Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання на період навчання щомісячно у розмірі 1/5 частини усіх видів доходу починаючи з дня подачі позову до суду до закінчення навчання. В обґрунтування позовних вимог в даній позовній заяві зазначено, що позивач є донькою відповідача. На сьогоднішній день вона навчається у Запорізькому медичному коледжі на денній формі навчання. В зв'язку з навчанням позивач зазнає матеріальні труднощі, але відповідач не надає їй матеріальну допомогу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позові, а також на матеріали справи просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в розмірі 1/9 частин доходів відповідача, про що надали письмові заперечення. В запереченнях відповідач зазначив, що розмір аліментів, який просить з нього стягувати позивачка він вважає завеликим. Зазначає, що в нього також є інша неповнолітня дитина, на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини доходів. Крім того його мати з якою він проживає є людиною похилого віку та має захворювання, а також він сам має захворювання, які вимагають додаткових витрат на лікування. Також він має непогашені кредитні зобов'язання в банку. Третя особа, [PERSON], в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки сторони відповідача - [PERSON] та [PERSON] не надали суду пояснень, які б мали доказове значення для обґрунтування заперечень на позов та стосувались приводів та підстави позову. Так, вказані свідки зазначили про добре ставлення відповідача до позивача, а також добре ставлення матері відповідача (свідка [PERSON]) до позивача. А також свідок [PERSON] зазначила, що вона в 2013 році брала з собою позивачку (на той час неповнолітню) на відпочинок до моря та її син відповідач у справі оплачував даний відпочинок. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, учасників процесу, свідків, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON], [INFO], являється дочкою [PERSON] - відповідача у справі (а.с.5), навчається у Запорізькому медичному коледжі. Дата закінчення навчання 05.07.2017 року. Позивач отримує стипендію в розмірі 500 грн. щомісяця. Мати позивачки [PERSON], відповідно до матеріалів справи, працює підсобним робітником в Управлінні освіти Енергодарської міської ради. Середній розмір нарахованої їй заробітної плати становить в середньому 1538,44 грн. на місць (а.с. 11). Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, розмір нарахованої заробітної плати відповідача в місяць складає близько - 6698,16 грн. (а.с. 41). До досягнення позивачем повноліття, тобто до березня 2015 року, відповідач сплачував аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Крім того з березня 2011 року відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Відповідач проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] 1952р.н., яка є пенсіонером. Розмір пенсії матері відповідача становить 1340 грн. 08 коп. на місяць (а.с. 43), що перевищує розмір мінімальної заробітної плати в Україні. Відповідачем не надано суду належних доказів про наявні в нього захворювань та про матеріальні витрати пов'язані з ними. Так, відповідачем надано суду незавірені копії з медичних документів за якими неможливо встановити звідки вони зроблені та кого стосуються зазначені записи, оригіналів для огляду суду надано не було, а також надано копію виписки з медичної карти матері відповідача [PERSON] про наявність в неї захворювань. Про те, не надано суду належних доказів про розмір витрат відповідача на лікування. На думку суду, надані стороною відповідача чеки про покупку медичних препаратів в лютому та травні 2015 року не являються належними доказами у справі, оскільки не надано суду відповідних медичних документів про необхідність придбання зазначених ліків та кому саме (призначення лікаря відповідно встановленого діагнозу і т.д.) Належних доказів про необхідність сплати та сплату відповідачем коштів на утримання матері [PERSON] 1952р.н., суду також надано не було. В судовому засіданні, представником відповідача надано суду фотокартки з сімейного альбому відповідача, які на думку суду не мають доказового значення та не являються належними та допустимими доказами у справі. Крім того наявність кредитних зобов'язань в банківській установі у відповідача, на думку суду також не обґрунтовує заперечень на позов, оскільки доказів необхідності взяття кредиту, а також доказів тяжкого матеріального становища у зв'язку з цим, відповідачем суду надано не було. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі викладеного, заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач та його представник як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст.. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку, але позовні вимоги підлягають задоволенню в частині, в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial