Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві спільної часткової власності належить будівля кафе, розташована за адресою: [ADDRESS] червня 2013 року вона уклала з відповідачем договір оренди нежилого приміщення - ? належних їй часток будівлі кафе, відповідач прийняв це приміщення, але обумовлену договором оренду плату не сплатив, приміщення не повернув. Посилаючись на вимоги ст. 525, 629 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованність по сплаті орендної плати у розмірі 28 575 грн, пеню у розмірі 4000 грн за несвоєчасне повернення нежилого приміщення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання двічі повідомлений рекомендованою поштою, направленою на зареєстровану адресу його місця проживання, що відповідно до частини 5 статті 74 ЦПК України свідчить про те, що судовий виклик вручений йому належним чином. Відповідно до частин 2, 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61. Відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, у зв'язку з неподанням відповідачем до суду заперечень на позовні вимоги та доказів, які би підтверджували їх, відповідач не скористувався своїми правами, встановленими частиною 1 статті 27 ЦПК України, та не виконав свій процесуальний обов'язок, встановлений частиною 2 статті 27 ЦПК України, а тому суд приймає рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 4 статті 169, частини 1 статті 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у них докази, судом встановлені наступні обставини та правовідносини, які випливають із встановлених обставин, а також правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 15 квітня 2010 року приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 656, позивач є співвласником нежилої будівлі кафе, що розташована за адресою: [ADDRESS], їй належить ? частка будівлі. Право власності на будівлю 27 квітня 2010 року зареєстровано КРП «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстраційний номер: 11207548 (а.с. 4-5). У силу частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до договору оренди нежилого приміщення від 13 червня 2013 року, укладеного між сторонами, позивач передала відповідачу в оренду ? належних їй часток будівлі кафе, що складаються з приміщення першого поверху площею 454,9 кв. м. Нежиле приміщення передане строком з 13 червня по 01 жовтня 2013 року, орендна плата склала 5715,00 гривень на місяць, а ціна договору - 20000,00 гривень (а.с. 8, 9). Відповідач прийняв від позивача за договором оренди нежиле приміщення, про що свідчить оригінал акту прийомй-передачі нежилого приміщення від 13 червня 2013 року. Докази сплати орендної плати за договором у матеріалах справи відсутні. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (зокрема, із договорів). Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 759, частини 1 статті 760, частини 1 статті 761, частини 1 статті 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ); право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до статті 793, 795 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі; передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору, з цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором; повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору, з цього моменту договір найму припиняється. Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. У силу статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки в матеріалах справи відсутній акт повернення нежилого приміщення, суд приходить до висновку, що на момент розгляду даної справи договір оренди не припинений, а тому відповідач повинен сплачувати орендну плату й після 01 жовтня 2013 року до моменту повернення нежилого приміщення, переданого йому за договором. Відповідно до статті 611 ЦК України разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. При цьому відповідно до статті 549, частини 1 статті 550, частин 1, 2 статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання; право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання; предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до пункту 2.2. договору у разі припинення договору нежиле приміщення повертається орендарем орендодавцю аналогічно порядку, встановленому договором при переданні нежилого приміщення орендарю - тобто за актом приймання-передачі. Згідно пункту 6.3. договору за порушення строків повернення нежилого приміщення (відповідно до пункту 4.3 - протягом 3 календарних днів після спливу строку дії договору) орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 0,5% від ціни договору за кожен день прострочення. Відповідач обумовлену договором суму орендної плати не сплатив, нежиле приміщення у встановлений договором строк позивачці не повернув, тобто порушив узяті на себе зобов'язання. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачці оренду плату за користування нежилим приміщенням за період з 13 червня по 13 листопада 2013 року у сумі 28575,00 гривень (з розрахунку 5715,00 гривень на місяць), а також виплатити пеню за несвоєчасне повернення нежилого приміщення у розмірі 0,5% від ціни договору (20000,00 гривень) за кожен день прострочення за період з 05 жовтня по 13 листопада 2013 року (40 днів), яка складає 4000,00 гривень. Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення для захисту порушених відповідачем цивільних прав позивача. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved