Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка народилася від шлюбу з відповідачем. 31.03.2014 шлюб між нею та відповідачем розірваний, однак з вересня 2013 року вони проживають окремо, відповідач будь-якої участі у вихованні доньки не приймав. Рішенням суду з відповідача на утримання доньки стягнуто аліменти, однак з грудня 2014 року останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, станом на 01.11.2018 має заборгованість у розмірі 71230 грн. 25 коп. На даний час дитина проживає разом з нею, всі питання щодо її виховання вирішуються нею самостійно, відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини, з нею майже не спілкується, не цікавиться її життям та не піклується про її розвиток та виховання. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх малолітньої доньки [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області, в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони 16.06.2012 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам`янка Знам`янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, про що зроблено відповідний актовий запис №35. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.10.2013 з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття доньки, тобто до [INFO] , почавши стягнення з 10.09.2013. Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.03.2014. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . З довідки дошкільного навчального закладу №7 «Козачок» відділу освіти виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 21.02.2018 встановлено, що малолітня [PERSON] виховується у зазначеному закладі з 2015 року, дитину приводять до садочка та забирають мати та бабуся, які також постійно цікавляться життям дитини у закладі, відвідують збори, свята, різні заходи, харчування дитини оплачує мати. Батько дитини участі у вихованні доньки не приймає, садок жодного разу він не відвідував. Відповідно до довідки про неотримання аліментів, виданої 19.11.2018 Знам`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області за вих.№2420, відповідач аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] не сплачував, станом на 01.11.2018 має заборгованість у розмірі 71230 грн. 25 коп. Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 18.05.2018 №186-428сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2012, який розірваний рішенням суду від 31.03.2014. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю, дідом та бабою за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає у задовільних умовах, мати піклується про розвиток доньки, скарг та компрометуючих матеріалів на адресу служби у справах дітей не надходило, малолітня [PERSON] повністю знаходиться на матеріальному забезпеченні матері. За інформацією секретаря будинкового комітету, де проживає позивач разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , з`ясовано, що мати зарекомендувала себе з позитивної сторони, нарікань від сусідів не надходило, після розірвання шлюбу відповідач у вихованні доньки участі не приймає, до доньки не з`являється. Відповідно до листа Знам`янського дошкільного навчального закладу №7 «Козачок» життям малолітньої [PERSON] цікавиться мати, батько жодного разу вихователі групи не бачили і з ним не спілкувалися. Згідно з довідкою голови ОСББ «Веселка 57-А» відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але протягом 2,5 років не проживає за фактичною адресою. У зв`язку з несплатою аліментів по виконавчому листу у відповідача виникла заборгованість з грудня 2014 року в сумі 45257 грн. 50 коп. В ході вивчення даного питання на комісії з питань захисту прав дитини (протокол №7 від 16.05.2018) було заслухано думку батька дитини [PERSON] , який повідомив, що вже 4 роки він проживає в іншому місті, тому він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] Враховуючи, що батько дитини самоусунувся від виховання малолітньої доньки [PERSON] , матеріально не підтримує сім`ю, чим порушує законні права та інтереси малолітньої дитини, тому на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.05.2018 (протокол №7), виконавчий комітет Знам`янської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах та на захист прав і свобод дитини, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.ст.3, 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд повинен мати підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батька до дитини. Жодної з вищевказаних обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено, позивач в підтвердження своїх вимог таких доказів суду не надала. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100). Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протягом тривалого часу, у тому числі і після розірвання шлюбу, у вихованні дитини участі не приймає, не спілкується з нею, життям не цікавиться, матеріально не допомагає. Разом з тим судом не встановлено та позивачем не доведено фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню доньки той факт, що відповідач з нею не спілкується. Посилання позивача на наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів судом також не приймається до уваги, оскільки така заборгованість сама по собі не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, ч.4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). З наданим суду висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 18.05.2018 №186-428 суд не погоджується, оскільки зазначений висновок є недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. В даному висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, лише зазначена констатація безспірних фактів щодо умов проживання позивача та їх спільної з відповідачем дитини. Зокрема є незрозумілим, на підставі чого орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Знам`янської міської ради прийшов до такого висновку, яка робота ним проведена щодо врегулювання даного конфлікту чи встановлення фактичних обставин ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Як вбачається із зазначеного висновку можна стверджувати, що орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] лише на підставі його усної згоди. При цьому суд не може прийняти до уваги думку батька дитини, який був заслуханий в ході вивчення питання про позбавлення його батьківських прав на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, оскільки засідання комісії відбувалося 16.05.2018, тобто з того часу минув один рік і на даний час обставини ухилення відповідача від виховання дитини могли змінитися. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене та враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, під час розгляду справи позивачем не доведено та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків, належні та допустимі докази цього в справі відсутні, тому суд з метою захисту якнайкращих інтересів дитини щодо збереження її зв`язків з батьком вважає, що правові підстави для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відсутні, позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed