Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що 18 червня 1977 року вона, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія № [NUMBER] від 18 червня 1977 року виданим РАГС Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис № 587. За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти подружжя було придбано та добудовано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по [ADDRESS] загальною площею 510 кв.м., житловою площею 134,6 кв.м. та підсобною 376,1 кв.м., до яких входять: А- будинок, площею 129,9 кв.м.; а сіни, площею 15,6 кв.м.; козирок, площею 1,0 кв.м.; козирок, площею 1,0 кв.м.; ганок, площею 1,0 кв.м.; пд підвал, площею 129,9 кв.м.; мс мансарда, площею 63,4 кв.м.; А1 нежила прибудова, площею 85,6 кв.м.; пд підвал, площею 123 кв.м.; мс мансарда, площею 63,5 кв.м.; Б сарай, площею 38,5 кв.м.; В лазня, площею 28,9 кв.м.; Г навіс, площею 17,0 кв.м.; Д навіс, площею 11,0 кв.м.; Бас басейн, площею 1,0 кв.м.; зя зливна яма, площею 1,0 кв.м.; №1 хвіртка, площею 2,4 кв.м.; №2 ворота, площею 8,4 кв.м.; №3 огорожа, площею 32,9 кв.м.; цоколь, площею 26,3 кв.м.; №4 огорожа, площею 49,9 кв.м.; №5 огорожа, площею 130 кв.м.; №6 ворота, площею 9,0 кв.м.; І1 мостіння, площею 164,5 кв.м.; І мостіння, площею 120 кв.м. Вищевказаний житловий будинок було прийнято в експлуатацію, що підтверджується актом державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, затвердженого рішенням Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №20 від 20.03.2002 року. Так, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок (домоволодіння) виданого 08 квітня 2002 року керуючим справами Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цілий житловий будинок розташований по [ADDRESS] належить [PERSON] . У технічному паспорті від 21.03.2001 року складеного начальником Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] вказано, що власником усього домоволодіння є [PERSON] . У реєстраційному написі на правовстановлюючий документ виданого начальником Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» [PERSON] . зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на праві приватної (спільної) власності за [PERSON] та записане в реєстрову книгу №3 за реєстровим № 674 від 08 квітня 2002 року. Вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами було придбано та добудовано за спільні кошти під час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 079867 від 15.07.2003 року виданого Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів, вказана земельна ділянка з кадастровим номером 1221481000020030001, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить [PERSON] на підставі рішення ІІ сесії ХХІV скликання Олександрівської сільської ради від 10.06.2002 року № ІІ-ХХІV. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (чинній в момент набуття права власності на земельну ділянку) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. У зв`язку із тим, що між ними погіршилися сімейні відносини, та у зв`язку з тим, що [PERSON] добровільно не бажає поділити домоволодіння, між ними виник спір з приводу неможливості спільного користування вказаним майном та неможливості вирішення питання поділу його між ними в позасудовому порядку, вона змушена звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою для захисту своїх майнових та немайнових прав. Просить суд визнати житловий будинок з господарськими спорудами №31, загальною площею [ADDRESS] . [ADDRESS] ., житловою площею 134,6 кв.м. та підсобною 376,1 [ADDRESS] . [ADDRESS] ., що розташоване за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1650 га, кадастровий номер 1221481000020030001, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частку житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 510 кв.м., житловою площею 134,6 кв.м. та підсобною 376,1 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1650 га, кадастровий номер 1221481000020030001, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою по [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 13.09.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження і по справі призначено підготовче засідання. У відкритому підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав про що надав письмову заяву про визнання позову. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 18 червня 1977 року сторонами було укладено шлюб. Шлюб між сторонами не розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто: -житловий будинок\~з господарськими\~спорудами,\~що розташовані\~по [ADDRESS] загальною\~площею 510\~кв.м.,\~житловою площею\~134,6\~кв.м.\~та підсобною\~376,1\~кв.м.,\~до яких\~входять:\~А-\~будинок,\~площею 129,9\~кв.м.;\~а \~сіни,\~площею 15,6\~кв.м.;\~козирок,\~площею 1,0\~кв.м.;\~козирок,\~площею 1,0\~кв.м.;\~ганок,\~площею 1,0\~кв.м.;\~пд \~підвал,\~площею 129,9\~кв.м.;\~мс \~мансарда,\~площею 63,4\~кв.м.;\~А1\~ нежила\~прибудова,\~площею 85,6\~кв.м.;\~пд \~підвал,\~площею 123\~кв.м.;\~мс \~мансарда,\~площею 63,5\~кв.м.;\~Б \~сарай,\~площею 38,5\~кв.м.;\~В \~лазня,\~площею 28,9\~кв.м.;\~Г \~навіс,\~площею 17,0\~кв.м.;\~Д \~навіс,\~площею 11,0\~кв.м.;\~Бас \~басейн,\~площею 1,0\~кв.м.;\~зя \~зливна яма,\~площею 1,0\~кв.м.;\~№1\~ хвіртка,\~площею 2,4\~кв.м.;\~№2\~ ворота,\~площею 8,4\~кв.м.;\~№3\~ огорожа,\~площею 32,9\~кв.м.;\~цоколь,\~площею 26,3\~кв.м.;\~№4\~ огорожа,\~площею 49,9\~кв.м.;\~№5\~ огорожа,\~площею 130\~кв.м.;\~№6\~ ворота,\~площею 9,0\~кв.м.;\~І1\~ мостіння,\~площею 164,5\~кв.м.; І мостіння, площею 120 кв.м., право власності зареєстровано за [PERSON] [INFO] КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга №3, реєстровий №674. -земельну ділянку, площею 0,1650 га, кадастровий номер 1221481000020030001, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою по [ADDRESS] , яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 079867 від 15.07.2003 року виданого Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів, вказана земельна ділянка з кадастровим номером 1221481000020030001, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить [PERSON] на підставі рішення ІІ сесії ХХІV скликання Олександрівської сільської ради від 10.06.2002 року № ІІ-ХХІV. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст.\~60\~СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна суд виходить із того, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та часки кожного з подружжя в спільному майні, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.\~65\~СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст.\~71\~Сімейного кодексу\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та має бути поділене між подружжям в судовому порядку. Згідно п. 1 ст. 2 ч. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст.\~368\~ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивачем підтверджено, що спірне майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, набуте сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. В зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 971,49 грн. (1942,99 грн. х 50%). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved