Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, який потім уточнювала. В уточненій позовній заяві [PERSON] посилається на те, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року присуджено до стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 600 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак з часу ухвалення рішення судом розмір витрат на утримання дитини значно зріс. Допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування, додаткових витратах відповідач не приймає. У зв`язку з чим просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1500 грн., періодично щомісяця, для оплати навчання. В судовому засіданні представник позивачки та позивачка заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнали частково. Зазначили, що не заперечують проти збільшення розміру аліментів на дитину, однак вважають позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат необґрунтованими, оскільки відповідачем в добровільному порядку було запропоновано позивачці мирову угоду, за якою останній сплачував би на її користь щомісячно 2000 грн., на утримання сина, однак остання відмовилася. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.06.2016 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 10.05.2016 року, і до моменту досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд, серед іншого, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 143цс13 від 05.02.2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини на підставі наданих суду доказів, та визнаних сторонами обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову у заявлених позивачем межах розміру стягнення аліментів, виходячи з наступного. Нормою частини 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», який з 01.07.2019 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 118 грн., та ті обставини, що неповнолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, інші неповнолітні особи на утриманні позивача не перебувають та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, тому в сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 1500 грн., періодично щомісяця, для оплати навчання, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів понесених або майбутніх витрат на дитину, які обумовлюють в розмірі 1500 грн. на місяць. Суд вважає, що додані копії оплачених ліків, канцелярських товарів, оплати за харчування в дитячому садочку, оплати за проведення медичного дослідження, не є належними доказами додаткових щомісячних витрат у розмірі про який зазначає позивач, не викликані особливими тривалими обставинами, а лише являються витратами, пов`язаними з загальним розвитком, забезпеченням дитини, у зв`язку з чим позов в даній частині задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial