Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на автомобіль марки «ВАЗ 21104-11001», 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зняти з автомобіля арешт та будь-які обмеження, стверджуючи, що 30 вересня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON], який діяв на підставі довіреності, наданої [PERSON] від імені [PERSON], посвідченої 26.09.2010 року нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №10271, був укладений договір купівлі-продажу вище вказаного автомобіля та складено акт прийому передачі від 30.09.2010 року, за умовами якого відповідач передав позивачу автомобіль, отримавши за нього грошові кошти у сумі 45000 грн., тобто право власності на спірний автомобіль виникло у позивача саме 30.09.2010 року. Проте, реалізувати своє право власності на автомобіль позивач не в змозі, оскільки, як стало їй відомо, на спірний автомобіль відділом ДВС Калинівського районного управління юстиції Вінницької області накладено арешт. Вказані вище обставини позбавили позивача права в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися належним їй автомобілем, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, просить розглянути справу без його участі. Представник третьої особи до судового засідання неодноразово не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належав автомобіль марки «ВАЗ 21104-11001», 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який довіреністю від 12.08.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON], реєстр №509, уповноважив [PERSON] розпоряджатися вище вказаним автомобілем, в свою чергу [PERSON] довіреністю, посвідченою 26.09.2010 року нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №10271, уповноважив [PERSON] розпоряджатися з правом продажу спірним автомобілем, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного автомобіля від 30.09.2010 року, згідно якого відповідач продав, а позивач придбала автомобіль за 45000 грн. і по акту прийому-передачі від 30.09.2010 року відповідач передав, а позивач прийняла автомобіль, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто, право власності на спірний автомобіль виникло у позивача саме 30.09.2010 року. При цьому, те що позивач не здійснила державної реєстрації автомобіля на своє ім'я не впливає на її право власності. Крім того, законодавство України не містить жодної вказівки власне на реєстрацію права власності на транспортні засоби, а лише говорить про державну реєстрацію самих транспортних засобів. Як встановлено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно та про звільнення майна з-під арешту, тому суд вважає правомірною вимогу позивача про звільнення вище вказаного автомобілю з-під арешту. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, набула право власності на автомобіль на законних підставах, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом і має законне право володіти, користуватися, розпоряджатися вище вказаним автомобілем. На підставі викладеного,

Outcome: approved