Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Свої вимоги мотивувала тим, що 28 серпня 2000 року рішенням Московського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача майнової шкоди у розмірі 15252,28 грн., моральної шкоди 5000 грн., судовий збір у розмірі 762,61 грн., а всього на загальну суму 21014,89 грн. Відповідач зазначене рішення суду не виконав, а тому позивач відповідно до вимог ст. 625 ЦК України просить стягнути із відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.08.2000 року по день подання позову у розмірі 44532 грн. та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.08.2000 року по день подання позову у розмірі 11522,97 грн., а також витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.06.2020 року справа була прийнята до свого провадження суддею Голосіївського районного суду Колдіною О.О. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних доказів, без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 серпня 2000 року рішенням Московського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача майнової шкоди у розмірі 15252,28 грн., моральної шкоди 5000 грн., судовий збір у розмірі 762,61 грн., а всього на загальну суму 21014,89 грн. (а.с. 56). На виконання зазначеного рішення від 11.01.2000 року судом було видано виконавчий лист №2-1283/2000 та відкрито виконавче провадження (а.с. 57). Судом встановлено, що рішення Московського районного суду м. Києва від 28 серпня 2000 року на даний час відповідачем не виконано. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.08.2000 року по день подання позову у розмірі 44532 грн. та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 28.08.2000 року по день подання позову у розмірі 11522,97 грн., а також витрати зі сплати судового збору. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем зазначено посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими, їх розмір доведеним, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.

Outcome: approved