Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2012 року у цивільній справі № 212/10401/2012, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму ля дитини відповідного віку. В зв`язку з тим, що на даний час аліменти відповідач сплачує в розмірі 400,00 грн., щомісячно, що є недостатніми для утримання дитини, позивач звернулась до суду та просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 08.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, але подала до суду заяву в якій уточнила позовні вимоги, а саме просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, справу просила розглядати у її відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2012 року у цивільній справі № 212/10401/2012, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму ля дитини відповідного віку (а.с. 5). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції чинній з 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. в дохід держави, оскільки позивач була звільнена від сплати збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved