Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про розподіл майна подружжя. В подальшому позивач подала заяву про зміну підстав позову до відповідачів [PERSON] і [PERSON] та просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 червня 2015 року, між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В., зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER] - недійсним. Крім того, просила винести рішення, яким визнати право власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER]; визнати право власності за [PERSON] на будівельні матеріали і конструктивні елементи житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], ринковою вартістю 2341716 грн. 34 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 108500 доларів США, отримані від продажу житлового будинку не введеного в експлуатацію та використані на власний розсуд, не в інтересах сім'ї. Також просила виділити [PERSON] ? частину грошових коштів в розмірі 108500 доларів США; грошові кошти в сумі 1 548 336 грн. 15 коп., які були розміщені на депозитних рахунках та карткових рахунках [PERSON] в ПАТ БТА «БАНК» та витрачених ним на власний розсуд, не в інтересах сім'ї; грошові кошти в сумі 32543,73 доларів США., які були розміщені на депозитних рахунках та карткових рахунках [PERSON] в ПАТ БТА «БАНК» та витрачених ним на власний розсуд, не в інтересах сім'ї та стягнути з останнього на її користь судовий збір та ? частину витрат по сплаті судової будівельно-технічної експертизи. При цьому, позивач посилалася на те, що під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] ними було набуто нерухоме майно, згоди щодо поділу якого сторони не дійшли. Зазначає, що [PERSON] з метою уникнення поділу нерухомого майна відчуживбез її згоди земельну ділянку площею 0,0358 газ кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та недобудований житловий будинок, який був на ній розташований. Крім того, позивач посилається на те, що [PERSON] без її згоди та не в інтересах сім'ї розпорядився грошовими коштами, що були розміщені на рахунках останнього в ПАТ БТА «БАНК», отриманих від продажу земельної ділянкиплощею 0,0327 газ кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та недобудованого житлового будинку. В судовому засіданні позивач та представники останньої позовні вимоги підтримали та пояснили, що 24 вересня 1997 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від шлюбу останні мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 30 вересня 2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу позивач та відповідач [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,0685 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я [PERSON], на якій в подальшому було збудовано два однакових котеджі. В подальшому, один з котеджів був проданий з ? частиною земельної ділянки, площею 0,0327 га, згідно попереднього договору від 22 лютого 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] за 217000 доларів США, а кошти від продажу було покладено на рахунки відповідача [PERSON] в ПАТ БТА «БАНК», якими останній розпорядився на власний розсуд, не в інтересах сім'ї,зокрема зняв вказані кошти з рахунків та придбав на третіх осіб нерухоме майно без її згоди. Іншу ? частину земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] двоповерховим будинком, фактично добудованим, але не зданим в експлуатацію, орієнтованою вартістю 2000000 грн.відповідач без згоди позивача відчужив [PERSON], а тому позивач вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 червня 2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] повинен бути визнаний недійсним, оскільки порушує права позивача. Крім того,позивач вважає, що [PERSON] відчужив все спільно набуте майно не в інтересах сім'ї, з метою приховати майно щоб уникнути поділу останнього, а тому справедливим буде, якщо суд визнає за нею право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] з будівельними матеріалами і конструктивними елементами житлового будинку. [PERSON] та представники останнього заперечували проти позову та пояснили, що грошові кошти, які знаходилися на рахунках [PERSON], як і під час зареєстрованого шлюбу, так і після його розірвання витрачалися виключно на утримання сім'ї, а також картки використовувалися для ведення бізнесу [PERSON] Також,[PERSON], пояснив, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] була дійсно ним відчужена, згідно договору від 11 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за ціною 142789 грн. 60 коп., однак вона була вільною від забудови, що підтверджується довідкою, що міститься в матеріалах справи. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу недійсним. Так, [PERSON] є добросовісним набувачем, придбала майно на у передбачений законом спосіб. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб який в подальшому на підставі рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2013 року було розірвано /Т.1 а.с. а.с. 7, 66-67/. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO] /Т.1 а.с. 8/. Під час розгляду справи судом було встановлено, що подружні стосунки та ведення спільного господарства між [PERSON] та [PERSON] припинилися в березні 2013 року. За час шлюбу 24 липня 2007 року позивач та відповідач [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,0685 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та була зареєстрована на ім'я [PERSON] /Т. 1 а.с. 13/. В подальшому вказана земельна ділянка була поділена на дві ділянки: площею 0,0327 га за кадастровим номером [NUMBER] та ділянку площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER]/Т.1 а.с. 69-70/. 18 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0327 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно вказаного договору продаж вчинено за 108000 грн., які продавець повністю отримав від покупця до підписання вказаного договору. Крім того, договір купівлі-продажу укладено за письмовою згодою позивача, яка на той час була дружиною продавця [PERSON] 1 а.с. 16-16 з.б./. Враховуючи те, що вказаний договір не оспорений у судовому порядку в частині вартості земельної ділянки, суд вважає, що доводи позивача та її представників про те, що земельна ділянка була продана [PERSON] за 217000 доларів США не знайшли свого підтвердження. Крім того, ринкова вартість земельної ділянки визначена не сторонами на власний розсуд, а погоджена з висновком про експертну оцінку, виконаного ТОВ «Експертцентр» від 5 липня 2012 року та становить 108000 грн. Згідно п.4 Договору купівлі-продажу, продавець засвідчив, що зазначену в цьому договорі ціну продажу квартири, він вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для нього обставин і повністю його задовольняє. Таким чином, підстави піддавати сумніву вартість земельноїділянки за ціною 108000 грн.,визначеноювисновком про експертну оцінку, виконаного ТОВ «Експертцентр» від 5 липня 2012 року,за яку вона була проданау суду відсутні.Інших доказів того, що ціна земельної ділянки є заниженою та нижчою від її реальної ринкової вартості, позивач та її представники суду не надали. Крім того, суд вважає необґрунтованими пояснення позивача та її представників, стосовно того, що угода купівлі-продажу здійснювалася за попереднім договором від 22 лютого 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, оскільки в попередньому договорі зазначено, що покупцем є [PERSON], а в основному договорі покупцем є [PERSON], зобов'язання за попереднім договором між його сторонами були припинені. Також судом встановлено, що 11 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON]. був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки, площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченком О.В. та зареєстрований у реєстрі за № [NUMBER]. Згідно вказаного договору продаж вчинено за 142 789 грн. 60 коп., які [PERSON] повністю отримав від [PERSON] під час підписання вказаного договору /Т. 2 а.с. 96-97/. З п. 4.2 вказаного договору вбачається, що [PERSON] є неодружений, а відчужувана за цим договором земельна ділянка не є спільною сумісною власністю, а є його особистою приватною власністю, на дату набуття ним земельної ділянки у шлюбі та фактичних шлюбних/сімейних відносини, які випливають зі спільного проживання та ведення господарства, з іншими особами не перебував та по цей час не перебуває; осіб, які мали підстави оспорювати право власності на зазначену земельну ділянку (чи її частку), немає /Т.2 а.с. 97/. Однак, як вбачається з матеріалів справи спірна земельна ділянка була придбана [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю /Т. 1 а.с. 13/. Відповідно до вимог ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Розірвання шлюбу, як це встановлено вст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Судом встановлено, що письмової згоди [PERSON] на відчуження земельної ділянки не надавала. Нотаріусом питанняпро надання[PERSON] письмової згоди на укладення оспорюваного правочину також не вирішувалося у зв'язку з тим, що в паспорті відповідача [PERSON] був відсутній штамп про реєстрацію шлюбу, а останній не повідомив нотаріуса про перебування у шлюбі та його розірвання. Тобто, на момент укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON]земельна ділянка площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а останній одноосібно розпорядився спільним сумісним майном подружжя на власний розсуд. При цьому, суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що спірна земельна ділянка придбана за належні йому особисто кошти, отримані за договором позики, оскільки про наявність боргу [PERSON] заявив тільки в листопаді 2016 року, тобто майже через вісім місяців після відкриття провадження в даній справі, позивачу ж про такий борг відомо не було. Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, представником відповідача та [PERSON] не було представлено переконливих доводів на доведення обставини придбання спірної земельної ділянки за рахунок отриманих в борг коштів. Пунктом 6статті 3 ЦК Українидо засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК Українив разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя,а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя,за умови наявності іншої згоди,суди мають право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна. Такаправова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15 , від 27.01.2016 року у справі № 6-1912цс15 і в силу положеньстатті 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. За викладених обставин, суд вважає недоведеними позовні вимоги і не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку. Таким чином,на думку суду в даному випадку у позивача виникло право на компенсацію ? частини вартості спірної земельної ділянки. На підтвердження вартості земельної ділянки позивачем було надано звіт ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» про експертну грошову оцінку земельної ділянки [NUMBER] від 11 жовтня 2016 року, згідно якого ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] складає 354 529 грн. 00 коп. З вказаного звіту вбачається, що замовником зазначено відповідача [PERSON], однак в судовому засіданні представник [PERSON] категорично заперечував, що останнязамовляла вказаний звіт.Дослідивши вказаний звіт, суд не може визнати його належним доказом, оскільки у ньому зазначено, що він є дійсним лише за наявності підпису Замовника на титульній сторінці Звіту, який у вказаному звіті відсутній /Т.3 а.с. 1/. Відповідно до висновків звіту з незалежної оцінки майна ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» від 27 жовтня 2016 року, ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 167 318 грн. 00 коп. /Т. 1 а.с. 52-81/. Експертне дослідження проведене кваліфікованим експертом [PERSON], який має відповідну кваліфікацію та внесений до реєстру атестованих оцінювачів. Судом встановлено, що висновок містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань. Оцінивши висновок за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Відповідачем [PERSON] також було надано звіт про експертну оцінку майна ТОВ «Експертно-оціночна компанія»» від 5 червня 2015 року, згідно якого ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 136040 грн. 00 коп. /Т. 2 а.с.110-144/. Однак враховуючи, що термін дії звіту становить шість місяців від дати оцінки, суд у визначенні вартості спірної земельної ділянки бере до уваги звіт наданий відповідачем [PERSON] від 27 жовтня 2016 року. Таким чином, вартість ? частини земельної ділянки, площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 83659 грн. 00 коп., які суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] Також в судовому засіданні встановлено, що позивачем та відповідачем [PERSON] за час шлюбу було збудовано будинок, що розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок не зданий в експлуатацію та не зареєстрований в установленому законом порядку. З технічного паспорту, виготовленого 7 липня 2013 року ПП ПКБ «Хебітет» вбачається, що самочинне будівництво, площею 121,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] побудоване у 2010 році, згідно характеристик будинку, господарських будівель та споруд /Т.2 а.с. 219-225/. Тому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] та його представника проте, що вказаний будинок був збудований новою власницею земельної ділянки [PERSON] Крім того, суд не може прийняти до уваги довідку видану ТОВ «Бюро технічно інвентаризації № ЖБ-1160 від 25 травня 2015 року про те, що земельна ділянка, площею 0,0358 га за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], вільна від забудови станом на 25 травня 2015 року, оскільки вказана довідка не узгоджується з даними, що містяться в технічному паспорті та поясненнями позивача та її представників. Зокрема, з копії державного акту на вказану земельну ділянку та копії технічного паспорту візуальновбачається, що земельна ділянка, на якій розташований об'єкт будівництва, є ідентичною і відрізняється від іншої земельної ділянки, розташованої поруч. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial