Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі, зареєстрований 21.06.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №64. Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. З 04.06.2019 вони припинили спільне проживання. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить інтересам її, дітей та моральним устоям суспільства. Вважає, що примирення неможливе. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, у позовній заяві просить розглядати справу без її участі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 16.07.2019, тобто до початку розгляду справи по суті, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Спору щодо місця проживання дітей, порядку спілкування з ними та щодо поділу спільного майна - немає. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 21.06.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №64. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на сімейні відносини та сімейне життя. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. З 04 червня 2019 року сторони припинили спільне проживання та сімейно-шлюбні відносини. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згідна. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам та дітей. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 384,20 грн. Решта сплаченого судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи наведене,

Outcome: approved