Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2019 року, я придбала квартиру [ADDRESS] . За умовами Договору продавець зобов`язався добровільно зняти з реєстрації осіб, зареєстрованих у даній квартирі в строк до 10.03.2019 року. Проте умови Договору у даній частині виконаними не були та на даний час у спірній квартирі залишається зареєстрованим член родини колишнього власника - відповідач [PERSON] Реєстрація відповідача порушує її права власника майна та призводить до здійснення оплати комунальних послуг у завищеному розмірі. Добровільно відповідач знятися з місця своєї реєстрації не бажає, будь-яких його речей в квартирі немає, оплату за користування житлом він не здійснює. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] ., шляхом позбавлення [PERSON] права користування квартирою. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 32). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, зареєстрованого в реєстрі за № 291, [PERSON] передав (продав), а [PERSON] прийняла (купила) квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Таким чином, [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 158363704 (а.с. 10). Згідно п. 5.2. вищевказаного Договору купівлі-продажу від 04.03.2019 року продавець зобов`язався передати об`єкт нерухомості, у стані який був на момент укладення даного договору, та ключі від вхідних дверей покупцю, сплатити за комунальні послуги, послуги зв`язку та зняти з реєстрації місця постійного проживання [PERSON] , що зареєстрований за адресою відчужуваної нерухомості до 10.03.2019 року. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 41786 від 11.03.2019 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Отже, судом достовірно встановлено, що продавцем за Договором купівлі-продажу від 04.03.2019 року [PERSON] не виконано умови п. 5.2. даного договору у повній мірі, оскільки відповідач [PERSON] , [INFO] станом на 11.03.2019 року залишається зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства у їхньому взаємозв`язку слід зробити висновок, що власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Як встановлено судом під час розгляду даної справи, відповідач [PERSON] є членом сім`ї попереднього власника спірної квартири та не являється членом сім`ї позивачки [PERSON] . Доказів іншого суду під час розгляду даної справи надано не було. З вищевикладеного слідує, що факт реєстрації та проживання [PERSON] у спірному житлі, порушує права [PERSON] як власника житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом позбавлення права її користуванням підлягають до задоволення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., а тому вказані витрати слід відшкодувати останній за рахунок відповідача. На підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved