Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на період навчання, у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду 04 жовтня 2018 року і до закінчення навчання, тобто до 01 липня 2020 року. В обґрунтуванні позову посилається на те, що [PERSON], [INFO] є їх спільною дитиною з відповідачем. Відповідач проживає окремо від них, має іншу сім'ю, ще одну дитину. Син навчається на ІІІ курсі денної державної форми навчання в Кіровоградському будівельному коледжі. Термін навчання по 01 липня 2020 року. Навчання на денній формі вимагає додаткових матеріальних витрат. Рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі ? частини всіх видів доходу виконано, в зв'язку з досягненням дитиною повнолітті. На теперішній час відповідач аліменти не сплачує. Сину виповнилося повних 18 років, він навчається на денній формі навчання, не працює, потребує матеріальної допомоги у зв'язку з тим, що продовжує навчання, а відповідач має змогу надавати йому матеріальну допомогу. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 22 жовтня 2018 року. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Ухвалою від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, за участю сторін, відповідачу роз'яснено право та встановленого термін для подання відзиву. Відповідач своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо подачі відзиву не скористався. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі є батьками повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 жовтня 2000 року.(а.с.5, 9) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Зареєстрований та проживає разом з матір'ю. (а.с.6, 8) Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2010 року, шлюб між сторонами у справі розірвано. (а.с.4) [PERSON] навчається на ІІІ курсі денної державної форми навчання ДВНЗ «Кіровоградський будівельний коледж», термін навчання з 01 вересня 2016 року до 01 липня 2020 року, що підтверджується довідкою з місця навчання за №167 від 04 вересня 2018 року. (а.с.7) Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину Сімейний кодекс України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], має повних 18 років, продовжує навчання, ніде не працює, проживає разом з матір'ю та потребує матеріальної допомоги. Відповідач, як пояснила в судовому засіданні позивач, проживає від них окремо, має іншу сім'ю, ще одну дитину, працює завідуючим господарством в Управлінні каналу «Дніпро інгулець», сплачував аліменти на підставі рішення суду до досягнення дитиною повноліття, має змогу надавати матеріальну допомогу дитині, як батько, до закінчення нею навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на навчання сина в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України). Позов поданий до суду [PERSON] 09 жовтня 2018 року, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів з 04 жовтня 2018 року є безпідставними і в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача, за розгляд справи, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial