Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 18.07.2008 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на даний час сім'я розпалася, подружжя має різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, втрачено почуття, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вона не має наміру проживати спільно однією сім'єю з відповідачем, а тому просила суд шлюб між ними розірвати; визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], а також, оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, - просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі 2000 грн., щомісяця, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву в якій вказала, що позові вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач позов визнав частково, не заперечив щодо вимоги про розірвання шлюбу та визначення проживання його дітей разом з матір'ю, але вказав, що не може сплачувати на користь позивача аліменти для дітей в загальній сумі 4000 грн., оскільки має незначний дохід, а тому в змозі сплачувати, лише, 2500 грн. на обох дітей. Надав суду довідку про свої доходи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 18.07.2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дітей.(а.с.8.9). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння і різні погляди на життя. Ні позивач, ні відповідач не бажає відновлювати стосунки, зазначають, що їх рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Діти сторін постійно проживають разом зі своєю матір'ю, позивачем у справі. Відповідач надав суду в підтвердження свого матеріального стану довідку про доходи. В сукупному розмірі дохід [PERSON] становить близько 6000 грн. на місяць. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка категорично не бажає поновлювати шлюбні стосунки і наполягає на розірванні шлюбу та відповідач визнає дану вимогу. А тому, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Також, позивач просила визначити, що її діти мають проживати разом з нею, в зв'язку з тим, що їх життям та здоров'ям опікується переважно позивач. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, матеріальне забезпечення батьків, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням думки відповідача, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дітей, враховуючи вік, стать малолітніх дітей, фактичну відсутність спору щодо місця проживання, суд вважає за можливе визначити місце проживання дітей з матір'ю. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, а батько дітей, [PERSON] достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому, позивач просить стягнути з відповідача аліменти. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що позивач утримує дітей одноособово, відповідач проживає окремо, протягом тривалого часу повністю самоусунувся від виховання та утримання дітей, є працездатним. З урахуванням наведеного, даючи аналіз доказам по справі, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дітей сторін має бути визначений 3 000 грн. на обох дітей, тобто по 1500 грн. на кожну дитину, з проведенням індексації відповідно до Закону. Зазначений розмір аліментів не перевищує 50 % сукупного доходу відповідача. За ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку - з 13.03.2019 року. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Позивач просить покласти на відповідача понесені нею судові витрати.

Outcome: partial