Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та після збільшення позовних вимог, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь, за час прострочення з 03 липня 2015 року до 01 лютого 2017 року суму: 36768 грн. 40 коп. відповідно до індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 8473 грн. 48 коп. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що у звязку із зверненням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року до виконання, судом були видані виконавчі листи щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь позивача 172 326 грн. 00 коп. збитків, 6 460 грн. 66 коп. судових витрат. Всього за виконавчим провадженням з боржника стягується 178786,66 грн. Позивач вважає, що ч. 5 ст. 11 ЦК України передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов'язання, правових наслідків, установлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, позивач вважає, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 03 липня 2015 року, яке набрало законної сили, між [PERSON] і [PERSON] виникло грошове зобов'язання, котре не виконується боржником з 03.07.2015 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, представник позивача [PERSON], в уточненій позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача - [PERSON], в судове засідання не зявився надав заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позову заперечує. У письмових запереченнях зазначив, що спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, і тому до них не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Рішенням Орджонікідзевького районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року по справі № 644/11345/14-ц, № провадження 2/644/107/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення суми збитків, відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму збитків у розмірі ринкової вартості вилученої за рішенням суду 1/6 частки квартири № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд,2, в сумі 172326 грн. та судові витрати на загальну суму 6460 грн. 66 коп. В решті позовних вимог відмовлено. На підставі вказаного рішення [PERSON] видані виконавчі листи, які звернуті нею до примусового виконання. З постанов державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] від 23 січня 2017 року та від 02 лютого 2017 року вбачається, що вказане рішення суду виконане в повному обсязі. Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). У звязку з наведеним вище, підстави для задоволення позову відсутні. Даний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759 цс 15. На підставі викладено,

Outcome: dismissed