Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до досягнення дитиною 16-річного віку без згоди батька, а саме в країни СНД, Грузії, країни європейського союзу та Шенгенської угоди, Македонії, Сербії, Чорногорія, Туреччини, Арабської республіки Єгипет, Об`єднаних арабських еміратів, Ізраїлю, а саме без згоди батька, а також стягнути з відповідача судові витрати. Зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2008 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.02.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає з матір`ю. Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини не надає, мотивуючи це або своєю відсутністю на території України або браком часу. В зв`язку з тим, що дитині встановлено загальне захворювання: алергія, йому необхідно виїжджати в екологічно чисті райони з мінімальним алергічним навантаженням щорічно. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання позивач та її представник надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2008 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.02.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд та в`їзд дитини за кордон, відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial