Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Fiat Ducato, 2007 року випуску, кузов №ZFA25000001277838, реєстраційний номер [NUMBER], укладеного [PERSON] 18 лютого 2016 року без згоди дружини та визнати недійсною реєстрацію вищевказаного автомобіля за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними було придбано вищевказаний автомобіль марки Fiat Ducato, 2007 року випуску, білого кольору. Даний автомобіль було придбано ними за рахунок коштів, отриманих від продажу попереднього автомобіля Volkswagen Transporter T4, який також було придбано ними за час шлюбу, а також їхній спільних коштів. Відтак, вважає, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. У жовтні 2017 року вона звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя. 01.12.2017 в судовому засіданні їй стало відомо, що автомобіль не належить відповідачеві, оскільки останній відчужив його на підставі спірного Договору [PERSON]. Вважає такі дії відповідачів незаконними, оскільки даний автомобіль було відчужено під час шлюбу, в період, коли вони вже не проживали разом. [PERSON] прекрасно знав, що автомобіль було придбано в шлюбі, а [PERSON] відчужив цей автомобіль без її згоди та без її відома, приховавши цей факт, і про даний договір вона дізналась лише 01.02.2017, оскільки автомобілем продовжує користуватись лише її чоловік, а не його батько. А тому, для захисту своїх прав змушена звертатись до суду. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено відкрите підготовче засідання та визначено відповідачам пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 28.03.2018 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на необґрунтованість обставин, викладених у позовній заяві. 13.04.2018 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрити, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить такий задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив. Суду пояснив, що спірний автомобіль був придбаний тільки за особисті кошти його довірителя, ним він перевозив вантажі. Автомобіль було продано за усною згодою позивачки під час шлюбу, оскільки потрібно було зробити ремонт у квартирі. Сума вартості автомобіля дійсно низька, оскільки автомобіль продавався не чужій людині. Позивачці про всі ці обставини було відомо, так як кошти витрачались як на ремонт у квартирі де проживали сімєю, так і для купівлі нових меблів. Даний автомобіль ніколи не був спільним сумісним майном подружжя. Крім цього, немає ані позову, ані рішення суду на підтвердження того, що спірний автомобіль є власність подружжя. Навіть при рішенні на користь позивача у даній справі, майно знову повернеться у власність [PERSON], а не у спільну власність подружжя, а відтак, не зрозуміло чим порушено право [PERSON] В даний час надає кошти на утримання їхній з позивачкою дітей, не вважав за потрібне ставити вимогу про поділ спільного майна подружжя, однак при потребі залишає за собою право також звернутись до суду з таким позовом. В задоволенні позову просить відмовити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2016 шлюб між ними розірвано. Згідно Результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України [PERSON] належав автомобіль марки Fiat Ducato, 2007 року випуску, кузов №ZFA25000001277838, реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі Договору купівлі-продажу від 18.02.2016 [PERSON] відчужив спірний автомобіль [PERSON]. Тобто, фактично спірний автомобіль було відчужено за час перебування сторонами у шлюбі. У ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України вбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Тобто, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Проте відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Стороною позивача не заперечено та не представлено суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень відповідача про те, що в спільному помешканні подружжя було проведено ремонтні роботи та куплено предмети побуту за кошти, отримані від продажу спірного автомобіля. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем на вимогу ч.1 ст.81 ЦПК України не представлено суду доказів на підтвердження недобросовісності відповідачів при укладенні спірного договору, та враховуючи правову презумпцію щодо розпорядження спільним майном за згодою другого із подружжя, то суд приходить до висновку про недоведеність позову, а тому в задоволенні такого слід відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити сторонам їхнє право на звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя в межах строків позовної давності, визначеної законом.

Outcome: dismissed