Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, зазначивши, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає. Більш того, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Син часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі, а тому виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. У зв'язку з наведеним вона змушена звернутися до суду та, уточнивши позовні вимоги, просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон, в тому числі до Російської Федерації, Республіки Крим, Республіки Молдова, Грузії, Туреччини, Арабської Республіки Єгипту, Республіки Білорусь, Ізраїлю та країн Євросоюзу без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] в її супроводі на термін 3 роки, а також надати дозвіл без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] за кордон. В судове засідання позивач та її представник надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надіслали до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.03.2016 року, яке набрало законної сили 04.04.2016 року, шлюб розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.12.2005 року [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Сторони мешкають окремо, згідно довідки № 1411022972 від 24.02.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO], фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики з місця навчання КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 67 Маріупольської міської ради Донецької області» за № 01/341 від 27.05.2015 року вихованням та навчанням неповнолітнього [PERSON] займається мати [PERSON], батько [PERSON] школу жодного разу не відвідував, успішністю сина не цікавився. Згідно висновку дитячого та сімейного психолога [PERSON], наданого 25.03.2016 року за результатами психологічної діагностики неповнолітнього [PERSON], [INFO], за якою звернулася мати [PERSON], виходячи з пріоритету дотримання законних прав та інтересів неповнолітнього, з метою профілактики розвитку у дитини прояву негативних емоційних реагувань та психосоматичних розладів, тривожності, доцільним буде надати матері можливість оздоровлювати дитину в кругу сім'ї, зокрема родичів за межами країни. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію, відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька терміном на три роки та оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України без зазначення країн прямування, оскільки позивачем не доведена мета виїзду дитини саме до цих країн. Окрім того, зазначення країн прямування є обов'язковою вимогою для нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, а не рішення суду.

Outcome: partial