Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт проживання понад п'яти років однією сім'єю з [PERSON], [INFO], який помер [INFO], визнати її спадкоємцем майна за законом четвертої черги та визнати за нею права власності в порядку спадкування за законом на 14/100 частини квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її найкраща подруга [PERSON], після її смерті залишився проживати її неповнолітній син [PERSON], якому на той час було 15 років. Починаючи з квітня 2006 року [PERSON] проживав разом із нею та її донькою [PERSON] однією сім'єю в її квартирі за адресою: [ADDRESS], вели спільний побут, мали спільні права та обов'язки, до набрання повноліття вона доглядала та виховувала його, допомагала в навчанні, годувала його, а він, в свою чергу виконував певні обов'язки по дому, допомагав прибирати, ходив до магазину за продуктами та виконував іншу чоловічу роботу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно - 14/100 частину квартири [ADDRESS]. Позивач вважає, що має право на частину майна після смерті померлого у зв'язку із тим, що проживала разом зі спадкодавцем більше п'яти років, що є предметом позовних вимог. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову вважаючи його безпідставними та при цьому пояснили, що матеріали справи не містять доказів стосовно того, що позивач та [PERSON] були пов'язані між собою спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Крім того, відсутні в справі інші докази про спільне придбання ними будь-яких речей, необхідних для проживання та ведення спільного господарства, а відповідно позивач не довела факту спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] починаючи з квітня 2006 року по 28.10.2012 року, у зв'язку із чим просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, зібрані та надані сторонами докази, приходить до наступного. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В такому випадку при відкритті спадщини слід довести, що особа проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 43 роки, яка була матір'ю [PERSON] (а.с. 5) На той момент, її сину [PERSON] виповнилося 15 років. Відповідно до витягу з розпорядження №730 від 04.05.2006 року піклувальником над неповнолітнім [PERSON] було призначено його хрещену матір, [PERSON], яка опікувалась ним до повноліття. В спірній квартирі, крім неповнолітнього [PERSON] проживав співмешканець його покійної матері [PERSON], з яким вони продовжували проживали разом та який також опікувався неповнолітнім. [PERSON] навчався в середній школі №148 за місцем свого проживання. Після закінчення школи [PERSON] вступив до Вітцівської Академії перукарського мистецтва, співмешканець матері на той час у спірній квартирі вже не проживав. [PERSON] звернувся до 10-ї Київської державної контори з заявою про прийняття спадщини, про що йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 14/200 частини квартири, яка складається з однієї жилої кімнати, загальною площею - 29,57 кв.м. в тому числі житловою площею - 17,60 кв.м. (57). [INFO] [PERSON] помер у віці 21 рік, про що відділом реєстрації смертей у місті Києві в Книзі зроблено відповідний актовий запис за № 19102 (а.с. 8). Після його смерті залишилося спадкове майно, 14/100 частини квартири - [ADDRESS] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в пояснили, що [PERSON] проживав в сім'ї позивача та фактично перебував на її утриманні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка була опікуном [PERSON] пояснила, що після смерті його матері [PERSON] вона дійсно оформила опікунство над своїм похресником, запропонувала йому проживати у неї, але він відмовився, оскільки на той час разом із ним проживав колишній співмешканець матері, з яким вони вели спільне господарювання, [PERSON] навчався в школі, вона утримувала на нього матеріальну допомогу від держави. Ці кошти [PERSON] не завжди отримував, оскільки ним опікувався співмешканець матері, а пізніше, коли він закінчив школу, то отримав від неї всі кошти, які знаходились на його особовому рахунку, про що надала розписку. Також свідок пояснила, що її діяльність, як опікуна, завжди перевірялася Службою у справах неповнолітніх і ніяких зауважень з цього приводу у неї не було. Пізніше співмешканець матері залишив квартиру, а [PERSON], після закінчення шкоди та вступу до інституту здавав свою квартиру квартирантам, навчаючись у вищому учбовому закладі працював та отримував кошти, тому матеріально ні від кого не залежав. Також свідок не заперечує, що уже в дорослому віці [PERSON] періодично проживав у своїх друзів, знайомих, дівчат, їй було відомо про знайомством з донькою [PERSON] проте ніколи він не говорив, що живе у них постійно та веде спільне господарювання з ними. Про смерть [PERSON] вона дізналась від знайомих, оскільки про його смерть їй не повідомили, як і про його поховання. Ніколи за життя матері та після її смерті вона не чула про позивача та не знала, що вона приймає якусь участь в утриманні покійного [PERSON] і це підтверджено поясненнями [PERSON] Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивач може мати право на четверту чергу спадкування у випадку встановлення факту проживання однією сім'єю із померлим не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Аналізуючи добуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача в судовому засіданні не можуть бути задоволені, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та показами свідка [PERSON] Витребувані судом матеріали з Дніпровського районного центру соціальних служб сім'ї та молоді свідчать про те, що неповнолітній [PERSON] перебував на обліку як особа з числа дітей-сиріт. Згідно акту проживав один, йому запропоновувались консультації юриста, соціального педагога, психолога. З акту №314 від 01.09.2009 року вбачається, що проводилося соціальне інспектування за місцем проживання [PERSON], тобто на той час він проживав у спірній квартирі. Цей факт також спростовує твердження позивача в тій частині, що він після смерті матері почав здавати в аренду свою квартиру та спростовує доданий договір аренди жилого приміщення від 07.01.2007 року, який укладений ТОВ «Ден-Україна» з неповнолітнім [PERSON], якому на той час було 16 років та він не мав права здавати в той час в аренду належне йому житло без відома опікуна та погодження з ним. Таким чином, виходячи з пояснень сторін, свідків вбачається, що неповнолітній не міг проживати до закінчення школи однією сім'єю з позивачем, починаючи з квітня 2006 року, як це передбачено законом, для можливості задоволення позову протягом п'яти років. Позивач в судовому засіданні не заперечує того, що вона ніколи не спілкувалася з опікуном [PERSON], не погоджувала з нею проживання у неї підопічного та не повідомила її про смерть останнього. З наведених вище підстав суд не може в якості доказу спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності подружніх відносин, прийняти вищенаведені факти, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в судовому засіданні, а також показами свідків. Підсумовуючи все наведене вище у своїй сукупності, суд приходить до однозначного висновку про те, що позивачем також не надано і в судовому засіданні не добуто доказів того, що [PERSON] проживала однією сім'єю зі спадкодавцем безперервно на протязі п'яти років до його смерті, а заявлені позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях. Таким чином, системний аналіз наведених вище доказів свідчить про те, що позивачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено того, що вона з [PERSON] проживала однією сім'єю безперервно, протягом п'яти років, тобто в період з квітня 2006. року по 28.10.2012 року, а відповідно в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed