Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та поділити, виділивши їй у власність Ѕ частину зазначеної квартири. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей, донька - [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до одного, що змусило її до подачі позову про розірвання шлюбу. За час шлюбу сторони спільно придбали двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Враховуючи те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник в підготовчому судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що 01.02.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. За час спільного проживання подружжям була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.07.2002 року. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Судом на підставі зібраних у справі доказів встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, якими урегульовано правовий режим спільного сумісного майна подружжя, а також не порушує прав інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved