Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, що становить 1500,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.07.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Зазначає, що неповнолітня донька повністю перебуває на її утриманні, оскільки відповідач припинив надавати матеріальну допомогу, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він на даний час не працює, у зв'язку з чим немає можливості сплачувати аліменти в сумі 1500,00 грн. на місяць. Вислухавши думку позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 17.07.2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом №791. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м. Києві сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що 20.07.2015 року між сторонами укладено договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Басенко К.О., відповідно до умов якого торони домовились, що позивачу [PERSON] належить на праві власності автомобіль марки «Форд», д.н. [NUMBER], а відповідачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня донька сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач просила стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, що становить 1500,00 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Обставини на які посилався відповідач, а саме те, що він на даний час не працює та не має стабільного заробітку, не звільняє його від обов'язку утримувати малолітню доньку [PERSON], [INFO], від шлюбу з позивачем та не впливає на розмір аліментів. Слід зазначити, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Вона створюється на підставі шлюбу, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законодавством України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (18 років). Аліменти - це кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір коштів на утримання дитини (аліменти) встановлюється судом. Стягнення аліментів за рішенням суду покладено на органи Державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За аналізом наведених правових норм, суд приходить до висновку, що відповідач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача. Також, слід зазначити, що після розірвання шлюбу відповідно до укладеного 20.07.2015 року договору про поділ спільного майна подружжя, за відповідачем визнано право власності на більшу частину спільного майна подружжя, а отже посилання відповідача на те, що він не забезпечений матеріально є необґрунтованим. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved