Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що вона є основним наймачем житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . У вказаній квартирі крім інших членів її родині зареєстрований також відповідач. Проте він там не мешкає, господарство не веде, комунальні послуги не сплачує, тривалий час відсутній в даній квартирі. В зв`язку з чим позивач просить позбавити його права користування вказаної квартирою. В судове засідання позивач з`явилась, вимагала задовольнити позовні вимоги, послалась на те, що до квартири де вона мешкає та зареєстрований відповідач, що є її племінником часто звертаються колектори та банки, погрожують, вимагають кошти по сплаті кредитних зобов`язань відповідача, все це ускладнює її життя. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзив на позов суду не надав, але надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення проти задоволення позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає встановленими наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ордеру № 000465 квартира за адресою [ADDRESS] була видана [PERSON] на родину, яка складалась на той час з чотирьох осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про зареєстрований у житловому приміщенні осіб ( дата формування 29.01.2019) за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до копії заяви [PERSON] ( батька відповідача) він не заперечує проти зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] . Проте суд критично ставиться до вказаного документу, вказаний документ в матеріалах справи міститься в копії, джерело походження вказаного документі суду не відоме. Також суд критично ставиться і до копії « Акту о не проживании» Вказаний акт складено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте вказаний « акт» не містить дати його складання. Копія не посвідчена в належний спосіб, що виключає можливість розуміння судом з якого часу та станом на який час відповідач не мешкає за вказаною адресою. Звернень щодо правоохоронних органі в з метою встановлення місця перебування відповідача суду не надано. Інших переконливих доказів щодо непроживання тривалий час відповідача у вказаній квартирі суду не надано. Більш того, суд розцінює позицію позивача, як зловживання своїми правами, які не не пропорційні втручанню в особисті права відповідача. Тобто позивач ставить питання щодо уникнення спідлкування з представниками банківських установ та колекторами шляхом позбавлення права на житло відповідача, що поза розумним сумнівом є порушенням права відповідача на житло. Стосовно доводів позивача про сплату комунальних послуг не надано жодних доказів розрахунку та обчислення сплати вказаних послуг, що також унеможливлює оцінку ступеня можливого порушення права позивача діями або бездіяльністю відповідача. Окремо суд зауважує, що позивач звернулась з позовом лише від свого імені, натомість за вказаною адресою крім неї зареєстровані і інші повнолітні особи, які не залучені до участі в справі, права яких не вирішені. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік (ст.405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням (ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-IV). З аналізу вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed