Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 10 жовтня 1992 року у виконкомі Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було вчинено актовий запис № 78. Від сумісного проживання неповнолітніх дітей не мають. В зв'язку з різними характерами та поглядами на сімейне життя взаємовідносини між сторонами не склалися. Позивач вважає, що за таких обставин їх з відповідачем шлюб став носити формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином. Надала до суду письмову заяву в якій просила справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення просила не надавати, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи вчасно, належним чином, в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заяву про розгляд справи без його участі та заперечень проти позову суду не надав. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому справу можливо розглянути по суті у відсутності сторін та винести заочне рішення по справі . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 10 жовтня 1992 року у виконкомі Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області сторони зареєстрували шлюб, про що вчинено актовий запис № 78 ( свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ОЛ № 320911 видане 10 жовтня 1992 року виконкомом Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, а.с.7 ) . Від сумісного проживання сторони дітей не мають. Шлюбні стосунки фактично було припинено близько чотирьох років назад, сімейних відносин не підтримують, а тому надання строку на примирення є недоцільним. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов необхідно задовольнити . Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок . З огляду на зазначене,

Outcome: approved