Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини- [PERSON] , посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перебувала у відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем. Від сумісних відносин мають дитиниу [PERSON] , [INFO] . Стосунки було припинено у листопаді 2015 рлку, з того часу дитина проживає разом з нею, перебуває на її повному утриманні. Відповідач дитиною не цікавиться, не приймає участі в її вихованні. Аліменти сплачував не вчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується,тому вважає, що вказані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що має бути здійснено в інтересах дитини. Ухвалою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.12.2019 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Іллічівського районног суду м.Маріуполя. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.02.2020 року вказану цивільну справу направлено за підсудність до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області . Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою суду від 27 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Також було виключено з числа третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Приморському району та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки не ухиляється від виконанн батьківських обов`язків та має бажання спілкуватися з дитиною. Зазаначив, що має вади слуху, тому був вимущений шукати роботу у м.Києві. Наголошував на тому, що на стосунки між ним та донькою впливає мати дитини, а саме не дає йому можливості ані побачитись з дитиною, ані зателефонувати їй засобами телефонного зв`язку . Позивач надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що за 5 років відповідач жодного разу не намагався навіть побачити дитину, що можна розцінювати як ухилення від виховання дитни та нехтування своїми обов`язками Позивач та її представник адвокат Мавроді Р.Ф. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення суду аналогічні викладеним у позові, просили їх задовольнити. Також позивачем зазаначено, що відповідач не піклується про дитину, не відвідує її, не переймається її вихованням та духовним і фізичним розвитком, навіть не телефонує дитині. Аліменти не сплачував регулярно, але в подальшому заборгованість сплатив. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду письмові поясненя у відзові на позов. Представник відповідача адвокат Горбачова Г.М. в судовому засіданні пояснила, що відповідлач на цей час перебуває у м.Київі, оскільки за вадами здоров`я лише там зміг найти роботу, оскільки є тимчасово переміщеною особою, не може прибути до суду та просить проводити розгляд справи за його відсутності за участі адвоката. Проти позову відповідач заперечує, зазначає, що не згодний із позбавленням його батьківських прав, дійсно після припинення стосунків із позивачем, позитвач разом з дитиною проживає із своїми батьками у м.Добропілля, тримав зв`язок із батьком позивачки та цікавився життям дитини, позивач перешкоджає спілкуванню з дитиною, не відповідає на його дзвінки. Про рішення суду про стягнення аліментів дізнався випадково, тому виникла заборгованість, яку вже сплатив. Раніше перераховув гроші позивачу, але квитанції не збереглися. Представник Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Також суду надано висновок виконавчого комітету про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не бачили батька з дитиною, лише матір займається донькою. Чи відвідує батько за місцем проживання дитину не знають. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком позивача, пояснив, що відповідач не спілкується із дитиною, не відвідує її, не цікавиться її життям. Останній раз він спілкувався із відповідачем у 2015 року з питання перевезення дитячсого візочку, більше відповідач йому не телефонував. Про випадки перешкоди у спілкуванні відповідача із дитиною з боку матері йому не відомо. . Вислухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 24.11.2015 року. Згідно акту ПП ДРЕС «Південний» №312 від 06.08.2019 року [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складнеого службою у справах дітей Добропільської міської ради від 05.08.2019 року, [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені всі умови для проживання та повноцінного розвитку. З довідки дошкільного навчального закладу № 29 «Джерельце» № 45 від 30.07.2019 року вбачається, що дитина [PERSON] відвідує вказаний заклад з 02.10.2017 року по теперішній час. Дитина проживає разом із матір`ю, яка займається вихованням доньки. Батько дитини не приймає участі у вихованні. Відповідно до розрахунку Приморського ВДВС м.Маріуполя № 55693799/144-31/15374 від 16.07.20019 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 17.07.2019 року складала 21042,97 грн. Відповідно до розрахунку-довідки від 16.09.2020 року станом на 31.08.2020 року заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] перед [PERSON] відсутня. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-165 від 09.10.2020 року , у зв`язку з тим, що [PERSON] не в достатній мірі обґрунтувала причини та підстави, що свідчать про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, зазначено недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідач [PERSON] згідно наданих суду довідки від 15.10.2020 року на обліку у лікаря-психіатора не перебуває, за сертифікатом про проходження профілактичного наркотичного огляду від 22.10.2020 року підстав для призначення опікунства не виявлено, відповідно до довідки МВС від 16.10.2020 року судимостей не має. За довідкою МСЕК [PERSON] є інвалідом 3ї групи. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, посилався на те, що заборгованість по сплаті аліментів він погасив, як тільки дізнався по заборгованість, сплачує аліменти регулярно, від дитини він не відмовляється, має бажання спілкуватися з дитиною. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Разом з цим, враховуючи те, що позбавлення відповідача батьківських прав є виключною мірою сімейно-правового характеру, яка застосовується лише тоді, коли усі інші заходи не дають позитивних результатів, відповідач [PERSON] бажає спілкуватися з дитиною, є внутрішньо-переміщеною особою та зареєстрвоапний у м.Маріуполі, на час розгляду справи за роботою перебуває у м.Київ, сплачує аліменти на утримання дитини, позивачем не надано суду безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки у задовленні позову відмовлено в повному обсязі, то судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed