Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона є власницею [ADDRESS]. ? частини квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності за договором довічного утримання після смерті [PERSON], а інша частина на підставі договору довічного утримання від 04.04.2001 року укладеного з відповідачем. Відповідач зареєстрований та фактично мешкає у вказаній квартирі. Вона, як сторона за договором довічного утримання добросовісно виконувала покладені на неї обов'язки. Взимку 2014 року, для неї було несподіванкою та прикрістю отримати з суду позовну заяву про розірвання договору довічного утримання. На сьогодні договір довічного утримання не розірвано. Після отримання документів з суду, відповідач спілкувався з нею, а згодом почав перешкоджати їй виконувати умови договору не надаючи їй доступ до квартири. Він став забороняти їй приходити до нього, прибирати у квартирі, перевіряти справність комунікаційних систем. Також вона постійно хвилюється за стан його здоров'я, оскільки він людина похилого віку та інколи забуває вимикати газ чи воду. Окрім того, він, в присутності свідків, відмовлявся її не лише впускати до квартири, а й надати ключі від неї. Її намагання примиритися і вирішити питання мирним шляхом були марними. Вважала, що відповідач порушує її право на володіння, користування квартирою та заважає виконувати покладені на неї обов'язки як на власника. Представник позивачки в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS]. ? частина квартири належить [PERSON] на підставі права власності за договором довічного утримання після смерті [PERSON], а інша частина на підставі договору довічного утримання від 04.04.2001 року №2-557 укладеного з [PERSON] 23.06.2014 року [PERSON] звернулася до Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою, в якій вона просила припинити дії [PERSON], які порушують її право власності; зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні майном та надати йому ключі від [ADDRESS]. Згідно зі ст. 41 Конституції України, яка на підставі ст.8 цієї Конституції є нормою прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач перешкоджає у користуванні належній позивачці квартирою, чим порушує її права, як власника житлового приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved