overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в інтересах сина [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на користь сина аліменти на його утримання у розмір 1/6 частини заробітку (доходу) на період його навчання, починаючи з 16.12.2013 року і до 30.06.2017 року. Позивачка посилається на те, що [INFO] [PERSON] виповнилося вісімнадцять років, у зв'язку з чим стягнення аліментів з відповідача на його утримання припинилася. Однак, з 01.09.2013 року [PERSON] навчається в Національному університеті «Юридична академія України ім. Ярослава Мудрого» на денній формі навчання. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на надає, а позивачка самостійно не в змозі утримувати сина, вона звернулася з вищеназваним позовом Позивач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьком у свідоцтві про народження якого вказано відповідача (актовий запис № 4) (а.с.5), який навчається в Національному університеті «Юридична академія України ім.. Ярослава Мудрого» на денній формі навчання (а.с.6). Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, є передбачені ст. ст. 180, 182, 198-201 СК України підстави для стягнення аліментів, розмір аліментів є обґрунтованим, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191, 198-201 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що 10 липня 2013 року помер її батько [PERSON] та після його смерті залишилася спадщина. До складу спадкової маси входить земельна ділянка, право на яке посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 003295 від 12.10.2005р.. Відповідно до заповіту від 04.01.2012р., який посвідчено державним нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON], позивач є спадкоємцем [PERSON]. В січня 2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Однак нотаріусом було відмовлено у звязку із пропуском строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи зазначене, позивач просила суд визначити їй додатковий строк 3 місяці для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON]. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує . На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно заповіту від 04.01.2012р., посвідченого державним нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження про призначення спадкоємцем земельної ділянки площею 13,41 га, належної йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 003295- [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 268188 від 11.07.2013 року [PERSON], помер 10.07.2013 року. На запит суду державним нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла відповідь про те, що спадкова справа після смерті 10.07.2013 року гр. [PERSON] не заводилася. Відповідно до ст. 1272 ч. 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Cуд вважає, що позивач не могла своєчасно прийняти спадщину після смерті [PERSON] оскільки основною та єдиною причиною пропуску є її юридична необізнаність, тому зазначені обставини є поважною причиною пропуску строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини, і у суду є підстави для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме: визнати, що позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин, визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі ст. 1272 ч. 3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що 10 листопада 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинено декілька років тому. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач вважає, що сім`я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб. Ухвалою від 29.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 17.10.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою від 16.01.2020 року справу прийнято до провадження суддею Нестеренком О.М. і призначено підготовче засідання.Ухвалою від 10.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку (оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 листопада 2007 року в Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 302 (а.с.7). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що 12 серпня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинено у 2008 році, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач вважає, що сім`я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб. Ухвалою від 19.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 15.02.2019 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив не подав. Порядок його виклику, передбачений ст.128-130 ЦПК України, дотримано. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2006 року в Інгулецькому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 172 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач надала заяву про залишення їй прізвища, набутого у шлюбі, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, задовольняючі позовні вимоги, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача плачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що 18.05.2015р. вона позичила грошові кошти відповідачці - у сумі 45 120 гр. готівкою, а позичальник зобов'язалася повернути ці кошти до 28 травня 2015р., що було засвідчено власноручною розпискою [PERSON] До даного часу відповідач отриманих по розписці коштів не повернула, а тому позивач просить суд стягнути із відповідача борг у розмірі 46 542,44гр., з яких 45 120гр. сума заборгованості, 370,85гр. - проценти від суми позики; 337,47гр. - три проценти річних від простроченої суми; 714,12гр - витрати від інфляції; а також сплачений судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, подала заяву з проханням справу розглянути без її участі, позов підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про день розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки по місцю її реєстрації. Про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала, а тому на підставі ч.4ст.169 і ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає справу вирішувати у її відсутності, постановивши заочне рішення. Ознайомившись із заявою, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти: Згідно поданої позивачем [PERSON] розписки, 18.05.2015р. [PERSON] позичила у [PERSON] 45 120 гривень, які зобов»язалася повернути до десяти днів ( 28 травня 2015 року). Як зазначено у ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Проаналізувавши обставини по справі, суд прийшов до висновку, що, оскільки вказані у розписці кошти до даного часу позивачу не повернуті, то її вимоги про стягнення коштів по зобов'язанню відповідача слід задовольнити. При цьому суд приймає до уваги положення ч.2 ст.625 ЦК України, згідно яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вищенаведені правові норми, суд вважає позов підлягаючим до задоволення, і з відповідачки слід стягнути усю заборгованість по борговій розписці, із врахуванням нарахованих відсотків та витрат від інфляції. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки у користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 465,43гр., оскільки саме такий розмір судового збору підтверджений документально. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що 21 вересня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинено у квітні 2019 року. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач вважає, що сім`я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб. Ухвалою від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 16 березня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Широківського райцонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 155 (а.с.8). Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач надала суду заяву про залишення їй прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Питання щодо розподілу судових витрат вирішити в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що 27 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторонни дітей не мають. Шлюбно - сімейні відносини з відповідачем припинились у 2017 році. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є несхожість характерами, відсутність взаєморозуміння. У сторін різні погляди на життя, почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач вважає, що сім`я з відповідачем розпалася остаточно, носить формальний характер, просить розірвати шлюб. Ухвалою від 19 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 02 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача - Романенко О.С. надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений увстановленому законом порядку, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до полодень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 листопада 2013 року в Інгулецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 204 (а.с.6). Від шлюбу дітей не мають (а.с.3). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами припинились з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться (а.с.3). Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб між ними носить формальний характер, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що вона являється власником будинку [ADDRESS] Підволочиського району Тернопільської області. У будинку прописані відповідачі, але не проживають у ньому понад рік - з 2013 року. Вони допомоги у веденні підсобного господарства не надають добровільно виписатися не бажають. Посилаючись на ч.2 ст. 405 ЦК України позивач просить суд визнати відповідачів втратившими право користування житловим будинком [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю проживання в ньому без поважних причин понад один рік. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідачі в суд не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не подавали, а тому суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Малащук О.Є. в суд не з'явилася, подала заяву з проханням справу розглянути без її участі, у вимогах відносно [PERSON] просила відмовити. Ознайомившись із заявами, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти: Позивач [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] У будинку зареєстровані відповідачі, які не проживають у будинку понад один рік. Факт не проживання відповідачів у спірному будинку більше одного року підтверджений актами депутатів Мисловецької сільської ради та твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві. У висновку органу опіки, піклування Підволочиської районної державної адміністрації вказано про недоцільність визнання [PERSON] втратившим право користування житлом, виходячи з інтересів дитини і на підставі Закону України «Про охорону дитинства» Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В даному випадку суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку, належному позивачу понад один рік без поважних причин. Тому їх слід визнати втратившими право користування житловим приміщенням. Відносно [PERSON], [INFO], який являється неповнолітнім, то суд вважає, що причина його не проживання у будинку позивача є поважною, оскільки він проживає, в силу свого віку, біля своєї матері. Виходячи з наведеного, у вимозі щодо [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial