Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовяти [PERSON] сільську раду Пустомитівського району Львівської області відновити порушене право у користуванні присадибною ділянкою і встановити межі її земельної ділянки в с.Гамаліївка Пустомитівського району в таких розмірах: шириною 18 м 20 від сільської дороги, а з врахуванням межі стежки до ріки 18м 50 см, шириною зі сторони ріки 26 м, а з врахуванням межі стежки до ріки 26 м. 50 см, довжиною 73 м. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником будинковолодіння №155 по вул. Грушевського в с.Гамаліївка, Пустомитівського району, що складається з житлового будинку, трьох сараїв, криниці та вбиральні. За будинковолодінням рахується 0,27 га присадибної земельної ділянки. В натурі є 0,2343 га шириною зі сторони дороги 16,0 м, зу сторони пасовища 23 м., довжиною 119,4 м. згідно абрису від 12.08.2004 року. Однак дані розміри суперечать первісним письмовим документам про розміри і периметри земельної ділянки, виділеної її дідусеві [PERSON] під забудову. На підставі дозволу №121 від 23.09.1957 року виконкому Куликівської районної ради депутатів трудящих Львівської області, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 18.08.1957 року, [PERSON] отримав земельну ділянку для будівництва житлового будинку в с.Гамаліївка з периметром шириною 18 м 20 см від сільської дороги, а з врахуванням меі стежки до ріки 18 м 50 см, шириною зі сторони ріки 26 м, а з врахуванням межі стежки до ріки 26 м 50 см, довжиною 73 м, на які було побудовано будинковолодіння. За вказаним будинковолодінням згідно погосподарської книги №1 [PERSON] сільської ради в 1955-1957 роках значилась в користуванні земельна ділянка площею 0,27 га, в тому числі під будинком 0,01 га. Згідно фактичних обмірів присадибної ділянки її площа становить 0,2343 га. На звернення до сільської ради їй повідомлено, що встановити межі земельних ділянок за даними 1857 року неможливо, оскільки в сільській раді не збереглися документи. У лютому 2016 року вона зверталася до відмповідача з проханням надати їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Рішенням [PERSON] сільської ради №281 від 11.03.2016 року їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 0,23 га. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В рішенні сесії не зазначені межі земельної ділянки. Вважає, що відповідач ухиляється від розгляду її звернення щодо встановлення меж її присадибної ділянки і її розміру. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, дали пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду. Просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не забезпечив явку представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 24.01.2002 року, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, розташований в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львіської області №156, який складається з двох житлових кімнат житловою площею 41,0 кв.м та кухні. Відомостей, що [PERSON] та позивач одна і та ж особа суду надані не були. Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 29.11.2013 року, виданій [PERSON], у користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка площею 0,27 га, в т.ч. під будівлями 0,01 га. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю, а саме те, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч. 1 ст. 128 цього Кодексу. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, вказаною статтею встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області №281 від 11.03.2016 року позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Згідно 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Ураховуючи наведене, «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами» є лише складовою кадастрової зйомки. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки, повинен виходити не з самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови, наприклад, провести додаткову перевірку. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на уникнення технічних помилок, а підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Таким чином, погодження меж земельної ділянки не належить до повноважень відповідача. Як зазначила позивач, між сусідами існує спір щодо меж земельної ділянки. Однак, як встановлено судом, такий не є предметом даного судового провадження. Згідно ч.1, 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом, що права останньої були порушені саме відповідачем та що такі\~згідно\~ст. 15 ЦК України\~підлягаю захисту чи відновленню у способи визначені\~ст. 16 ЦК України. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed