Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача сенсу підтримувати сімейні відносини відсутні. У зв'язку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, але до його початку надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище : «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя та наявність неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи : копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], згідно якого 11.06.2011 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу «[PERSON]»; копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], з якого вбачається, що її батьками є сторони по справі; копією паспорта [PERSON], серія [NUMBER]. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обгрунтовані та підтверджені документально. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст.110-112,113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved