Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, на час навчання до 30 червня 2018 року, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, син [PERSON] з 14 серпня 2013 року навчається в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» на денній формі навчання, вартість одного року навчання складає 15400 грн., оскільки позивачці важко самостійно вирішувати усі побутові проблеми вона звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на те, що син закінчив навчальний заклад, але поступає на магістратуру, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неможливість стягнення аліментів на повнолітню дитину, оскільки дитина закінчила навчання, відповідач має кращий матеріальний стан, дитина має власний заробіток. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити, посилаючись на відсутність власного заробітку, наміри продовжувати навчання. Вислухавши сторони, третю особу, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З 29 травня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що визнається сторонами та підтверджується відміткою у паспорті. Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], що ними визнається. Також відповідачем було усиновлено сина позивачки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, а також визнається сторонами. Повнолітній [PERSON] проживає із матір'ю та перебуває на її утриманні, до 20.06.2017 року навчався в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» на денній формі навчання за спеціальністю «Комп'ютерні системи та мережі», з 1 семестру 1 курсу по 8 семестр 4 курсу, з визначеною вартість одного року навчання 15400 грн., що підтверджується договором №2/124с від 14.08.2013 року, а також визнається сторонами та третьою особою. Сторони мають постійне місце роботи, середньомісячний дохід позивачки [PERSON] становить 130 295 грн. 73 коп., середньомісячний дохід відповідача [PERSON] становить 15 444 грн. 62 коп., третя особа [PERSON] офіційних джерел доходу не має, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку, довідкою, а також узгоджується із поясненнями учасників процесу. Згідно з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами на момент розгляду справи, [PERSON] в червні 2017 року закінчив навчання в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» з освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з напрямом підготовки «Комп'ютерна інженерія» і станом на час вирішення справи судом ніде не навчається. Враховуючи той факт, що син [PERSON] станом на даний час закінчив навчання, відтак, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина є безпідставними та задоволенню не підлягають. Доводи про наміри дитини продовжувати навчання в магістратурі не можуть слугувати достатньою підставою для задоволення вимог про стягнення аліментів, оскільки вказують лише на передчасність пред'явлення позову. Крім того, слід врахувати заперечення відповідача про те, що він отримує дохід в 8,5 разів менший позивача, проходить військову службу в зоні антитерористичної операції, що у сукупності із іншими обставинами справи вказує на недоведеність наявності інших двох передумов для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, а саме потреби у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed