Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою с. Містки, вул. Бічна Шевченка, 3, Пустомитівського району, Львівської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. В будинку зареєстровані її донька та зять. Протягом тривалого часу з 2005 року відповідачі не проживають у будинку, не оплачують за комунальні послуги. Ухвалою від 05.12.2018 року матеріали позовної заяви залишено без руху. Ухвалою від 22.01.2019 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 18.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, однак останній подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені шляхом поміщення оголошення на сайт суду. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання не надав, в силу положень п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в с.Містки, вул. Бічна Шевченка, 3, Пустомитівського району, Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про право вланості на нерухоме майно, виданим 06.06.2008 року на підставі рішення виконкому від 17.09.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №19192847 від 13.06.2008 року. Як вбачається з актів обстеження умов проживання згідно правил паспортного режиму від 28.09.2017 року, 15.02.2018 року, 12.06.2018 року, 22.11.2018 року, складеного дільничим офіцером поліції Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області в присутності понятих, в житловому будинку, який знаходиться в с.Містки, вул. Бічна Шевченка, 3, Пустомитівсього району, Львівської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані у такому, не проживають, особистих речей не виявлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі тривалий час не проживають за адресою [INFO]. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь- яких осіб будь- яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, те, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, що підтверджується матеріалами справи, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 704,80 грн.

Outcome: approved