Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на виїзд за межі території України у Республіку Польща, Республіку Чехія, Республіку Франція, Федеративну Республіку Німеччина, Арабську Республіку Єгипет, Республіку Туреччина в супроводі матері [PERSON] з 19.05.2019 по 30.06.2022. В обґрунтування позову покликається на те, що 17.05.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . У сім`ї склались погані взаємовідносини і шлюб фактично розпався, а тому звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. У серпні 2018 року дочці [PERSON] виповнилось шість років і, відповідно, у неї закінчилась відпустка по догляду за дитиною до шести років, а тому змушена була шукати роботу. У м. Дрогобичі та Дрогобицькому районі вакансій не знайшла, тому виїхала на місце праці в республіку Польща, де працювала до квітня місяця цього року. На роботі зарекомендувала себе з позитивної сторони і, відповідно, оформляє документи на тимчасовий побут в Республіці Польща терміном на три роки. Працевлаштована в с. Реклін, 44, Польща і за цією адресою отримала дозвіл на проживання разом з дітьми. Дирекція школи, зазначеного села, не заперечує щодо навчання дітей саме у їхній школі з травня 2019. Заробітна плата дозволяє утримувати дітей та винаймати житло. Зазначає, що відповідач також працевлаштований офіційно в Республіці Польща, а тому залишити дітей в Україні немає з ким. Дозвіл на перебування в Республіці Польща надано терміном на три роки, а відповідно такий необхідний на виїзд дітей за кордон. Діти будуть навчатись у спеціалізованій школі з вивчення польської мови. Планує на канікулах приїжджати в Україну до батьків. Крім цього, бажає оздоровити дітей в Туреччині, Єгипті, Іспанії, Чехії, Німеччині та інших країнах Євросоюзу і здійснити культурно - освітні екскурсії у даних країнах. Відповідач категорично відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за межі України, а тому звернулась з даним позовом в суд. Ухвалою суду від 18.04.2019 дану справу прийнято до розгляду та призначено спрощене провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що не забороняє відповідачу бачитись з дітьми, тим більше, що він також працевлаштований у Республіці Польща і проживає на відстані 120 км від неї, що дає змогу їм бачитись та забирати дітей на вихідні. ЇЇ батькам більше 70 років і останній рік діти проживали з ними. Син розповідає, що боїться їхати в село, так як бабця тисне на нього, постійно свариться. Діти не бажають проживати з бабусею та дідусем, а бажають їхати з нею за кордон. Зазначає, що якщо діти захочуть повернутись додому, то вона не заперечуватиме. Запевнила, що за місцем її реєстрації в Польщі є належні умови для проживання дітей та їхнього навчання. У республіці Чехія проживає її сестра, яка уклала шлюб з громадянином цієї держави і запрошує їх з дітьми до себе погостювати. У Єгипет та [PERSON] вона планує поїхати з дітьми на відпочинок до моря. Оскільки вона проживає неподалік кордону Німеччини, має намір відвезти дітей у Францію та Німеччину на екскурсію. З наведених підстав просить задоволити позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Ловінська С.С. у судовому засіданні позов підтримала та просить його задоволити. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги заперечив. Пояснив, що не бажає давати дозвіл на виїзд дітей за кордон у супроводі матері, оскільки не впевнений у мужчині, з яким проживає позивач у Польщі. Він на даний час проживає в с. Грушів Дрогобицького району. Певний період працював у Республіці Польща і при потребі повернеться туди ще на роботу. За час його відсутності діти проживали з батьками позивача в с. Тинів Дрогобицького району. Якщо діти залишаться в Україні, то будуть проживати в с.Тинів з батьками позивача і продовжувати там навчання, а на канікулах будуть у с. Грушів, при умові, що він не поїде на роботу за межі України. Не заперечив, що у нього, будучи на роботі в Польщі чи навіть перебуваючи в Україні, буде можливість приїжджати до позивачки та дітей, у разі їхнього перебування у цій країні, чи забирати їх до себе на вихідні. На прохання позивачки надати дозвіл на виїзд дітей за кордон він добровільно погоджувався надати такий лише на два місяці. Представник третьої особи служби у справах дітей Дрогобицької районного державної адміністрації - Равриш Н.Є. у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд надав їм правову оцінку, та вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 17.05.2007 зареєструвати шлюб у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 194. Прізвище дружини визначено, як « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії трудового договору № 3/02/2019, укладеного 31.03.2019 між спеціальним господарством [PERSON] та [PERSON] , остання працевлаштована у даному господарстві по 30.04.2019. Переклад договору посвідчено з польської мови на українську перекладачем [PERSON] . З довідки, виданої дирекцією Базової середньої школи ім. Великопольських повстанців в Седльці Великопольського воєводства вбачається, що учні: [PERSON] ( І клас) і [PERSON] [PERSON] ( VІ клас) - будуть зараховані до списку учнів їхньої школи з дня, задекларованого батьком, тобто близько 15 травня 2019 року. Переклад договору посвідчено з польської мови на українську перекладачем Николишин Андрієм. З довідки про реєстрацію тимчасового проживання, виданої 14.02.2019 [PERSON] , Республіка Польща вбчається, що [PERSON] , [INFO] , з 14.02.2018 по 07.05.2019 зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Отже, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, проте, судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дітей за межі України та перебування у Республіці Польща (з можливістю навчання), Республіці Чехія, Республіці Франція, Федеративній Республіці Німеччина, Арабській Республіці Єгипет, Республіці Туреччина ( з метою подорожей та оздоровлення). У даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон малолітніх дітей буде відповідати їх інтересам та буде доцільним. Водночас, суд враховує, що безпека дітей гарантуватиметься супроводом матері. Доводи відповідача, який заперечував проти виїзду дітей за кордон, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд, враховуючи приблизний термін навчання дітей, дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог частково, а саме, надання дозволу на строк по 30.06.2020 року.

Outcome: approved