Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку, окрім неї, зареєстрований відповідач, [PERSON] , її брат. Проте, у вищевказаному будинку більше 16 років відповідач фактично не проживає та відповідно не бере ніякої участі в його утриманні. Відтак, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом виклику рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у її відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу, згідно свідоцтва про право на спадщину від 21.03.2009 року, зареєстрованому в реєстрі за №1-507, належить будинок [ADDRESS] . З оглянутих записів будинкової книги на вищезгаданий будинок вбачається, що окрім позивача, в ньому також зареєстрована відповідач. З оглянутих актів від 12.06.2020 року, складених комісією Медвежанської сільської ради Дрогобицького району вбачається, що відповідач [PERSON] більше року не проживає в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, цими доказами установлено, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] тривалий час без поважних причин. Згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідач відсутній більш тривалий строк без поважних причин, то його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене та

Outcome: approved