Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку. Вобґрунтування позовної заяви вказувала, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 01.05.2014 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть № 10, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане виконавчим комітетом Степанівської сільської ради від 01.05.2014 року. На час смерті [PERSON] залишилися живими вона та двоє його дітей - [PERSON] та [PERSON] Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадщини входить житловий будинок по [ADDRESS] Драбівського району Черкаської області, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також дві земельні ділянки, одна з яких була передана спадкодавцю в порядку безоплатної приватизації, інша - в порядку розпаювання земель колективної власності КСП. Вона на час смерті проживала разом зі спадкодавцем, тому прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом постійного проживання, крім того, протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Петраченка О.В. із заявою про прийняття спадщини. Наприкінці 2014 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на майно. Як з'ясувалося, із заявою про прийняття спадщини звернулася також [PERSON] [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь спадкоємця за законом - [PERSON] Вона звернулася до відповідача з проханням поділити майно відповідно до чинного законодавства, проте остання відмовилась. У цей час нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку житлового будинку та 1/3 частку земельної ділянки, яка була виділена для товарного с/г виробництва. [PERSON] має успадкувати 2/3 частки всього майна, в тому числі 1/3 частки, від якої відмовився на її користь [PERSON] Однак вона вважає, що поділ майна, яке залишилося після смерті [PERSON], проведений неправильно, при цьому були порушені її права як співвласника житлового будинку, а тому свідоцтво про право на спадщину має бути визнане недійсним, скасована реєстрація права власності на 1/3 частку житлового будинку та визнано за нею право власності на іншу частку у спірному майні у зв'язку з наступним. Свідоцтво про право власності на будинок видане у 2006 році на ім'я [PERSON] виконавчим комітетом Степанівської сільської ради. Оскільки право власності на житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстроване 28.09.2006 року, за законом [PERSON] є власником цього майна з 2006 року, і на всі правовідносини, пов'язані з цим майном, поширюється законодавство, чинне на час вчинення правочинів. Вона мала отримати свідоцтво про право власності на ? частку житлового будинку як його співвласник. Інша частина житлового будинку є спадковим майном і підлягає поділу між спадкоємцями. У зв'язку з цим кожен зі спадкоємців має право на отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку. З огляду на зазначене, вона має право на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями. У зв'язку з цим, позивач також має право на 2/3 частки земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок та господарські будівлі. Таким чином, враховуючи те, що вона прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем і є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями, має право на 2/3 частини житлового будинку. Поділити спадкове майно в позасудовому порядку неможливо, оскільки між спадкоємцями існує спір стосовно його поділу. В судовому засіданні позивач та її представник збільшили позовні вимоги, просили додатково визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.12.2014 року №1066 на ім'я [PERSON] на 2/3 частки спірного житлового будинку та скасувати реєстрацію права власності надане майно, в решті позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснила суду, що після одруження з [PERSON] проживала з ним та його дітьми в спірному будинку, будинок був збудований до їх одруження. За час проживання вони з чоловіком спільними зусиллями здійснювали добудову, робили ремонт, поставили двері, вікна, паркан, провели газ, кожен рік білила будинок, ремонтувала сарай, в 2006 році її чоловік зареєстрував право власності на себе, нотаріусу вона заявляла про те, що їй належить як дружині частка майна, але останній пояснив, що по закону їй належить 1/3 частки майна. Відповідач та її представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували, відповідач пояснила суду, що будинок будувався в 1973 році спільними зусиллями ї батька та матері батька, на той час право власності не оформлялося, позивачка не приймала участь в будівництві будинку, а відтак не має права на нього як співвласниця. Представник позивача вказав суду на те, що при визначенні права спільної сумісної власності подружжя потрібно враховувати, не тільки момент його набуття, а й за рахунок яких коштів воно було придбане стороною подружжя, вважає, що власником будинку після зведення є [PERSON], який його будував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, суд дійшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] є дружиною [PERSON] з 22.08.1981 року. відповідач є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копієб свідоцтва про її народження та укладення шлюбу. З копії спадкової справи [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Петраченко О.В. з заявами про прийняття спадщини, а син померлого [PERSON] з заявою про відмову у прийняття спадщини на користь сестри [PERSON] 02.12.2014 року . Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] успадковує 1/3 частину спадкового майна - будинку, що розташований в [ADDRESS] (копія свідоцтва від 30.10.2014 року № [NUMBER]), а його дочка - [PERSON] - 2/3 частини спадкового майна, у тому числі з урахуванням 1/3 частини, від якої відмовився на її користь син спадкодавця [PERSON] (копія свідоцтва від 02.12.2014 року № [NUMBER]). Згідно даних технічного паспорту на спірний житловий будинок, виготовлений 08.04.2015 року, будинок побудований 1973 року, згідно даних довідки виконавчого комітету Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 22.05.2015 року № 155 даний житловий будинок 1972 року будівництва. На час будівництва будинку діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року. Згідно абзацу 2 п.6 даної інструкції визначено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Дані про будинки заносилися до по господарських книг, які вела сільська рада. Інших законодавчих актів, які б визначали порядок оформлення права власності у сільській місцевості на час будівництва не існувало. Згідно довідки виконавчого комітету Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 22.05.2015 року № 155 в період з 1972 по 1982 роки головою двору будинку [ADDRESS] Черкаської області була [PERSON] [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно - спірний будинок, 28.09.2006 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Степанівської сільської ради. Абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК України в редакції на час реєстрації будинку, передбачено що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Ч.1 ст.182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2006 року вбачається, що реєстрація прав власності на спірний будинок була здійснена Драбівським виробничим підрозділом ЧООБТІ 29.09.2006 року, саме з цього часу, згідно вищевказаного закону [PERSON] став власником будинку. На підтвердження своїх заперечень відповідач не надав суду доказів того, що саме [PERSON], а не інша особа, зокрема голова двору, був власником збудованого будинку з моменту закінчення будівництва. Не надано доказів що [PERSON] одноосібно збудував будинок, або спільно з іншими особами. До 2006 року жодних документів, які б підтверджували право власності на даний будинок не оформлялися, і суду таких документів не надано. Ст.60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За правилами ст.70 Сімейного кодексу України, вважається, що розмір частки кожного з подружжя є рівним, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, враховуючи, що [PERSON] став власником будинку перебуваючи в шлюбі з позивачкою, суд вважає, що позивачка набула право спільної сумісної власності на спірний будинок, як дружина свого чоловіка. Відтак, до складу спадщини [PERSON] входить не весь спірний будинок, а його частина, що належала [PERSON] по закону, а саме ? його частини. За таких умов, враховуючи, що син померлого відмовився від своєї частки на користь сестри, [PERSON] переходить у спадок 2/6 частини будинку, а [PERSON] - 1/6 частини будинку. Решта будинку ? його частини, не входить до складу спадщини, належить позивачці, і оформлення права власності на неї здійснює нотаріус по її заяві. Відповідно до ст.1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відтак, оскільки судом встановлено, що свідоцтва сторонам по справі видані на частки спадкового майна, розмір яких не відповідає дійсності, дані свідоцтва підлягають скасуванню. Одночасно підлягає скасуванню і державна реєстрація права власності на нерухоме майно, на яке видані вказані свідоцтва. Щодо вимоги позивача визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку суд зазначає наступне. Оформлення права власності на спадкове майно та на майно, що є спільною власності подружжя здійснює нотаріус згідно норм ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Суд не є органом, на який покладено таку функцію, і лише у разі неможливості або відмови здійснення оформлення у встановленому порядку прав власності і тим самим порушення прав особи, остання має право звернутися до суду для вирішення цього питання. Таким чином, позовна вимога щодо визнання за позичкою прав власності не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial