Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 14939,03 грн., а саме: 13278,62 грн. основного боргу за розпискою від 02.02.2019 року 1327,86 грн. відсотків за користування грошовими коштами згідно з умовами розписки від 02.02.2019 року; 332,55 грн. 3% річних за прострочення оплати боргу за договором за розпискою від 02.02.2019 року період з 03.05.2019 року по 15.12.2019 року. Судові витрати по сплаті судового збору стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила ухвалити заочне рішення. А також надала оригінал боргової розписки від 02.02.2019 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не надавала. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається з розписки від 02.02.2019 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в борг у розмірі 500 доларів США, зі строком користування три місяці з обов`язком повернути борг 02.05.2020 року, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 50 доларів США. Станом на 03.05.2020 року офіційний курс НБУ гривні по відношенню до долару США становив 2655,7242 грн. за 100 доларів США, таким чином, у гривневому еквіваленті, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 14606,48 грн. (13278,62 грн. основного боргу та 1327, 86 грн. заборгованості по відсоткам). Зазначена розписка, відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки її сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. [PERSON] у строк, визначений договором - 02.05.2019 року, не виконала взятих зобов`язань щодо повернення боргу в розмірі 550 доларів США. 15.10.2019 року [PERSON] на адресу проживання [PERSON] направлено письмову вимогу про повернення боргу в розмірі 550 доларів США до 25.10.2019 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-, чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-63цс13 від 18.09.2013 року, №6-1967цс15 від 11.11.2016 року та №6-1103цс16 від 08.06.2016 року. Крім цього, сама по собі наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про факт укладення між сторонами договору позики, за якими підтверджується факт отримання грошей та зобов`язання повернути їх при визначених умовами договорів обставинах. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 550 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 332,55 грн. 3% річних за прострочення оплати боргу за договором за розпискою від 02.02.2019 року період з 03.05.2019 року по 15.12.2019 року, судить виходить з наступного. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки, відповідач повинна була повернути борг 02.05.2019 року, однак взяте на себе зобов`язання не виконала. Відповідно до вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначається моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 332,55 грн. Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved