Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. 24.07.2014 року приблизно в 01-00 год. неповнолітні [PERSON] і [PERSON] навмисно, групою осіб заподіяли її синові [PERSON] тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 495 від 20.08.2014 року. У кримінальній виробництву її син [PERSON] був визнаний потерпілим. Крім цього, 24.07.2014 року приблизно в 01-00 годин неповнолітні [PERSON] і [PERSON] навмисне, групою осіб заподіяли її братові [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого настала його смерть. У кримінальному провадженні вона-позивач була визнана потерпілою. У результаті заподіяних [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, він був госпіталізований і до самої смерті перебував в комі. Перебуваючи у важкому стані, [PERSON] потребував інтенсивного лікування і догляду. На його лікування, догляд нею було витрачено 15226 грн., а також 859,69 грн. було витрачено на оплату вартості проїзду в м Дніпропетровськ, де знаходився [PERSON] Крім цього, нею було витрачено на юридичні послуги адвоката у сумі 2000,00 грн., який представляв її інтереси, як потерпілої, та інтереси її сина [PERSON] Після смерті [PERSON] нею на поховання було витрачено 3021,00 грн. На лікування [PERSON] нею було витрачено 2364,59 грн. Вироком Нікопольського міськрайонного суду від 30.04.2015 року у справі № 182/8094/14-к провадження № 1-кп /0182/126/2015 неповнолітні підсудні [PERSON] і [PERSON] були визнані винними, і їм було призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Вироком суду було стягнуто з [PERSON], а в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування шкоди з його законного представника [PERSON] в її-позивача користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної її неповнолітньому синові [PERSON] в результаті кримінального правопорушення, в сумі 2365 грн. Цим же вироком стягнуто з [PERSON] і з [PERSON], а в разі відсутності у них майна, достатнього для відшкодування шкоди з їх законних представників [PERSON] і [PERSON] на її користь суму матеріальної шкоди, повязаної зі смертю її брата [PERSON] в розмірі 19107 грн., а також суму витрачену нею на правову допомогу в розмірі 3000 грн. На підставі вироку Нікопольського міськрайонного суду від 30.04.2015 року їй були видані виконавчі листи. Згідно відповіді [PERSON] державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № П-1301-02 від 06.06.2016 року, на виконанні в Нікопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби з 10.02.2016 року по 31.05.2016 року знаходилися виконавчі провадження № 50214319, № 50208654 по примусовому виконанню виконавчих листів № 2/0182/126 від 30.04.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми боргу в розмірі 134472,00 грн. Оскільки в ході примусового виконання було встановлено, що у боржника відсутні грошові кошти та майно, на які законом можливо звернути стягнення в рахунок сплати боргу, державним виконавцем 31.05.2016 року на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» були винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Окрім того, державним виконавцем 30.06.2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, розпочатого на підставі виконавчого листа № 1/0182/126, виданого 09.02.2016 року Нікопольським міськрайонним судом, в якому повідомлялося, що виконавчий документ необхідно направити за місцем відбування покарання боржником. Ні підсудні, ні їхні законні представники не мають достатніх коштів для відшкодування їй майнової шкоди, а стягнення матеріальної шкоди за рахунок засуджених, які відбувають покарання, може розтягнутися на довгі роки. Тому надання їй матеріальної допомоги, як потерпілій від злочину, з боку держави є для неї життєво необхідним. Тому, просить суд стягнути з Держави в особі [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на її користь матеріальну шкоду в результаті кримінального правопорушення згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду від 30.04.2015 року по справі № 182/8094/14-к провадження № 1-кп /0182/126/2015 в розмірі 24472,00 грн. Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обстави та вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що виконавчі листи вона сама подавала до виконавчої служби, з матеріалами виконавчого провадження знайомилась. Дії державного виконавця не оскаржувала. Представник відповідача [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відповідає самостійно за своїми зобовязаннями. З викладених позивачем обставин вина відповідача не вбачається. Підпунктом 1 п.9 Бюджетного кодексу, встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, зокрема, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які\~статтею 55\~цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні. У матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача проти позову (а.с.19-21). Ухвалою суду від 28.11.2016 року (а.с.25) до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Державну Казначейську службу України. Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Ухвалою суду від 27.02.2017 року за клопотанням Прокуратури Дніпропетровської області було залучено Прокуратуру Дніпропетровської області третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Прокурор у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вказав, що списання коштів державного бюджету здійснюється виключно у випадках та в порядку, визначних законодавством. Однак законодавством такого порядку, умов, методики не прийнято, в бюджет України на 2017 рік не закладено коштів не відшкодування шкоди. Вислухавши позивача, представника [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області, прокурора, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.04.2015 року у справі № 182/8094/14-к провадження № 1-кп/0182/126/2015 (а.с.4-9) [PERSON] було визнано винним за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім)років 6 (шість) місяців; за ч.2 ст.125 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання призначити у вигляді позбавлення волі строком на7 (сім) років 6 (шість) місяців. [PERSON] було визнано винним за ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. Окрім того, вказаним вироком стягнуто з [PERSON] і [PERSON], а в разі відсутності у них майна, достатнього для відшкодування шкоди з їх законних представників [PERSON] і [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, повязаної зі смертю її брата [PERSON] 19107 грн., оплату за надання правової допомоги 3000 грн. і моральної шкоди 100000 грн., а всього 122107 грн. солідарно. Стягнуто з [PERSON] а в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування шкоди з його законного представника [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, завданої спричинення її неповнолітньому сину [PERSON] 2365грн. і моральної шкоди 10000 грн., а всього 12365 грн. 09.02.2016 року Нікопольським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 1/0182/126 про стягнення з [PERSON] і [PERSON], а в разі відсутності у них майна, достатнього для відшкодування шкоди з їх законних представників [PERSON] і [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди, повязаної зі смертю її брата [PERSON] 19107 грн., оплату за надання правової допомоги 3000 грн. і моральної шкоди 100000 грн., а всього 122107 грн. солідарно. 30.06.2016 року державним виконавцем на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з необхідністю його направлення за місцем відбування покарання боржником Прилуцької ВК Чернігівської області, що відноситься до підвідомчості Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а.с.3). З відповіді [PERSON] державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.06.2016 року № П-1301-02 (а.с.11,12) вбачається, що на підставі вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.04.2015 року Нікопольським міськрайонним судом позивачу було видано виконавчі листи: № 2/0182/126 від 30.04.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми боргу у розмірі 134472,00 грн.; № 2/0182/126 від 30.04.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми боргу у розмірі 134472,00 грн. (а.с.11,12). На підставі виданих Нікопольським міськрайонним судом виконавчих листів державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 50214319, № 50208654. Оскільки в ході примусового виконання вказаних виконавчих листів було встановлено, що у боржників відсутні грошові кошти та майно, на які законом можливо звернути стягнення в рахунок сплати боргу, державним виконавцем 31.05.2016 року на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу (позивачу по справі). Позивачу було розяснено ст.ст.12,47 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі про порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. З відповіді [PERSON] державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.08.2016 року № П-1301-02п/01 (а.с.13,14) вбачається, що відділі ДВС з 19.10.2015 року перебуває виконавче провадження № 49074264 з примусового виконання виконавчого листа № 1/0182/126 від 09.02.2016 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу на загальну суму 122107,00 грн. З метою встановлення джерел отримання доходів та майнового стану боржника державним виконавцем було направлено запити до реєструючи органів. 12.04.2016 року направлений запит до Служби у справах дітей щодо надання дозволу на реалізацію 1/2 частини будинку з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Покровське, пров. Крутий, буд.3-а, в рахунок сплати боргу. З відповіді встановлено, що реалізація вказаного майна не погоджена. 04.07.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника та встановлено, що у боржника майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє. Державним виконавцем 12.07.2016 року було направлено до суду заяву про відстрочення виконання виконавчих документів, боржником яким є [PERSON] до повноліття [PERSON] Також розяснено позивачу ст.ст.12,47 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі про порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Як пояснила позивач у судовому засіданні вона дії, рішення або бездіяльність державного виконавця не оскаржувала. Вимог до державної виконавчої служби не предявляла. З позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що остання звертаючись до суду з даним позовом вимоги предявила до [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Вважає, що відшкодовувати матеріальну шкоду за таких обставин повинно саме [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, так як особи які вчинили злочин та їх законні представники є неплатоспроможними. Тобто позивач просить стягнути у відшкодування матеріальної шкоди 24472,00 грн. з Держави в особі Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. У відповідності до ст.43 Бюджетного Кодексу України, безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державної казначейської служби України. Тому, у суді від імені Держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати представники Державної Казначейської служби України. Враховуючи викладене, до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Державну Казначейську службу України. Жодних дій, рішень або бездіяльності [PERSON] Державної казначейської служби України в м. Нікополі Дніпропетровської області Головного [PERSON] Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області позивач не оскаржує. Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. На даний час відсутнє законодавство, який визначає порядок відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України, завданої злочином, якщо особа яка завдала злочин є неплатоспроможною, як у випадку позивача. Разом з тим, на сьогодні єдиним окремим законом про відшкодування шкоди, завданої злочином, за рахунок Державного бюджету України, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо. Отже, чинне на сьогодні законодавство передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок Державного бюджету лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним суб'єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури або суддя) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна. Відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим іншим субєктом, чинними законодавством України не передбачено. Крім цього, повернення позивачу виконавчого документа, не позбавляє права повторно предявити виконавчий документ до виконання та не свідчить про неможливість відшкодування шкоди, завданої позивачу кримінальним правопорушенням, особою, яка його вчинила. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що у позові [PERSON] відмовлено повністю, що позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до ч.4 ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed