Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарсько- побутовими будівлями та спорудами №93 по вулиці Миру (Калініна) у селі Мошорине Знам'янського району Кіровоградської області. Свої вимоги обгрунтувала тим, що влітку 2006 року домовилася з [PERSON] про придбання належного їй на праві власності будинку №93 по вулиці Калініна у селі Мошорине Знамянського району Кіровоградської області. Отримавши кошти за будинок [PERSON] виселилася з нього, а вона вселилася та почала в ньому проживати. У нотаріальному порядку договір купівлі- продажу вони не оформляли, оскільки на будинок були відсутні правовстановлюючі документи. Таким чином вона з липня 2006 року по теперішній час проживає в [INFO]. Самостійно проводить заходи щодо поліпшення та утримання житлового приміщення, сплачує комунальні послуги та підтримує будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами у справному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито, володіє вказаним нерухомим майном понад 10 років. Фінансових чи інших претензій щодо проживання чи володіння вищевказаним житловим будинком з боку Мошоринської сільської ради Знамянського району Кіровогардської області чи інших громадян не має. Рідня [PERSON] також не має ніяких претензій до неї з приводу вказаного будинку. Позивач як і його представник у судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, в яких позовні вимоги визнають у повному обсязі і просять розглядати справу без їх присутності. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, оглянувши інвентарну справу №640, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON], померла 03 серпня 2006 року (а.с. 37). Довідка Мошоринської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області від 18 жовтня 2016 року, свідчить про те, що відповідно до погосподарської книги №17 за 2006-2010 роки Мошоринської сільської ради власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: село Мошорине Знам'янського району Кіровоградськоїх області, вулиця Миру (колишня Калініна),93 була [PERSON], 1929 року нароження, яка померла 02 серпня 2006 року (а.с. 18). З Інфораційної довідки зі Спакового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON], яка помрела 02 серпня 2006 року, у Знам'янській міській нотаріальній конторі 20 березня 2010 року зведено спрадкову справу №140/210 (а.с. 29). З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття її спадщини звернулися її сини [PERSON], [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину вони не отримували (а.с.39 -46). З наданої Мошоринською сільською радою довідки від 15 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON] з 1997 року на день смерті проживала та була зареєстрована одна по вулиці Миру (Калініна), 93 в селі Мошорине Знам'янського району Кіровоградської області. Заповіт від її імені не складався (а.с. 33). У довідці - характеристиці на домоволодіння, що видана Знам'янським міжміським комунальним підприємства «Бюро технічної інвентарізації», зазначено, що згідно з довідкою №2088 від 18 жовтня 2016 року виданою виконавчим комітетом Мошоринської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області на підставі погосподарської книги №17 за 2006 -2010 роки Мошоринської сільської ради, власником житлового будинку №93 по вулиці Миру в селі Мошорине Знам'янського району Кіровоградської області є [PERSON]. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами було побудовано останньою у 1961 році, але на той час не прийнято в експлуатацію, правовстановлюючий документ на нього не видавався (а.с.13). За замовленням позивача на вказаний будинок заведено інвентарну справу та виготовлено технічний паспорт, за даними яких спірний будинок, не є самочинним і придатний для проживання (а.с. 8-12). Інформація стосовно обмежень, обтяжень, відчужень на будинок відсутня. За нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з п.13 вказаної постанови Пленуму ВССУ можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном - житловим будинком №93 по провулку Миру (Калініна) в селі Мошорине і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного та

Outcome: approved