Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення курсової різниці і збитків, завданих несвоєчасним виконанням грошового зобов»язання. Позовні вимоги мотивує тим, що, 10.09.2010 року між ним і відповідачем [PERSON] був укладений і нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, згідно умов якого він передав позичальнику у тимчасове безоплатне користування кошти у сумі 114168,00 грн., що згідно офіційного курсу валют НБУ на той час становило 11360,00 євро, строком користування до 10.03.2011 року. Позичальник зобов»язався повернути отримані кошти в сумі, що станом на момент повернення буде становити суму еквівалентну 11360,00 євро. На забезпечення виконання умов договору позики між позивачем та відповідачем [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON] було укладено договір іпотеки домоволодіння та двох земельних ділянок, розміщених за адресою: с. Коритняни, вул. Гагаріна, 7. Станом на 2011 рік заборгованість відповідача по укладеному договору позики із урахуванням індексу інфляції та 3% річних становила 131208 грн. За рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.09.2011 року по справі № 2-4586/11 за позовом [PERSON] стягнуто заборгованість з [PERSON] та [PERSON], що включала в себе інфляційні втрати та 3% річних. Цим же рішенням суду було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу. Позивач зазначає, що сьогоднішній день боргові зобов»язання перед ним не виконані, борг не погашено, виконавчий лист по справі № 2-4586/11 перебуває на виконанні в Ужгородському РВ ДВС. З 11.03.2011 року відповідачі користуються належними йому грошовими коштами безпідставно і неправомірно, оскільки з наступного дня після закінчення строку погодженого між ними безоплатного користування позиченими коштами, законні підстави для такого припинилися. З умов укладеного договору позики слідує, що позичальник зобов»язувався повернути позивачу суму, яка на момент повернення має становити суму еквівалентну 11360 євро, згідно курсу валют НБУ. Враховуючи наведені умови договору, які не виконані по сьогоднішній день і те, що курс валют НБУ станом на 31.08.2016 року становить 28,65 грн. за 1 євро, сума, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 325464,00 грн. (11360 євро Х 28,65 грн. = 325464,00 грн.). При цьому оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.09.2011 року, зміненого рішенням апеляційного суду від 20.12.2011 року по справі № 2-4586/11 спір про стягнення частини із цієї суми (а також інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих з моменту порушення зобов»язання до розгляду справи № 2-4586/11 вже вирішений, курсова різниця, визначена станом на 31.08.2016 року становить 194256 грн. (325464,00 грн. 131208,00 грн. (основного боргу, стягнення якого визначено рішенням суду по справі № 2/4586/11) = 194256 грн., що і є предметом даного спору щодо стягнення вартості основного зобов»язання (крім інших вимог). Відповідно нарахування інфляційних втрат, 3% річних та упущеної вигоди за порушення відповідачами грошового зобов»язання проведені виходячи із суми 194256 грн., яка не являлася предметом спору по справі № 2-4586/11, і розрахунки проведені за період з наступного місяця після вирішення судом справи. (з січня 2012р) по 31.08.2016 р. Позивач вказує, що за вказаний період він зазнає збитків, які відповідачі відшкодувати йому не погоджуються. У добровільному порядку ні основну суму позики, ні завдані несвоєчасним її поверненням збитки у вигляді інфляційних нарахувань, 3% пічних, ні суму упущеної вигоди відповідачі не повертають і не відшкодовують. За період неправомірного і безпідставного користування його коштами у сумі 114168,00 грн. відповідачами порушуються його право власності. А тому просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь 479,479,85 грн., з яких 194256 курсова різниця, визначена станом на 31.08.2016 року, 126849,24 інфляційні втрати за період з 01.01.2012 року по 31.08.2016 року, 24671,25 грн. 3% річних за період з 01.01.2012 року по 31.08.2016 року, 83703 грн. упущеної вигоди, 50000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування відшкодування упущеної вигоди позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачами умов договору позики від 10.09.2010 року, в період з 01.01.2012 року по 31.08.2016 року він був позбавлений можливості вільно розпорядитися своїми коштами, розмістити їх на депозитному рахунку в банківській установі та отримати від цього прибуток у вигляді відсотків. Моральна шкода завдана йому полягає у душевних стражданнях, яких він постійно зазнає з моменту порушення відповідачем свого зобов»язання по поверненню суми позики у зв»язку з протиправною поведінкою щодо його коштів, хвилюється за можливість їх фактичного повернення, на грунті чого у нього в сім»ї виникають розлади і погіршення стосунків. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь 533896,19 грн, з яких 225180,19 грн. курсова різниця, визначена станом на 18.09.2017 року, 298716,00 упущена вигода, визначена станом на 18.09.2017 року, 10000 моральна шкода, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 5339,00 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просив суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 06.04.2018 року, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2010 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого [PERSON] отримав від [PERSON], а [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 114168,00 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 11360,00 євро за курсом НБУ на момент підписання договору. Договір позики був безпроцентним. Також сторони домовилися що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10.03.2011 року. На забезпечення виконання умов договору позики між позивачем та відповідачем [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON] було укладено договір іпотеки домоволодіння та двох земельних ділянок, розміщених за адресою: с. Коритняни, вул. Гагаріна, 7. Також встановлено, що [PERSON] зобов»язання за договором позики не виконував, що стало причиною звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Даний позов задоволено та як вбачається з виконавчого листа, виданого 20.12.2011 року Ужгородським міськрайонним судом, зокрема, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості в розмірі 131208,00 грн., а також нараховані 3% річних в сумі 961,00 грн., та нарахований індекс інфляції в сумі 1836,00 грн. Вказане рішення суду відповідачами не виконане. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Як вбачається з договору позики від 10.09.2010 року сторонами при його укладенні визначено грошовий еквівалент позики в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважаться таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки i за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє договірних зобов'язань, не звільняє останнього вiд відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на стягнення курсової різниці, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачів курсової різниці, визначеної станом на 18.09.2017 року в розмірі 225180,19 грн. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Враховуючи, порушення прав позивача невиконанням суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Водночас, суд приходить до переконання про безпідставність вимог позивача про стягнення упущеної вигоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. Проте позивачем не надано належний та допустимих доказів на підтвердження того, що невиконанням відповідачами свого зобов»язання йому завдано збитків у виді упущеної вигоди, а тому вимога позивача про стягнення з відповідачів упущеної вигоди, визначеної станом на18.09.2017 року у розмірі 298716,00 грн. до задоволення не підлягає.

Outcome: partial