Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 29.12.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, спільних дітей від шлюбу не мають, сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності, між ними відсутні взаєморозуміння та довіра, зникли почуття любові та взаємоповаги, з серпня 2016 року вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. До суду представником позивача надано письмову заяву щодо розгляду справи без участі позивача, в якій вказано на те, що позивач позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за письмовою згодою представника позивача. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 29.12.2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, копіями паспортів обох сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю позивач не має. Згідно матеріалів справи, позивач зареєстрована [ADDRESS]; за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Рівненській області, відповідач зареєстрований по [ADDRESS]. В матеріалах справи є також копія нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 07.11.2016 року, в якій він не заперечує щодо виїзду його дружини [PERSON] на постійне проживання до Ізраїлю, вказуючи на відсутність між ними майнових та матеріальних претензій. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві представник позивача просить суд залишити позивачу прізвище -[PERSON]. Судові витрати по справі позивач залишає за собою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved