Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 лютого 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї і зовсім не надає на утримання доньки коштів. Крім того, зазначила, що їй відомо про те, що відповідач має нормальний стан здоров'я, є працездатним та немає на утриманні інших осіб. В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, і доповнила, що вона з відповідачем з січня 2015 року разом не проживає. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона несе витрати на харчування, лікування доньки та одяг. Зазначила, що відповідач дитиною не цікавиться, коштів на її утримання не дає, а тому просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. З копії свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського МРУЮ Львівської області від 26.02.2009 року вбачається, що 26 лютого 2009 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 45 (а.с.3). З копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського МРУЮ Львівської області від 07.11.2013 року, вбачається, що у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], актовий запис № 546 (а.с.4). З довідки про склад сім'ї, виданої ЖБК «Машинобудівник» 14.01.2015 року № 1 вбачається, що позивач проживає в [ADDRESS], разом з нею проживає донька [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, з пояснень сторін в судовому засіданні та дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] Донька проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, відповідач не надає кошти на утримання дитини, хоча зобов'язаний це робити. На підставі наведеного, врахувавши розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; те що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків; витрати позивача на дитину, на які вона покликалася, суд вважає, що позов слід задоволити. Стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 243,60 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: approved