцю, а не іншій особі; проте, [PERSON] не є орендодавцем по договору. Одночасно, суд враховує той факт, що 21 листопада 2018 року скасовано її довіреність на ім`я [PERSON] за якою останній підписав спірний договір оренди. Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона не отримала від відповідача орендної плати за договором. Відповідач не надала суду доказів того, що вона відповідно до пункту 4.3. договору з 27.11.2018 року (дата реєстрації договору оренди) щомісяця сплачувала позивачу, як орендодавцю орендну плату за укладеним між ними договором. Тобто, на підставі вказаних фактичних обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, як орендар, не виконує своїх обов`язків щодо сплати орендної плати за договором оренди укладеним між не ю і позивачем. Згідно із пунктом 12.3. укладеного між сторонами договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Частина перша статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норми частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За приписами частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Частина перша статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Як підсумок, суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем, як орендарем обов`язку по сплаті орендної плати з дати набрання чинності укладеного між сторонами договору оренди - є істотним порушенням нею умов договору, оскільки внаслідок цього позивач, як орендодавець значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому існують передбачені законом підстави для дострокового розірвання укладеного між сторонами договору оренди. Крім того, на підставі наведених вимог закону щодо обов`язку сплати орендної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача розрахований останнім розмір несплаченої орендної плати в сумі 625 гривень 00 копійок. Вимоги позову про скасування державної реєстрації договору оренди, на думку суду є передчасними, а тому їх необхідно залишити без задоволення, оскільки дані дії мають бути вчинені державним реєстратором на підставі судового рішення про розірвання договору оренди. Таким чином, позов є обґрунтованим але підлягає частковому задоволенню. Одночасно, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial