Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 29 червня 1982 року у відділі РАЦС Биховського райвиконкому Могильовської області, Білорусь, актовий запис № 61. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначила, що 29 червня 1982 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Шлюб як для позивача, так і для відповідача був зареєстрований повторно, дошлюбне прізвище позивач не змінювала. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з 1992 року. Протягом багатьох років вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Сімейно-шлюбні відносини не поновлювали, по теперішній час їх не підтримують, не спілкуються. Вважає, що їхня сім`я припинила своє існування і відновити їхні подружні стосунки неможливо, сім`я розпалась остаточно. Між ними немає спору про розподіл подружнього майна. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився та про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 28 серпня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 20 вересня 2019 року було закрито підготовче провадження та справа призначено до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 29 червня 1982 року у відділі РАЦС Биховського райвиконкому Могильовської області, Білорусь, актовий запис № 61, від сумісного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 61 (а.с. 8). Судом також встановлено, що спільне життя сторін не склалося через причини психологічного характеру, відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, втрату почуття любові. З 1992 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини позивач категорично не бажає, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що їхня родина розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved