Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення нею двадцяти трьох років; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , за минулий час за десять років, що складає 339030,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] , яка навчається на денній формі навчання в Житомирському державному університеті імені Івана Франка на підставі договору № 330 про надання освітніх послуг від 31.08.2017 року, яка потребуває матеріальної допомоги. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, \~судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира № 2-2463/12 від 15.05.2012 року вирішено розірвати шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1850, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір`ю. Згідно копії Договору № 330 про надання освітніх послуг між вищим начальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 31.08.2017 року, [PERSON] навчається на денній формі навчання в Житомирському державному університеті імені Івана Франка. Загальна вартість освітньої послуги за весь стро навчання становить 55500,00 грн. (а.с. 27) Відповідач є батьком дитини, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється, працює, матеріально забезпечений, інших утримувачів немає. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її \~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст.\~\~ 27\~\~ Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989\~ p., батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Укра\-їни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які про\-довжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх\~\~ потреби у матеріальній допомозі\~ у зв`язку з навчанням. Таким чином, особа не в усіх випадках є обмеженою у зв`язку з навчанням в мож\-ливості заробляти кошти для власного забезпечення. Тому в разі спору така по\-треба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов`язаною з навчанням.\~\~ Відповідно до положення статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потре\-бують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька,\~\~ яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положення статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.\~При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно дост.430\~ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів за минулий час, суд зазначає таке. Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами внормовано\~ст. 194 СК України, згідно ч. 1 положень якої, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Тобто заборгованість за аліментами, розрахунок якого наданий [PERSON] може виникнути за умови пред`явлення виконавчого листа до виконання, відтак розгляду справи судом в минулому. Наявності виданого виконавчого листа або розгляду справи про стягнення аліментів судом [PERSON] не доведено. Також згідно ст. 191СК України, аліменти на дитину присуджуються а рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, вживала аходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Позивачем суду надано копію звернення до відповідача [PERSON] з вимогою сплатити кошти на утримання спільної дитини [PERSON] за останні 10 років (2009-2018 роки) у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з січня 2009 року, з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції). (а.с. 35) Однак, всупереч зазначених вимог дане звернення датоване лише 26.02.2019 року, що свідчить про те, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу після розірвання шлюбу. При цьому слід зазначити, що заборгованість по аліментах у відповідача відсутній з огляду на відсутність відповідного судового рішення про стягнення аліментів та відповідного виконавчого провадження. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. А тому, враховуючи вищевикладені обставини по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнений при зверненні до суду від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та

Outcome: partial