Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [INFO] (РНОКПП [NUMBER]), треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Служба у справах дітей Святошинської у м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та з урахуванням уточненої позовної заяви просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки та замінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження й стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 3 000 гривень щомісячно до повноліття доньки. В обґрунтування позову зазначила, що Позивач та Відповідач є батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Сторони уклали шлюб 05.04.2008 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 350. Малолітня донька проживає разом з позивачкою, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинилась з квітня 2012 року. 12.05.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя між позивачкою та відповідачем шлюб розірвано та вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття доньки. З 2012 року (з моменту коли колишнє подружжя почали мешкати окремо) відповідач бачився з донькою лише три рази, що є для дитини психологічною травмою, відповідач взагалі не цікавиться станом її здоров'я, залишив дитину без моральної, фізичної та матеріальної підтримки. Малолітня дитина навіть якщо побачить свого біологічного батька його не впізнає, оскільки відповідач не телефонує, не дізнається про справи доньки, не вітає її зі святами, не бачиться з донькою. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що відображається на психологічному розвитку дитини. На разі відповідач мешкає у м. Києві, а позивачка з донькою - у м. Запоріжжі. 3 01.09.2014 по 01.06.2016 [PERSON] навчалась у Петро-Михайлівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. Відповідно до довідки, виданою директором школи, вихованням дитини займалась мама, відвідувала батьківські збори, забирала дитину зі школи, брала активну участь у житті класу та дитини. В свою чергу, батька у школі жодного разу не бачили, він не приймав участь у вихованні дитини, не спілкувався з вчителями та не відвідував батьківські збори жодного разу. 3 01.09.2016 [PERSON] навчається в Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 101 Запорізької міської ради. Відповідно до довідки, виданої директором школи, дитина охайна, доглянута, неконфліктна, має хороші здібності у навчанні. Вихованням дитини займається мама, яка й відвідує всі батьківські збори, забирає дитину зі школи, бере активну участь у житті класу та дитини. Батька ж, навпаки, у школі жодного разу не бачили, він не приймав участь у вихованні дитини, не спілкувався з вчителями та не відвідував батьківські збори жодного разу. Більш того, Відповідач не вчиняє жодних дій щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в частині сплати аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON], що підтверджується довідкою Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві, відповідно до якої позивачка дійсно не отримує аліментів від відповідача на утримання дитини. У зв'язку з тим, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід, позивачка просить замінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх сплати та стягнути з відповідача на користь позивачки тверду грошову суму у розмірі 3 000 грн. щомісячно до повноліття доньки. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позові та наполягали на його задоволені. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутності або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Представник Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Представник Служби у справах дітей Святошинської у м. Києві районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу за його відсутності, та винести рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений i від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вимоги ч.1 ст.224 та ч.5 ст.74 ЦПК України, суд, за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши позивача, свідків, думку представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Як роз'яснено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 шлюб між сторонами розірвано та вирішено стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття доньки. Стягнення аліментів провадити з 17.03.2015. Згідно довідки Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві позивачка не отримує аліменти на утримання спільної дитини, на виклики державного виконавця відповідач не реагує, по повістках не з'являється, вимогу про негайне погашення заборгованості ігнорує. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району позивачка знаходиться в управлінні на обліку та отримує тимчасову допомогу, у зв'язку з тим, що батько ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до довідки, виданої директором Петро-Михайлівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, дитина навчалась в ній з 01.09.2014 по 01.06.2016, вихованням дитини займалась мама, яка відвідувала батьківські збори, забирала дитину зі школи, брала активну участь у житті класу та дитини. В свою чергу, батька у школі жодного разу не бачили, він не приймав участь у вихованні дитини, не спілкувався з вчителями та не відвідував батьківські збори жодного разу Згідно довідки, виданої директором Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 101 Запорізької міської ради з 01.09.2016 [PERSON] навчається в школі № 101. Дитина охайна, доглянута, неконфліктна, має хороші здібності у навчанні. Вихованням дитини займається мама, яка й відвідує всі батьківські збори, забирає дитину зі школи, бере активну участь у житті класу та дитини. Батька ж, навпаки, у школі жодного разу не бачили, він не приймав участь у вихованні дитини, не спілкувався з вчителями та не відвідував батьківські збори жодного разу. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування від 07.04.2017 № 0349/01-34/09 про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться його здоров'ям, розвитком та подальшою долею. Вихованням та утриманням дитини займається мати, тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю позивачки та повідомила, що відповідач взагалі не переймається долею дитини, не телефонує, не дізнається про справи доньки, не вітає її зі святами, не бачиться з донькою, дитина навіть його вже не пам'ятає та якщо побачить, то не впізнає свого біологічного батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивачки. Починаючи з 2013 року, позивачка разом з дитиною мешкає одна, без відповідача, якого свідок жодного разу у не бачила. Вихованням та забезпеченням дитини займається лише мати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є подругою позивачки та повідомила, що відповідача жодного разу не бачила, не знає таких випадків, щоб останній телефонував дитині та повідомила, що матеріально утримує дитину лише мати, батько взагалі не підтримує дитину морально та матеріально. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню доньки і вважає за необхідне позбавити його батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO] Що стосується позовної вимоги про зміну способу присудження аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення такої вимоги виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у Постанові №6-143цс13 від 05.02.2014 року. У звязку з тим, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід, то через призму ст. 192 СК України, існують всі підстави для заміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх сплати. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Присудженню на користь позивача з відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved