Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 березня 2010 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №16. Мають спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через зраду відповідачем в подружній вірності, що призвело до припинення стосунків з 27 березня 2015 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На теперішній час відповідач проживає з іншою жінкою, вважає, що їх сім'я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про розподіл майна, місце проживання дітей та їх утримання відсутній. Позивач [PERSON] у судове засідання 21 жовтня 2016 року не з'явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с.18). Відповідач [PERSON], у судове засідання 21 жовтня 2016 року не з'явився, згідно поданої заяви просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.19). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 березня 2010 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №16 (а.с.7), в період якого у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, а причиною позову стало те, що відповідач зрадив позивачці у подружній вірності. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з березня 2015 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спір про поділ майна, місце проживання та утримання дітей відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з березня 2015 року та до цього часу не поновили їх, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.19). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved