Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, а саме квартирою №172 у будинку №35 по вул. Садовій в м. Олександрії Кіровоградської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником\~ квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності №595 від 16.09.1994 року та копією технічного паспорту. Відповідачі в даній квартирі значаться зареєстрованими, але не проживають з 2000 року, за комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей в квартирі немає. У позивачки виникла необхідність оформити субсидію на комунальні послуги, а та обставина, що відповідачі зареєстровані в належній їй квартирі не дає їй права скористуватися зазначеними пільгами, суттєво погіршує житлові умови, створює перешкоди в користуванні квартирою в зв'язку з чим вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, порушує її право на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном відповідно до ст. 150 ЖК України. [PERSON] посилається на ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідачі, як члени сімї не користуються житлом, визнати їх втратившими право користування житловим будинком. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились, надали письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечили проти\~винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Зі \~згоди \~позивача \~суд \~ухвалює рішення \~при \~заочному \~розгляді справи, що \~відповідає \~положенням \~ст. 224 \~ЦПК \~України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з \~наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.\~ Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності №595 від 16.09.1994 року та технічного паспорту, позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно акту КП «Житлогосп» №932 від 19.10.2016 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2000 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що з 2000 року відповідачі\~ не проживають в [INFO], що перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їй на праві приватної власності квартирою,\~ відповідно до\~ ст. ст.319, 383 ЦК України.\~\~ Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~ При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2\~ ст. 16 ЦК України. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право\~ на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи\~ відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування\~ спірним житловим приміщенням. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. \~ \~ \~ \~Таким чином, вирішення питання про визнання особи втративши право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved