Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] мотивуючи свої вимоги тим, що з досягненням донькою повноліття виплату аліментів припинено. З 01.09.2018 донька навчається на денному відділенні у Київському національному університеті технології та дизайну, проживає у гуртожитку, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Крім того, донька знаходиться на лікуванні у лікаря-ортодонта і потребує лікування, вартість якого 23000 грн. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів, визначеного державою, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання 30 червня 2022 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років; стягнути з відповідача кошти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 грн. на додаткові витрати - лікування у лікаря-ортодонта. Позивач в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав відзив, у подальшому також заперечення, в якому заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, телефонограмою повідомила, що перебуває на навчанні у м. Київ, просила справу розглядати за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження та про зміну імені останньої, та копіями паспортів сторін (а.с.5, 7-9, 13, 28-30). Відповідно до довідки №219 від 27.09.2018 [PERSON] є студентом КНУТД, групи БВ 18, 1 курсу, факультету Індустрії моди, денної форми навчання; закінчує університет 30.06.2022 (а.с.11). З довідки від 28.09.2018 вбачається, що [PERSON] перебуває на лікуванні у лікаря-ортодонта, вартість лікування 23000 грн. (а.с.12). Згідно зч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв'язку з особливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини, придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат визначається залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи визнання вимог позову відповідачем повністю, а також те, що він має постійне місце роботи, зобов'язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням в університеті, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання їх спільної дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до закінчення її навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, а також додаткові витрати на лікування у лікаря-ортодонта у сумі 15000 грн. Відтак позов підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі. На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved