Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Вказала, що з червня 2007 року проживає у будинку, який знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Знамянський район, село Дмитрівка, вулиця Кільцева,87. У вказаному будинку вона поселилася, так як працює поряд у Фермерському господарстві. Нещодавно, у Знамянському міжміському комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» та у Дмитрівській сільській раді довідалася, що будинок належав [PERSON], яка зі слів працівників Дмитрівської сільської ради померла. У будинку вона знайшла копію договору купівлі продажу домоволодіння №1106 від 07 квітня 1961 року, в якому вказано, що громадянин [PERSON] продав вказаний будинок [PERSON] Спадкоємців на вищевказаний будинок немає і до Знамянської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття у спадок цього будинку ніхто не звертався. Проживаючи у вказаному будинку понад десяти років, вона сплачувала комунальні послуги, робила капітальний та локальний ремонт будинку та подвіря. Так як ніяких відомостей про власників даного житлового будинку не надходило, згодом вирішила узаконити право власності на нього. З цього приводу зверталася до Знамянського міжміського комунального підприємства ««Бюро технічної інвентаризації» з приводу оформлення правовстановлюючих документів на будинок, однак їй там повідомили, що будинок не зареєстрований. За таких обставин вважає, що оскільки добросовісно та відкрито заволоділа чужим майном і безперервно володіє ним протягом десяти років, то набула на нього право власності за набувальною давністю. Таким чином просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вулиці Кільцева, в селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, за №87, за набувальною давністю. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що в дійсності в будинку, на який наразі просить визнати за нею право власності за набувальною давністю, з червня 2007 року проживала як квартиронаймач за домовленістю та зі згоди власника будинку [PERSON] Проживала у будинку разом з останньою, доглядала її та сплачувала комунальні послуги. Після смерті [PERSON] домовилася з її дочкою [PERSON] про продаж їй цього будинку, про що було складено відповідну розписку. З тих пір домоволодінням користується повноправно. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, вказала, що претензій до [PERSON] не має. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши Інвентарну справу №3810 на будинок №87, розташований по вулиці Кільцева в селі Дмитрівка, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За даними паспорта позивач [PERSON] зареєстрована [INFO] (а.с.5). Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 18 жовтня 2017 року, [PERSON] з червня 2007 року проживала без реєстрації та облікування, як квартиронаймач, за адресою: вулиця Кільцева,87 село Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, а з 20 вересня 2011 року по даний час відповідно до погосподарського обліку обліковується та проживає без реєстрації за вказаною адресою. Даний будинок [PERSON] придбала без нотаріального оформлення (по розписці) 20 вересня 2011 року (а.с. 6). Наявна в матеріалах справи копія договору купівлі - продажу свідчить про те, що 07 квітня 1961 року житловий будинок по вулиці Кільцева в селі Дмитрівка за №87 у [PERSON] купив [PERSON] Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований за реєстром №1106 (а.с.7-8). У довідці Знамянського міжміського комунального підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» від 16 липня 2017 року зазначено, що житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: село Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, вулиця Кільцева, 87, станом на 01 січня 2013 року і на даний час по БТІ не зареєстрований (технічна документація відсутня). Відповідно до записів погосподарської книги Дмитрівської сільської ради, затвердженій рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 18 квітня 1988 року №37 вказане нерухоме майно належить [PERSON] (а.с. 9). Як свідчить довідка Дмитрівської сільської ради від 01 грудня 2017 року, колишніми господарями житлового будинку по вулиці Кільцева,87 в селі Дмитрівка були [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). [PERSON], помер 09 грудня 1979 року в селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області (а.с.26,27), а [PERSON] померла 16 вересня 2011 року також в селі Дмитрівка (а.с. 24,25). Відповідно до довідок Дмитрівської сільської ради від 22 січня 2018 року та від 31січня 2018 року, на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована разом з дочкою [PERSON] по вулиці Шкільна, 10 в селі Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. Після смерті [PERSON], [PERSON] як спадкоємець першої черги розпорядилася майном матері, а саме будинок №87, що по вулиці Кільцева в селі Дмитрівка продала [PERSON] З червня 2007 року по теперішній час будинком користується [PERSON] При цьому, з 2006 року по теперішній час відповідно до погосподарського обліку сільської ради, будинок обліковується за [PERSON] (а.с.70,73,74). З матеріалів спадкової справи №3/2012, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що з заявою про прийняття її спадщини звернулася [PERSON] та вказала, що на день смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого по вулиці Кільцева. 87 в селі Дмитрівка. Свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок остання не отримувала. Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право власності на будинок нотаріусом не виносилася (а.с. 80-86). Також до матеріалів справи долучено розписку, датовану 20 вересня 2011 року, в якій зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 15000 грн. за проданий будинок розташований по вулиці Кільцева, 87 в селі Дмитрівка Знамянського району. До [PERSON] претензій не має і в подальшому мати не буде. Крім цього, у цій же розписці [PERSON] вказала, що віддала кошти в сумі 15000 грн. за придбаний нею будинок за адресою: село Дмитрівка, свулиця Кільцева, 87 - [PERSON], яка є спадкоємицею цього будинку (а.с.56). На вказаний житловий будинок за замовленням [PERSON] виготовлено технічний паспорт. (а.с.10-12). Положеннями ст.41 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, та ст.321 ЦК України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено. Норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Виходячи з положень ст.344 ЦК України застосування набувальної давності передбачає відсутність підстави для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. В судовому засіданні з пояснень позивача, досліджених доказів та предмету позову судом встановлено, що позивач з червня 2007 року проживала в будинку №87, що по вулиці Кільцева в селі Дмитрівка, зі згоди його власника [PERSON], яка померла 16 вересня 2011 року. У подальшому вказаний будинок позивач придбала за розпискою у дочки [PERSON] [PERSON], яка прийнявши у встановленому законом порядку спадщину матері, своїх спадкових прав на неї не оформила. З огляду на встановлені судом обставини мова про добросовісність заволодіння чужим майном і про безтитульність цього майна та правовідносин, повязаних з ним, іти не може. Посилання позивача на проживання в спірному будинку зі згоди його власника та на розписку про його купівлю-продаж у спадкоємця власника, як доказ добросовісного заволодіння цим майном, не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України. Отже, обраний позивачем спосіб захисту права цивільного шляхом визнання права власності за набувальною давністю є помилковим, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем виходячи з положень ст. 263 ЦПК України, за якою рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, враховуючи, що в даному випадку визнання позову суперечить закону. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати, суд залишає по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed