Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 13.02.2018 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Сімені відносини у сторін не склалися і вони проживають окремо. Відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини, хоча фізично здоровий, інших утриманців не має, працює офіційно та отримує достатній дохід. [PERSON] наразі не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за їх сином, тому аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку. Також просила стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду відзив та пояснили, що [PERSON] регулярно та добровільно витрачає певну суму коштів на мутримання сина, що підтверджується чеками, які збереглися у нього лише частково. Враховуючи вимоги чинного законодавства, кжен з батьків має нести однакові витрати на утримання дитини. Позивачем не наведено підстав, передбачених законодавством України, щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, тому розмір аліментів на одну дитину встановлений ј частини всіх видів заробітку (доходу), може бути стягнутий в судовому порядку. Позов не містить жодного підтвердження в ухиленні відповідача від утримання дитини. Просили в задоволенні позовних вимог[PERSON] відмовити в повному обсязі. Проте, згодом, представником відповідача було надіслано суду заяву про часткове визнання позову, відповідно до якої позивач отримує допомогу при народженні дитини, дитина є соматично здоровою. При цьому, у власності відповідача нерухоме майно відсутнє, він має непогашений кредит, що є спільним боргом подружжя. Шлюб між сторонами розірвано 20.05.2021 року на підставі рішеня суду. Також представник відповідача зазначив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2021 року з [PERSON] на користь[PERSON] стягнуто аліменти наутримання дружини в розмірі 1/7 частки від усіх видів доходу. Таким чином, після відрахування всіх видатків із заробітної плати, її залишок становитиме менше 50%, що суперечить законодавству. В зв`язку з викладеним, представник відповідача просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 13.02.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №269 (а.с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 01.08.2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с. 3). З довідки ТОВ «ЖЕО» № 631 від 23.02.2021 року вбачається, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Зі змісту довідки ТОВ «АГРАНА МФРУТ УКРАЇНА» №18 від 03.03.2021 року встановлено, що відповідач [PERSON] працює в цьому товаристві з 10.06.2014 року та наразі займає посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції. Його дохід за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року склав 153697,52 грн. (а.с. 12). Суд не приймає до уваги чеки та квитанції, надані відповідачем на підтвердження здійснення ним витрат на утримання дитини, оскільки цей факт заперечується позивачем та вони не є належним та допустимим доказом утримання дитини. Крім того, з наданих чеків не вбачається хто і з якою метою, кому придбавав ці продукти, речі, ліки. Також відповідачем не надано суду рецепти лікаря про призначення їх дитині. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про оплату ним кредиту, оскільки це не підтверджено жодними належними та допустимими доказа, а також заперечується позивачем. З матеріалів справи встановлено, що: - позивачу [PERSON] було призначено допомогу при народженні дитини з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року в розмірі 10320,00 грн. та з 01.08.2019 року по 31.07.2022 року - 860,00 грн. щомісячно, - у власності відповідача відсутнє нерухоме майно; - у відповідача наявні кредитні зобов`язання. Слід відзначити, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, проте суду не надано доказів про набрання рішенням суду у цій справі законної сили, тому суд не бере його до уваги. Відповідач не надає матеріальну допомогу своєму малолітньому сину та не приймає участь в його утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не обґрунтовано розмір аліментів в розмірі 1/3. При цьому, з огляду на розмір заробітної плати відповідача вбачається, що аліменти на дитину будуть становити досить велику суму, яка майже втричі перевищуватиме прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Разом з цим, такий же розмір коштів має витрачати позивач на утримання дитини, оскільки батьки мають рівні права на дитини. Таким чином, складеться обставинами, що розір аліментів на двох річну дитину буде непомірно великим. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання відповідачем позову, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 687,81 грн. В з`язку з частковим задоволенням позову, в іншій частині судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. З приводу заяви представника позивача про відшкодування [PERSON] витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позов них вимог. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем наданий ордер (а.с. 43) та акт про надані послуги з правової допомоги за договором про надання правової допомоги №20/4/21 від 20.04.2021 року (а.с. 55). З приводу твердження представника відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів оплати правничої допомогим, то суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція міститься у постанові ВС від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Щодо твердження представника відповідача про відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, як підстава відмови позивачу у відшкодуванні витрат на адвоката, то слід зазначити, що ордер може бути оформлений лише на підставі вже укладеного договору та є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правову допомогу, його копії або витягу разом з ордером законодавство не вимагає (постанова ВП ВС від 5.12.2018 у справі №П/9901/736/18). Судом установлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, разом з тим враховуючи розмір задоволеного позову, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1515,00 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial