Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3578, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» грошових коштів в сумі 9525 грн., стягнути із ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь [PERSON] в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом вчиненим 24.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. та зареєстрованим у реєстрі № 3578 грошові кошти в сумі 10725 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.09.2017 року між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Афінаж» було укладено кредитний договір №1-20170928-13497 про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів. Відповідно до п. 1.1. кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 3000 грн. Правонаступником усіх прав та обов`язків за договором про відступлення права вимоги №02/03/2020-1 від 02.03.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», про що позивача не було повідомлено. 24.03.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис №3578 про звернення стягнення з [PERSON] відповідних коштів. 31.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. на підставі заяви відповідача №72033 від 25.03.2020 р. про примусове виконання винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61677930. Позивач вважає, що виконавчий напис №3578 від 24.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Баршацьким І.В., необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Зазначає, що кредитний договір №1-20170928-13497 про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів від 28.09.2017 року на підставі якого було вчинено виконавчий напис, укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Окрім цього, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог відповідача до позивача та вчинив виконавчий напис у порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач не погоджується із розрахунком суми заборгованості, встановленим виконавчим написом, що становить 9525 грн., з яких 6525 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом, так як позивач регулярно здійснювала платежі, однак дані обставини при обчислені заборгованості враховані не були. Письмову вимогу про погашення заборгованості позивач також не отримувала, тобто її не було повідомлено про вимогу кредитора, що свідчить про порушення нотаріусом процедури вчинення напису. Просить суд позов задоволити в повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. 26.02.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що дійсно 28.09.2017 року між [PERSON] та ТзОВ ««Фінансова компанія «Афінаж», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», було укладено кредитний договір №1-20170928-13497 про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів, згідно кого позивач отримав кредит у розмірі 3000 грн. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору. Таким чином у відповідача були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, а тому, виконавчий напис є таким, що підлягає виконанню. Також зазначають, що ними було отримано від позивача 8558,58 грн., а не 9525 грн., що свідчить про те, що частина грошових коштів була спрямована на погашення виконавчого зборгу або винагороди приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. Просять в задоволенні позову відмовити. 04.03.2021 року представником позивача подана відповідь на відзив в якому зазначено, що відповідач покликається, що ним отримано лише 8558,58 грн., при цьому наводить не зрозумілі розрахунки, не даючи жодних доказів. Позивач зазначає, що із останнього на користь відповідача для погашення суми основного боргу у ВП №61677930 за виконавчим написом №3578 від 24.03.2020 року: 07.05.2020 р. стягнуто - 867,58 грн. (платіжне доручення №2745149); 05.06.2020 р. стягнуто - 1302,00 грн. (платіжне доручення №2804905); 06.07.2020 р. стягнуто - 1302,00 грн. (платіжне доручення №2861560); 07.08.2020 р. стягнуто - 1373,00 грн. (платіжне доручення №2954684); 07.09.2020 р. стягнуто - 1228,00 грн. (платіжне доручення №3033173); 07.10.2020 р. стягнуто - 1184,00 грн. (платіжне доручення №3101180); 05.11.2020 р. стягнуто - 1302,00 грн. (платіжне доручення №3165937); 06.01.2021 р. стягнуто - 725,42 грн. (платіжне доручення №3340005); 06.01.2021 р. стягнуто - 1441,00 грн. (платіжне доручення №3341411). Просить позов задоволити. Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. 07.04.2021 р. представник позивача подав клопотання про відкладення судового засідання. Розглянувши подане клопотання суд не вбачає необхідності у відкладенні розгляду справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по справі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 28.09.2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Афінаж» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1-20170928-13497, згідно умов якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та 1,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожний день користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів /а.с. 12-15/. 02.03.2020 року між ТзОВ «Ефективне повернення» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було укладено договір про відступлення права вимоги № 02/03/2020-1, згідно якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договороми, в тому числі за кредитним договором № 1-20170928-13497 від 28.09.2017 р. /а.с. 16-18/. Між тим суд звертає увагу на те, що будь якого договору відступлення укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Афінаж» матеріали справи не містять. 24.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3578, яким звернено стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 1-20170928-13497 від 28.09.2017 р., укладеним з ТзОВ «Фінансова компанія «Афінаж», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором про відступлення права вимоги №02/03/2020-1 від 02.03.2020 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Строк платежу за кредитним договором № 1-20170928-13497 від 28.09.2017 р. настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.09.2017 р. по 25.07.2018 р. Сума заборгованості становить 9525 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто з стягувача 1200 грн. /а.с. 11/. 31.03.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. відкрито виконавче провадження №61677930 з примусового виконання виконавчого напису №3578, виданого 24.03.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В., відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ ««Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість в розмірі 10725 грн. /а.с. 19/. 03.04.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. в межах виконавчого провадження №61677930 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які остання отримує у РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» /а.с. 20-21/. З наданих суду платіжних доручень вбачається, що з позивача на користь відповідача були сягнуті кошти в розмірі 10725 грн. /а.с. 23-25/. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік). У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Судом встановлено, що кредитний договір № 1-20170928-13497 від 28.09.2017 р. був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що не заперечується сторонами. Таким чином, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Афінаж» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Крім цього, в матеріалах справи відстуні будь-які документи, які були подані відповідачем приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. на підтвердження боргу боржника [PERSON] , в тому числі розрахунку заборгованості за кредитним договором, що унеможливлює перевірку такого судом. З пояснень позивача, викладених у позові, та які не спростовані відповідачем також встановлено, що позивачка не отримувала вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримувала повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступників, а тому не мала можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості. З наведеного вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог про повернення стягнутих коштів. Аналогічні висновки витікають з постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року в справі № 910/1531/18. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору, сплату яких судом було відстрочено, слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 1816 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved