Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що з відповідачем остання перебуває в шлюбі зареєстрованому 24 листопада 2005 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Від даного шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Її з відповідачем подружнє життя не склалось, через те, що вони різні люди за характерами, у них різні погляди на проблеми сім'ї та побуту, ведення господарства, виховання дітей. Сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, з 2013 року проживають окремо. Відповідач не в повному обсязі виконує покладені на нього обов'язки по утриманню та вихованню дітей. Крім того, вважає, що діти мають проживати разом з нею, оскільки на сьогоднішній день вона з дітьми проживає в квартирі, що належить їй на праві власності, остання виявляє турботу про дітей та забезпечує належні умови проживання та виховання для дітей, а також їх нормальний психологічний та інтелектуальний розвиток. Вона має стабільну оплачувану роботу, достатній дохід. Оскільки відповідач фактично усунувся від своїх батьківських обов»язків, матеріально дітей не забезпечує, вважає, що в інтересах дітей проживати саме з нею, оскільки вона може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку своїх дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своїє довірительки підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, зазначив, що усвідомлює свій обов'язок по утриманню дітей, тому, з урахуванням свого матеріального становища, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісячно. Стосовно розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачкою не заперечував. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, просив в своїй письмовій заяві проводити розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ірпінської міської ради в судове засідання не з'явився, просив в своїй письмовій заяві проводити розгляд справи без його участі та визначити місце проживання малолітніх дітей з позивачем. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що подружжя перебуває в шлюбі зареєстрованому 24 листопада 2005 року в Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1990 (а.с.9). Від спільного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11,12). Шлюбні відносини між подружжям не склались, через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім'ю, ведення господарства, на момент розгляду справи в суді спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем по справі, на даний час малолітні діти сторін по справі проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину. В даний час відповідач проживає окремо від позивача. Малолітні діти проживають спільно з матір'ю, де забезпечуються всім необхідним, умови для виховання, розвитку та проживання дітей відповідають вимогам. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей № 38/3 від 09.02.2016 року, враховуючи інтереси дітей, Служба у справах дітей Ірпінської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю [PERSON] на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ірпінської міської ради. [PERSON] не заперечує проти проживання спільних дітей [PERSON] та [PERSON] разом з мамою (а.с. 39). Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, оскільки в даному випадку є бажання самих дітей, тому у суду є всі підстави для визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. У відповідності Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1455 грн.. Поряд з цим, судом встановлено, що у відповідача по справі не існує будь - яких інших зобов'язань з утримання, стан здоров'я у нього задовільний, він є працездатною особою, а тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власних дітей у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, який є достатнім для забезпечення дитині можливості нормального розвитку. Що ж стосується позовних вимог про стягнення аліментів на кожну дитину в розмірі ? частини до повноліття дітей, то, відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, який вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей щомісячно в розмірі 1/3 частки зі всіх видів доходів відповідача але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial