Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона з 08.11.2005 року по 13.04.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. 15.11.2014 року позивач уклала шлюб із [PERSON] Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO]. [PERSON] вважає теперішнього чоловіка своєї матері своїм батьком. Позивач має намір виїхати до Італії для відпочинку та оздоровлення до бабусі дітей, яка там проживає. [PERSON] вважає, що така подорож матиме велике значення для духовного та фізичного розвитку дітей, їх оздоровлення, розширення кругозору, ознайомлення з культурою іншого народу, стимулювання вивчення іноземної мови. Але для виїзду за межі України необхідно згода батька дитини, яку добровільно відповідач не дає. В звязку з чим позивач просила суд\~ надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме з 01.10.2015 року по 01.05.2016 року до Республіки Італії малолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], у супроводі його матері - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл [PERSON], [INFO], на оформлення закордонного паспорта/ проїзного документа на малолітню дитину [PERSON], [INFO], уродженця уродженцю [INFO], строком до досягнення ним вісімнадцятирічного віку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні позивач зменшила заявлені позовні вимоги, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з 20.12.2015 року по 10.01.2016 року до Республіки Італії малолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], у супроводі його матері - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO]. Даний період обґрунтувала тим, що з 26.12.2015 року по 10.01.2016 року в гімназії, де навчається [PERSON], будуть зимові канікули, але зважаючи на наявність квитків та їх вартість, а також на те, що станом на 20.12.2015 року процес навчання вже майже закінчиться, просила надати дозвіл на виїзд саме з цієї дати. Позивач також зазначила, що всією родиною хоче поїхати на відпочинок до Італії, де проживає мати її теперішнього чоловіка. Неповнолітній [PERSON] із своїм батьком не спілкується, не хоче проживати із ним, хоче поїхати разом із ними до бабусі. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки [PERSON] побоюється, що позивач забере дитину та не повернеться до України. Крім того, він вважає, що дитина не буде забезпечена всім необхідним за межами країни. \~ \~ \~ Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову, оскільки є ймовірність того, що позивач не повернеться на територію України. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, з 08.11.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-КГ №006286 виданого відділом РАЦС Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ №045088 від 28.04.2011 року, виданого відділом ДРАЦС Бериславського районного управління юстиції Херсонської області, шлюб між ними розірвано (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ № 025721 від 08.06.2006 року (а.с.10), та [PERSON], [INFO]. Останній проживає разом із батьком [PERSON], про що свідчить розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 06.05.2015 року № 190 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» (а.с.24). Після розірвання шлюбу, [PERSON] проживає разом з матірю. 15.11.2014 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 094217 (а.с.8). Від даного шлюбу 02.05.2015 народилася дитина [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-КГ №200297 (а.с.9). З картки на проживання [PERSON] серії № AU5870096 вбачається, що остання проживає на території Республіки Італії (а.с.14). Згідно довідок № 01-11/240 від 17.09.2015 року та № 1-11/241 від 17.09.2015 року, [PERSON] навчається у гімназії Новокаховської міської ради, на протязі 2014-2015 років ним було пропущено 98 уроків, з яких 68 з поважних причин та 30 по хворобі (а.с.27-28). Директор гімназії не заперечує проти виїзду [PERSON] за кордон в канікулярний період, що підтверджується довідкою № 01-11/280 від 21.10.2015 року (а.с.). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишньою свекрухою [PERSON] та заперечує проти виїзду її онука [PERSON] за межі України на тривалий термін, оскільки він може вивчати іноземну мову й на території України, не потрібно для цього пропускати навчання. [PERSON] побоюється того, що за дитиною не буде належного догляду, не довіряє [PERSON] [PERSON] не заперечує проти проживання дитини під час поїздки останньої до Італії, у неї. Також зазначила, що бачиться із дитиною раз на місяць, позивач не діє їм спілкуватися. [PERSON] також рідко бачиться із сином, звертався до органу опіки з приводу надання йому можливості спілкуватися із [PERSON], але потім поїхав на заробітки, в звязку з чим такого рішення прийнято не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матірю [PERSON] та заперечує проти виїзду за межі країни її онука [PERSON], так як не має довіри до доньки. Два роки два її онуки проживали з нею, оскільки [PERSON] працювала за кордоном, висилала кошти на їх утримання. Вона не знає куди вони збираються їхати та на який період. Останнім часом із онуком не спілкується, [PERSON] до неї не приходить, онука не приводить. [PERSON] також зазначила, що не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом із нею. Статтею 33 Конституцією України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.\~\~\~\~ Згідно із вимогами\~ст.141 Сімейного Кодексу України\~- мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема\~стаття 155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В силу ст.ст.7,\~150,\~155 СК України,\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». У відповідності до положень ч.2\~ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57\~із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.\~\~\~\~ Згідно ч.3 ст.10, ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], який залишився проживати разом із матірю, та [PERSON], [INFO], який проживає разом із батьком. Зазначене наклало свій відбиток на участь батьків у житті дітей. Кожен з них майже не приймає участі у вихованні того з дітей, який проживає окремо. На теперішній час [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого має дитину [PERSON], [INFO]. [PERSON] із чоловіком та двома синами має намір поїхати до Республіки Італії для відпочинку та відвідування матері її чоловіка [PERSON], яка там проживає. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що [PERSON] побоюється неповернення його сина до України, оскільки вони нічим не підтверджені та є лише припущеннями, як і думка свідків з цього приводу. При допиті свідків встановлено, між ними та [PERSON] існують неприязні стосунки, які могли вплинути на їх свідчення, дані в судовому засіданні. При викладених вище обставинах, зважаючи на те, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, суд знаходить переконливими доводи позивача про відсутність будь-яких об'єктивних перешкод до виїзду за межі держави України [PERSON] Зважаючи на те, що малолітній проживає із матірю [PERSON], її теперішнім чоловіком та маленьким братом, є членом даної сімї, суд вважає, що короткотривала поїздка до Італії для відпочинку та відвідування матері [PERSON] та бабусі [PERSON], яка там проживає, відповідає інтересам [PERSON] та не порушує прав відповідача на спілкування з сином, а також на участь у його вихованні. Разом із тим, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, суд вважає, що позивачем не доведено доцільності виїзду неповнолітнього за межі України саме з 20.12.2015 року, оскільки зимові канікули у [PERSON] розпочинаються лише з 26.12.2015 року, а доказів того, що з 20.12.2015 року по 26.12.2015 року процес навчання вже закінчиться та дитина нічого важливого не пропустить, суду не надано, в звязку з чим суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньому [PERSON] до Республіки Італії для відпочинку та відвідування родички, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, на час зимових канікул, які відбудуться з 26.12.2015 року по 10.01.2016 року. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial