Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1990 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що в останній час відповідач фактично змінив своє ставлення до сімї, грошові кошти які плануються витрачатись на утримання дитини, відповідач витрачає на свої потреби. Грошей на утримання дитини не надає. Зазначає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині оскільки має постійне місце роботи, а саме працює начальником дільниці ЦЦР 1 на Словянській ТЕС, але добровільно відмовляється від матеріального утримання дитини з невідомих причин. З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 30 % всіх його доходів, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Позивач до судового засідання не зявилася, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог також просила зменшити розмір заявлених нею вимог аліментів з 30 % на 25 %. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, не заперечував про стягнення з нього аліментів у розмірі 25%. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1990 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, виховують дочку, але відповідач ніяким образом не утримує матеріально свою дитину. Згідно із довідкою КП «Сервіскомуренерго» № 04/333 від 14.03.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає разом із своїми батьками [PERSON],19656 року народження та [PERSON], [INFO] по вул.. Ювілейній, б. 8 [ADDRESS]. Відповідач дитину не утримує, добровільної допомоги не надає. Зазначені вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~\~ Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину, аліменти стягуються у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 даної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями183,184 СК України. Крім того,постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 30 % частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання позивача у розмірі 30 % частини від усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною трьох років, оскільки відповідач знаходиться у працездатному віці, та будучі батьком дитини, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та її матері до відповідного віку. Також, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. \~\~\~\~\~ \~

Outcome: approved