Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона постійно проживає в квартирі [ADDRESS]. З відповідачем, [PERSON], позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року по 04 серпня 2010 року. Відповідач був офіційно зареєстрований як постійно проживаючий в вказаній вище квартирі з часу одержання ордеру про право на проживання в квартирі. В червні 2008 року [PERSON], після чергової сварки з позивачем, виїхав з їхньої квартири і поїхав, за свідченням знайомих в місто Київ, де постійно працює. Його точну адресу місця проживання позивач не знає. Відповідач, [PERSON] добровільно, виключно по своїй власній ініціативі забрав свої речі і переїхав в м. Київ. Позивач переконана, що відповідач після свого фактичного переїзду на нове постійне місці проживання, де він проживає і донині, вже не має наміру ні постійно, ні тимчасово проживати в будинку. Реєстрація проживання [PERSON] в будинку позивача породжує для останньої великі незручності, оскільки необхідно сплачувати комунальні платежі за відповідача, а тому просить визнати відповідача особою такою, що втратив право користування житловим приміщення, що розташоване в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити його в повному обсязі. Крім того, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення. 01.12.2016 року позивач через канцелярію суду подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судові засідання не з'явився, повернувся конверт з відміткою «За зазначеною адресою не проживає». Заяв та клопотань не надіслав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із листом про те, що заперечень не має та просить суд розглянути справу без участі представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. Приблизно з 2008 року відповідач у спірній квартирі не проживає, де він проживає на даний час їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. Приблизно в 2008 році відповідач виїхав із спірної квартири, після чого вона його не бачила. Щоб позивач не пускала відповідача до квартири їй не відомо, вважає, що відповідач виїхав з квартири з власної волі. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: с.Розважів Іванківського району Київської області. Як вбачається з листа про надання інформації від 30.11.2016 року, виданого Розважівською сільською радою, ордер №40 від 11.10.2005 року на квартиру [ADDRESS], виданий на гр.[PERSON], який за даною адресою не проживає. Крім нього, за даною адресою зареєстровані - [PERSON] і [PERSON], 2002 року народження, які проживають за даною адресою періодично. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 20 лютого 1996 року Київським міжміським бюро технічної інвентаризації, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Факт не проживання відповідача в спірному будинку підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що вони проживають по сусідству з позивачем та приблизно з 2008 року не бачили в квартирі [ADDRESS] [PERSON]. У відповідності до ст.317 ЦК України - власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається в ст.150 ЖК України власник має право на власний розсуд використовувати житло для власного проживання та проживання інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд та у відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, відповідно до чинного законодавства України і, зокрема, статею 391 Цивільного Кодексу України, передбачається, що власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, маються всі підстави для задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов'язок зі сплати судового збору у сумі 551,20 гривень на відповідача. На підставі викладеного й

Outcome: approved