Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач проживає в належній їй квартирі, але не проживає там та добровільно знятися з реєстрації не бажає. Крім того, він не бере участь в утриманні квартири, не допомагає в оплаті комунальних послуг, а факт його реєстрації не дозволяє їй отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи шляхом оголошення на сайті Судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 26.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І., зареєстрованого реєстрі за №86. Відповідач [PERSON] зареєстрований на постійне місце проживання у належній позивачу квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї за №011690/36-2021 відділу-центру надання адміністративних послуг виконкому Дрогобицької міської ради, проте не проживає у ній. Підтвердженням не проживання без поважних причин відповідача у належній позивачеві квартирі протягом значного часу є складений головою ОСББ «ЖБК «Маяк» Акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 06.09.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, цими доказами установлено, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] тривалий час без поважних причин. Ст.ст. 71, 72 ЖК України передбачають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності без поважних причин шість місяців. Разом з тим згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідач відсутній більш тривалий строк без поважних причин, то його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Так як, відповідача слід визнати втратившим право користування квартирою [ADDRESS] , то зняття його з реєстрації за вищевказаною адресою відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed