Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 06.10.2007 у Червонополянській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що вчинено актовий запис № 05. Від сумісного проживання сторони мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Під час спільного проживання взаємовідносини між подружжям не склалися, оскільки вони мають різні погляди на життя, а тому з травня 2019 року не проживають разом та не підтримують сімейних відносин. За таких обставин [PERSON] вважає, що їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення. Подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому не заперечувала проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні в зв`язку з визнанням позову відповідачем . Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. Подав заяву, в якій позов визнає повністю та не заперечує проти ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у зв`язку з визнанням ним позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. З долучених до позовної заяви письмових доказів, встановлено, що 06 жовтня 2007 року у Червонополянській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, про що вчинено актовий запис №5 ( свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] від 10.07.2019 року, видане Добровеличківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ( а.с. 5 ). Від сумісного проживання подружжя має дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.06.2009, видане Червонополянською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.04.2012 , видане Червонополянською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області) (а.с. 6-7). З пояснень позивача, які викладені в позовній заяві, встановлено, що причиною її звернення до суду з відповідним позовом стали ті обставини, що під час спільного проживання взаємовідносини між подружжям не склалися, оскільки вони втратили взаємопорозуміння та повагу, а тому з травня 2019 року не підтримують сімейних відносин. З поданих сторонами заяв вбачається, що останні не бажають примиритися. Наведені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд доходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу слід задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. В силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 384 ( триста вісімдесят чотири ) гривні 20 копійок. Крім того, судовий збір в сумі 384,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved