Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про о скасування наказу № 489 від 30.09.2015 року про порушення трудової дисципліни та стягнення моральної шкоди. У своєму позові та у судовому засіданні позивач пояснила, що вона була прийнята на посаду контролера КПП, на якій працювала до 01.10.2015 року. Наказом № 489 від 30.09.2015 року «Про порушення трудової дисципліни», вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог пунктів 3.1.1,3.2.4 та п.3.2.13 розділу 3 вимог п.7.1. розділу 7 робочої інструкції контролера на КПП № РяИя 34.02-006. Будь-яких порушень з її боку не було, а оголошення їй наказу про порушення трудової дисципліни не має законного підґрунтя і є наслідком неприязнених стосунків, що склалися між нею та безпосереднім її керівництвом. Цей факт підтверджує і попередній наказ від 03.08.2015 року, який на даний момент оскаржується також у Заводському районному суді м.Запоріжжя. Позивач вважає, що порушення, які перелічені в наказі, є надуманими та не можуть підтверджуватись документами, які перелічені в додатках до наказу. Так, службова записка № 68.2-3/234 датована 14.09.2015 року, тоді як порушення, за які складено наказ 28.08.2015 року та 29.08.2015 року, акт відмови від підпису - 08.08.2015 року. Відповідно до п. 8.1 Положення «Про організацію преміювання робітників ТОВ «ЗТМК» за виконання основних показників виробничої діяльності», премія робітникам може бути зменшена по рішенню директора ТОВ «ЗТМК». Пунктом 8.1.5 наказу заступника директора, керівника підрозділу про зменшення премії візується начальниками ООТиЗ, ЮрО, затверджується директором в загальному наказі про нарахування премії. До оскаржуваного наказу не додано загальний наказ про нарахування премії по підприємству. Крім того, відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Як вбачається із оскаржуваного наказу, за порушення, яке нібито сталось з 08-25 години 28.08.2015 року до 08-19 години 29.08.2015 року, наказ був складений лише 30 вересня 2015 року, тобто з порушенням місячного строку про застосування дисциплінарного стягнення. У своєму позові позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 489 від 30.09.2015 року про порушення трудової дисципліни [PERSON]. 14.01.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила тягнути з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь її, [PERSON], моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов і просять його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і суду пояснив, що не нарахування премії за виробничі упущення є правом керівника Товариства , таке право надається йому на підставі Положення «Про організацію преміювання працівників ТОВ «ЗТМК» за виконання основних показників виробничої діяльності». До позивача було застосовано не заходи дисциплінарного стягнення у розумінні ст.ст.147-149 КЗпП України, як вважає позивач, а було застосоване передбачене Положенням № Пе 30.12.002-2015«Про організацію преміювання працівників ТОВ «ЗТМК» за виконання основних показників виробничої діяльності» право щодо вимог, обмеження, умов та розмірів матеріального стимулювання працівників у вигляді премії. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли трудові правовідносини. Із наказу № 489 від 30.09.2015 року «Про порушення трудової дисципліни» встановлено, що [PERSON] була притягнута до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог пунктів 3.1.1,3.2.4 та п.3.2.13 розділу 3 вимог п.7.1. розділу 7 робочої інструкції контролера на КПП № РяИя 34.02-006, а саме: не контролювала вхід в приміщення відвідувача, відволікалась читанням літератури; була відсутня на посту без повідомлення начальника команди; знаходилась в кабіні без світла та руху. У звязку з чим [PERSON] премію на серпень місяць не нараховано. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Як було встановлено судом із наказу № 489 від 30.09.2015 року «Про порушення трудової дисципліни», виходячи із доводів відповідача, [PERSON] вчинила правопорушення в період з 28.08.2015 р. на 29.08.2015 р., тобто 29.08.2015 року. У звязку з чим, наказ про порушення трудової дисципліни керівництво повинно було видати не пізніше 29.09.2015 року. В порушення цієї норми відповідачем було видано наказ № 489 тільки 30.09.2015 року. Згідно ст.ст.58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 цього кодексу. Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Дану вимогу суду відповідач не виконав Посилання представника відповідача на п.8.3 Положення «Про організацію преміювання працівників ТОВ «ЗТМК» за виконання основних показників виробничої діяльності», згідного якого передбачено право директора приймати рішення про зниження (не нарахування) премії працівникам за упущення в роботі у відповідних випадках, одним із таких випадків, на думку відповідача, є порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, а також твердження представника відповідача що до позивача [PERSON] було застосовано не заходи дисциплінарного стягнення у розумінні ст..ст.147-149 КЗпП України, а було застосовано передбачене вищевказаним Положенням право щодо вимог, обмеження, умов та розмірів матеріального стимулювання працівників у вигляді премії, є безпідставним, надуманим та незаконним. Як було встановлено, оскаржуваний наказ № 489 має назву «Про порушення трудової дисципліни», а не «Про позбавлення премії або про зменшення премії». Згідно ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною та іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Положення про преміювання, як складова частина діючої на підприємстві системи оплати праці, мають відповідати всім вимогам нормативних актів, передусім мати ознаку формальної визначеності, тобто давати у відповідних випадках можливість одержати відповідь на питання про наявність чи відсутність у працівника права на премію і про розмір такого права. Положеннями про преміювання може передбачатися можливість збільшення чи зменшення у встановлених межах окремим працівникам розміру премії залежно від того, як він визначається показниками та умовами преміювання. Положенням про преміювання мають визначатися виробничі упущення та інші проступки, за які працівники позбавляються премії повністю або частково. Підставами для позбавлення премії можуть бути такі виробничі упущення та інші проступки: порушення вимог виробничих чи технологічних інструкцій; норм охорони праці; скоєння прогулу; поява на роботі у нетверезому стані; порушення встановленого режиму роботи; запізнення на роботу; передчасний вихід з роботи. Позивач не допустила ніяких виробничих упущень та не скоювала ніяких проступків, а премії її позбавили за порушення трудової дисципліни. Але, згідно норм трудового законодавства, за порушення трудової дисципліни за ст.147 КЗпП України до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Тобто, якщо [PERSON] порушила трудову дисципліну, то до неї повинні були застосувати один із заходів стягнення: або догану, або звільнення, не пізніше одного місяця з дня його виявлення відповідно до ст.148 КЗпП України. Крім того, судом встановлено, що доказів порушення [PERSON] трудової дисципліни, представником відповідача не надано. Фотознімки з технічного засобу відео спостереження, які надав у судовому засідання представник відповідача для огляду, неможливо вважати доказом того, що [PERSON] допустила порушення посадової інструкції, оскільки з цих знімків неможливо що за особа знаходиться в кабіні на посту: це [PERSON] чи ще якась інша особа; неможливо встановити, чим вона займається. Із табеля поста № 6 ,який також надав у судовому засіданні представник відповідача, вбачається, що в обовязки охоронця(контролера) входять такі обовязки: вести спостереження за належною до поста територією; при обході приміщень звертати увагу на цілісність дверей, віконних пройомів,замків. Суд звернув увагу на той факт, що табель поста № 6 затверджено начальником [PERSON], а дата затвердження відсутня. Із рапорту заступника начальника команди [PERSON] (.а.с.51) встановлено, що [PERSON] допустила порушення 08.08.2015 року, а згідно оскаржуваного наказу № 489 вона допустила ряд порушень службової інструкції 28.08.2015 р. та 29.08.2015 р. Із акту про відмову [PERSON] від надання пояснень (а.с.54) вбачається, що цей акт складено 08.08.2015 року. Таким чином, судом взагалі не встановлено доказів, які б підтвердили порушення з боку [PERSON] своєї посадової інструкції. Тому, в частині визнання незаконним та скасування наказу № 489 від 30.09.2015 року позовні вимоги [PERSON] повністю знайшли свої докази та обґрунтування. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10\~000 гривень, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] частково знайшли свої докази. Судом встановлено, що їй дійсно було завдано моральну шкоду, оскільки вона відпрацювала 38 років на підприємстві, не мала жодних нарікань з боку керівництва, а складанням незаконних наказів, на думку позивача, відповідач принизив її честь і гідність як жінки, так і працівника. Але з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає розмір моральної шкоди , вказаний позивачем, має бути зменшений. Таким чином, суд приходе до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині скасування наказу № 489 від 30.09.2015 року повністю знайшли свої докази і тому в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі, а в частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги [PERSON] частково знайшли свої докази і тому підлягають задоволенню в розмірі 1000 грн.

Outcome: partial