Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але фактичні шлюбні відносини між ними припинені, та вони проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач самотужки піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідач участі у вихованні не приймає, її життям не цікавиться та матеріальної допомоги не надає. На теперішній час виникла необхідність виїзду позивача до міста Донецька та Луганська, а також до Російської Федерації з метою відвідування родичів. Добровільно надати нотаріально посвідчену згоду відповідач відмовляється, вимагаючи за це сплату грошової суми. Тому просила надати їй дозвіл на в'їзд/виїзд разом із донькою до тимчасово непідконтрольної державній владі території України Донецької та Луганської областей, Російської Федерації. У судове засідання позивачка не з'явилася, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, тому підставі ч. 3 ст.131 ЦПК України суд вважає, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції у Луганській області, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.04.2013 року (а.с.6). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області 12.06.2014 року, актовий запис №11, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). З матеріалів цивільної справи встановлено, що бабуся малолітньої [PERSON], [INFO], проживає на території Луганської області, що на теперішній час тимчасово непідконтрольна державній владі територія, а тітка - у місті Курську Російської Федерації (а.с.10-13). Відповідно Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року№57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров'я своєї дитини. До того ж, саме позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. Беручи до уваги те, що отримати дозвіл на виїзд дитини від відповідача неможливо, він не приймає участі у вихованні дитини, та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до тимчасово непідконтрольної території України без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити.

Outcome: approved