Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілова Тетяна Миколаївна, [PERSON] , у якому просить суд встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] з 2005 року і по час відкриття спадщини до [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що [INFO] у віці 61 рік померла [PERSON] , яка проживала у власному житлі - квартирі [ADDRESS] , де і була зареєстрована. Квартира приватизована. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Покійною заповіту не складалося. На підставі поданих заяв про прийняття спадщини П`ятою львівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №64914243. Заявник [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 18 листопада 2019 року. Стверджує, що з початку 2005 року і до смерті [PERSON] заявник [PERSON] проживала з нею однією сім`єю. Вказує на те, що доглядала за її мамою. Після того, як [INFO] померла мати [PERSON] , остання потребувала як моральної, так і матеріальної підтримки, і попросила [PERSON] не покидати її саму. Вважає, що вона проживала із [PERSON] більше як п`ять років однією сім`єю, у неї виникло право на спадкування майна після смерті останньої, а тому просить позов задоволити та встановити факт їхнього проживання однією сім`єю. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позову з мотивів, наведених у відзиві. Зокрема, звертає увагу на те, що позивач [PERSON] не проживала однією сім`єю з померлою [PERSON] , оскільки позивач в цей період була одружена та проживала однією сім`єю зі своїм чоловіком та донькою. Вважає, що надані позивачем фото та відео можуть підтвердити лише те, що [PERSON] декілька разів спілкувалась з [PERSON] , проте жодним чином не доводять факту їхнього спільного проживання. Просить відмовити у задоволенні позову. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відсутня, відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази та покази свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на нижченаведене. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 04.08.1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.152). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12 березня 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис про смерть №1674 (а.с.150). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18 жовтня 2019 року Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис про смерть №478 (а.с.7). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. На підставі поданих заяв про прийняття спадщини П`ятою львівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №635/2019, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №64914243. Заявник [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 18 листопада 2019 року (а.с.137). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України). За змістом статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника (п.7 вказаної Постанови). Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 21.03.2019 року (справа №461/4689/15-ц, провадження №61-43735св18), для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Приймаючи рішення по справі суд виходить з наступного. У відповідності до ч.2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України). Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з померлою [PERSON] приблизно з 2000 року, перебувала з нею в товариських відносинах. [PERSON] також знає давно, приблизно з 2000-х років. Зазначила, що часто бачила як позивач допомагала [PERSON] . Зокрема, приносила ліки, несла інші матеріальні витрати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з померлою [PERSON] давно. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проводили разом свята, зустрічались у дворі на чай та каву, Зазначила, що [PERSON] не впускала нікого до квартири, проте позивач [PERSON] надавала допомогу, несла матеріальні витрати, а чоловік [PERSON] - [PERSON] приїжджав та допомагав [PERSON] з поточним ремонтом у квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала [PERSON] з 1975 року, вони підтримували дружні стосунки. Зазначила, що особисто не приходила додому до [PERSON] , проте, зі слів останньої, їй відомо, що [PERSON] з чоловіком допомагали [PERSON] матеріально, допомагали з ремонтом та прибиранням квартири, а також піклувались про її матір. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] зі студентських років, разом вчилися. Зазначила, що інколи бувала в гостях у [PERSON] , зокрема на свята, коли остання збирала своїх друзів. Вказує, що [PERSON] допомагала [PERSON] матеріально та у побуті. Надаючи оцінку показам свідків, суд вважає, що такі не містять інформації про предмет доказування і не підтверджують факту спільного проживання позивача з померлою, а лише стверджують про обставини частого відвідування нею [PERSON] та надання певної допомоги. В цілому такі покази є непереконливими та не доводять обставин, на які позивач покликається у позовній заяві, щодо проживання спільно зі [PERSON] однією cім`єю щонайменше протягом п`яти років. Крім того, надані позивачем [PERSON] документи, які містять дані про те, що остання допомогала [PERSON] з отриманням певної допомоги та займалася її похованням, самі по собі не можуть свідчити про факт її спільного проживання з [PERSON] та ведення спільного господарства, оскільки обставини щодо надання допомоги та піклування за [PERSON] не підтверджують факту наявності між ними відносин, притаманних ознакам сім`ї. Отже, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю щонайменше п`ять років, і які б давали підстави визнавати позивача [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після її смерті. Таким чином, суд приходить до переконання, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed