Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] в м. Олександрії Кіровоградської області Позов мотивує тим, що 27.03.2006 року нею було укладеного договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], яка є її власністю. 26.04.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, в з в'язку з чим її прізвище було змінено з [PERSON] на [PERSON]. Згідно заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду від 19.04.2013 року їх шлюб було розірвано. Відповідач був зареєстрований в вищевказаній квартирі, але з січня 2013 року в ній не проживає, не оплачує комунальні платежі, особистих його речей в квартирі немає. Фактично відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] Посилається на ст., ст. 319, 391 та ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідач, як бувший член сім'ї не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати його втратившим право користування квартирою. Позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона є власницею квартири, а відповідач її колишній чоловік, який ще до прийняття рішення суду про розірвання шлюбу, десь з січня 2013 року не проживає в її квартирі. Квартиру було нею придбано 27.03.2006 року, кошти на придбання квартири вона сплатила, уклавши з банком кредитний договір на 4 000 дол. США, які повинна виплатити протягом 20 років. На теперішній час їй відомо, що відповідач проживає у своїх батьків. Вона також разом з дітьми проживає у своїх батьків, але оплачує всі комунальні платежі по вищевказаній квартирі. Відповідач на розгляд справи не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Суд з врахуванням думки позивача ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, відповідно до вимог ст., ст.. 224 - 226 ЦПК України та постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивачки, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі - продажу 27.03.2006 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за №662, зареєстрованого 27.03.2006 року в Олександрійському МБТІ в реєстрі за № 9509/108 с.22 - позивачці належить на праві власності квартира [ADDRESS] в м. Олександрії Кіровоградської області, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 7, 9). Позивач з відповідачем перебували в шлюбі з 26.04.2006 року, який розірвано згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду 19.04.2013 року (а.с. 5, 8). З матеріалів справи вбачається, що відповідач в вищевказаній квартирі зареєстрований як чоловік позивачки, тобто як член сім'ї власника, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с. 10). Згідно позовної заяви та пояснень позивачки, відповідач з січня 2013 року у спірній квартирі не мешкає, особистих речей там не зберігає; даний факт підтверджується актом - розпорядженням від 18.06.2014 р. (а.с.6) та поясненнями свідка [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що з січня 2013 року відповідач не проживає в спірній квартирі та ця обставина перешкоджає позивачці вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їй на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] в м. Олександрії, він з січня 2013 року не проживає в ній. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втратившим право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Вирішуючи даний спір, суд враховує ці вимоги Закону та висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачці в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved