Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2318-08 грн., компенсацію за невчасно виплачену зарплату в сумі 115-98 грн., моральну шкоду в сумі 2000-00грн., компенсацію за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Своє прохання мотивує тим, що вона працювала у ФОП [PERSON]. з 01.06.2012 р. Звільнена 29.05.2014 р. по ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно ст.115 КЗпП України відповідач зобов'язаний регулярно виплачувати заробітну плату, проте в цій частині відповідачем закон порушувався. За період її роботи на ФОП [PERSON] є заборгованість по заробітній платі за 2014 p.: березень 547-78 грн., квітень 620-84 грн., травень 1149-46 грн., всього - 2318-08 грн. Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого ухвалою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997р. сума компенсації, що належить їй за невчасно виплачену зарплату склала за 2014 p.: березень - 52-59 грн., квітень - 37-87 грн., травень - 25-52 грн., всього - 115-98 грн. Загальна сума заборгованості склала - 2434-06 грн., що підтверджується копіями документів з ФОП [PERSON] для пред'явлення до міського суду м. Олександрії. Згідно ст.116 КЗпП України відповідач зобов'язаний в день звільнення виплатити всі гроші, що належать їй. Проте, до теперішнього часу розрахунок не проведений. Згідно ст.117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки в день фактичного розрахунку. Те, що відповідач в день звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, заподіяло їй величезні моральні страждання, весь час переживала з приводу існування своєї сім'ї і в наслідок чого вона і її сім'я були позбавлені нормального життєвого спілкування. Тому вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі 2000-00 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Прохає зробити розрахунок середньомісячного заробітку, виходячи з мінімальної заробітної плати в 1218,00 грн. Пояснила, що нарахування заробітної плати у відповідача здійснювала [PERSON], яка вела всю бухгалтерію, у неї була довіреність від відповідача. Представники відповідача прохають відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем до позовної заяви долучені відомості нарахування заробітної плати за березень-травень 2014 року та відомості на отримання заробітної плати за той самий період, з яких вбачається, що нарахована заробітна плата виплачена не в повному обсязі. При цьому у порушення вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України зазначені відомості не затверджені роботодавцем, хоча таке затвердження передбачено у бланках кожної з відомостей. Натомість, доказами на підтвердження безпідставності позовних вимог [PERSON] є наявні в відповідача відомості нарахування заробітної плати за березень-травень 2014 року та відомості на отримання авансу і заробітної плати за той самий період, з яких вбачається, що позивачка всі належні їй до виплати суми одержувала своєчасно. Додатковим доказом зазначеного факту є квитанції установи банку № к23/І/177 від 18.04.2014р., № k23/J/257 від 19.05.2014р. та № k23/J/184 від 19.06.2014р., які підтверджують також сплату відповідачем єдиного соціального внеску з нарахованої працівникам заробітної плати. Довідкою відповідача б/н від 27.11.2014р. також підтверджується відсутність заборгованості із заробітної плати перед позивачкою. Зазначені обставини свідчать про безпідставність вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу із заробітної плати. Безпідставними вважає і вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджений постановою КМУ від 20.12.1997р. № 1427) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Отже, за відсутності порушень термінів виплати заробітної плати зазначений Порядок не застосовується. Крім того позивачкою не надано розрахунку розміру заявленої нею до стягнення компенсації, що позбавляє суд можливості здійснити перевірку правильності здійснених [PERSON] нарахувань. Виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за умовами ст. 117 КЗпП України застосовується лише у випадку не проведення зі звільненим працівником розрахунку у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, з огляду на що посилання [PERSON] на вимоги ст. 117 КЗпП України також безпідставні. Не ґрунтується на вимогах закону і вимога [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди. Як встановлено ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Додані до заперечення докази переконливо свідчать про відсутність порушення [PERSON] законних прав [PERSON], які б могли призвести до моральних страждань. Представники відповідача в судовому засіданні пояснили також, що [PERSON] забрала оригінали відомостей про отримання працівниками заробітної плати, оскільки до них був вільний доступ. Тому відповідачеві довелося проводити повторний перерахунок. [PERSON] мала довіреність від відповідача, але строк довіреності закінчився 24.03.2014 р. і з того часу вона відомостей не вела. Вона ж зробила собі запис в трудову книжку, що нібито була заступником відповідача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Згідно статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у зазначені строки підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та на підставі вимог ст. 1-7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» з наступними змінами, у разі затримки виплати працівникам на один і більше місяців грошових доходів проводяться компенсаційні виплати. Згідно ст. 237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Копією трудового договору № 11081200883 від 01.06.2012 р. та копією трудової книжки позивача підтверджується, що вона працювала у ФОП [PERSON] з 01.06.2012 р. до 29.05.2014 р. адміністратором. Відповідно до п. 3 трудового договору розмір заробітної плати повинен становити не менше мінімальної заробітної плати, яка в 2014 р. складала 1218 грн. Позивачем в підтвердження своїх вимог надані копії відомостей, які відповідають оригіналам, що містяться в цивільній справі за аналогічним позовом [PERSON] В цих документах відсутні підписи позивача про отримання нею зазначених сум зарплати. Інших оригіналів відомостей суду не надано. Суд вважає, що квитанції про сплату єдиного соціального внеску не можуть бути підтвердженням виплати зарплати позивачеві. Єдиним документом про виплату заробітної плати є відомості, які повинні зберігатися працедавцем протягом 75 років. Оскільки він не надав оригіналів цих відомостей, не з'явився на виклик до суду і не пояснив причин відсутності відомостей, суд вважає доведеним факт невиплати позивачеві заробітної плати у зазначеній нею сумі. Відсутні докази і того, що відповідач про нараховані позивачеві при звільненні суми письмово повідомив працівника перед виплатою зазначених сум. Також суд вважає, що підлягають задоволенню її вимоги про сплату компенсації та середнього заробітку. Розмір компенсації втрати частини заробітку представниками не оспорюється, тому її потрібно стягнути в сумі 115,98 грн. Через відсутність довідки про середню заробітну плату необхідно виходити з мінімальної заробітної плати в 1218 грн., звідси стягненню підлягають 8 міс. х 1218 грн. + (1218 грн. : 30 днів х 7 днів) = 10028,20 грн. Крім того, суд вважає, що внаслідок невиплати заробітної плати позивачеві було заподіяно моральну шкоду в розмірі 800 грн. Але дана вимога не може бути задоволена, оскільки ст. 233 КЗпПУ встановлено тримісячний строк для звернення з такими вимогами до суду, а позивач звернулася 15.09.2014 р., тобто через 3 місяці 17 днів після звільнення. Загальна сума стягнення становить 10028,20 грн. + 2318,08 грн. + 115,98 грн. = 12462,26 грн., тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору, оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову.

Outcome: partial