Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] , позивач, та відповідач, [PERSON] , 27 березня 1993 року зареєстрували шлюб, про що відділом ЗАГСУ Ленінської районної ради м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис №246 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З питання щодо проживання неповнолітньої дитини на момент подачі цього позову спору немає. Дочка проживає разом з позивачем. Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, однак поступово сімейні стосунки між ними почали погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними були відсутні взаєморозуміння та повага, виникло почуття байдужості до життя та проблем один одного. Спільне господарство не ведеться з липня 2019 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2019 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними, відсутнє почуття довіри. Враховуючи всі ці обставини, вважає, що їхня родина фактично розпалася і її відновлення неможливе, шлюб має лише формальний характер, тому що вони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відновити [PERSON] її дошлюбне прізвище [PERSON] . Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача, адвокат Сінцова Т.В. до початку судового засідання надала заяву в якій просить справу слухати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2020 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року сторонам надавався тримісячний строк для примирення, але сторони не примирилися. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис про шлюб №246 від 27.03.1993 року, внесений відділом ЗАГСУ Ленінської районної ради м. Дніпропетровська. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 16.06.2006 року, вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та батьками повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07.02.1994 року. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, з огляду на те, що позивачем зазначено волевиявлення щодо зміни прізвища, суд вважає за необхідне відновити позивачу її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.. Суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги, що сторони після надання судом строку для примирення не примирилися, а також інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved