Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідач про збільшення розміру аліментів, в якій зазначає, що 31.01.2013 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини відповідного віку. Розмір аліментів в 1000 грн. щомісячно, було визначено з урахуванням того, що відповідач офіційно не був працевлаштований. На сьогоднішній день матеріальний стан відповідача змінено й він офіційно працює електрослюсарем підземним у ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», ШУ «Дніпровське» шахта «Дніпровська». Позивач зазначає, що аліменти на користь третіх осіб відповідач не сплачує, в той же час його матеріальне становище покращено, бо на момент стягнення аліментів він не мав постійного регулярного доходу, а тому вважає, що є всі підстави для збільшення розміру аліментів. У звязку з чим, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] з 1000 грн. до 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що дійсно вона має дитину [PERSON], батьком якого є відповідач, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., однак систематично не сплачував аліменти, тільки після її звернення до поліції щодо не сплати відповідачем аліментів, відповідач сплатив їй 50 грн., щоб не було кримінальної відповідальності та працевлаштувався на роботу, в нього змінилося матеріальне становище, він має регулярний дохід, а тому може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку, замість твердої грошової суми у розмірі 1000 грн. Також відповідач має заборгованість по аліментам в розмірі більше 30000 грн., але перед влаштуванням на роботу відповідач сплатив їй заборгованість по аліментам в розмірі 8200 грн.. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та пояснила, що у відповідача змінено матеріальний стан, оскільки він працевлаштований та отримує заробітну плату, має заборгованість по аліментам, позивачу важко утримувати дитину на 1000 грн. та розподілити дані кошти, крім того відповідач отримав за чотири місяці заробітну плату у розмірі 29125 грн.. Посилання відповідача на те, що він утримує дитину, в підтвердження чого надав копії чеків, білетів з цирку, гарантійних талонів не підтверджують те, що саме відповідач купував ці товари, зазначені в чеках, оскільки чеки можливо взяти в будь-якому магазині та скільки завгодно, крім того в них не вказано, що саме вони використані на дану дитину, також дитина 6 років не палить, чеки зібрані за період з 2013 по 2016 роки, тобто за період, який не стосується меж позовних вимог, а тому чеки не можуть буди доказами щодо утримання дитини. Окрім того, посилання відповідача на те, що він хворіє та потребує проходження обстеження, не звільняє його від обовязку утримувати дитину. При влаштуванні на роботу він проходив обстеження, та якби він дійсно хворів та ті хвороби, які не дозволяли йому виконувати підземні роботи, дійсно існували, його б не взяли на роботу. Зміна розміру аліментів ні як не потягне за собою погіршення для відповідача щодо його лікування, оскільки в нього після стягнення аліментів залишиться 75 відсотків його доходу. Відповідач умисно ухиляється від утримання дитини, це підтверджується тим, що попереднє рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн., з яким він був не згоден, оскаржував в апеляційній інстанції. А тому вважає, що є всі підстави для збільшення розміру аліментів з 1000 грн. до 1/4 частини, оскільки відповідач працевлаштований та має постійний дохід. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що в нього дійсно є дитина [PERSON], на користь якого він сплачує аліменти, він тричі на тиждень забирає дитину до себе додому та утримує його, забезпечив його планшетом, дарує подарунки, купує одяг, купу іграшок, самокат, возить дитину до цирку. Він працює, але на руки отримує малу заробітну плату в розмірі 3000 грн.. Вважає, що аліменти, це будь-яка допомога, яку він має можливості надавати. Він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини, оскільки він хворіє, проходить обстеження два рази на рік, також йому необхідно сплачувати за комунальні послуги, з нього в примусовому порядку стягується недоїмка по податковим зобовязанням, три рази на тиждень у нього перебуває дитина, яку він утримує, купує продукти харчування, одяг, іграшки. Він раніше працював і працює і зараз, однак в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, від якої він не ухиляється, він згоден сплачувати аліменти, але в розмірі 1/6 частини з дня винесення рішення суду. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач та відповідач знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.10.2012 року, що підтверджується рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 29.10.2012 року (а.с. 9-10). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 274384, виданого 13 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 5). На підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31.01.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини відповідного віку, починаючи з 21.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19-20). З розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 440/3035, виданим 31.01.2013 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн. відповідач [PERSON] станом на 01.09.2016 року має заборгованість по аліментам в розмірі 33664,14 грн. (а.с. 68). [PERSON] працює у ВСП ШУ «Дніпровське» електрослюсарем підземним та отримує в середньому на місяць заробітну плату в розмірі 7281 грн., що підтверджується довідками № 3703 від 23.05.2017 року, б/н від 23.05.2017 року, виданих ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 69, 72). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України покладено обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно правових позицій, викладених у п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна правова позицію зазначена Верховним судом України у справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року, де зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). А тому, суд вважає, що при збільшенні розміру аліментів застосовується не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Дослідивши докази відповідача, суд встановив, що вони не можуть бути підставою для часткового задоволення позову, оскільки вони не спростовують доводів позивача щодо зміни матеріального становища відповідача. Крім того, посилання відповідача про те, що він утримує дитину відповідно до наданих копій чеків на придбання продуктових товарів за період з 2013 року по 2017 рік, гарантійного талону на придбання телефону, ігри Енгрі-Берс, квитків у цирк, судом не беруться до уваги, оскільки з наданих копії не вбачається кому саме придбані дані товари. З рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 168 від 12.06.2013 року, встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі його письмової заяви встановлено графік спілкування з дитиною [PERSON], [INFO] (а.с. 31). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Крім того, згідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. А тому, посилання відповідача на акт від 10.05.2017 року, про те, що він забирає дитину на три дні в тиждень та утримує її, не є підставою, для часткового задоволення позову, оскільки, це суперечить рішенню виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 168 від 12.06.2013 року, а також в силу ст.ст. 141, 150 СК України він має такі ж права як і позивач щодо виховання дитини. Крім того, посилання відповідача, на те, що він має заборгованість зі сплати єдиного внеску, податкових зобовязань, по сплаті комунальних послуг, судом не береться до уваги, оскільки відповідач є працездатний, інвалідом не являється, а тому у нього відсутні підстави, що забороняли йому працювати та сплачувати заборгованість. Також, посилання відповідача на стан його здоровя не звільняє його від обовязку утримувати дитину, стягнення аліментів в частці його доходів замість твердої грошової суму не порушують ніяким чином його прав як батька. Постановляючи рішення, суд врахував положення п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. В зв'язку з тим, що матеріальний стан відповідача змінився, він має постійний, регулярний дохід, що дозволяє відповідачу сплачувати аліменти не в твердій грошовій сумі, а в частці, розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років станом на день ухвалення судового рішення становить 1777\~грн., що більше ніж 1000 грн. стягнутих аліментів з відповідача, а тому суд вважає за необхідне збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] з 1000 грн. до 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Зазначене вище не позбавляє відповідача в подальшому при зміні обставин, передбачених\~ст. 192 СК України\~звернутись до суду про зміну розміру аліментів. У звязку з тим, що питання щодо стягнення судового збору стороною позивача не ставилося та остання не наполягала на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не вирішує.

Outcome: partial