Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в обґрунтування позову зазначила, що позивач є співвласником двокімнатної квартири № 45 у будинку № 2/2, що розташований за адресою майдан Конституції, м. Харків, позивачу належить ? частки власності. Підставою виникнення права власності є відповідні судові рішення від 15.06.2007 року Дзержинського районного суду м. Харкова, рішення Апеляційного суду Харківської області 04.06.2008 року, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.22.2011 року та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року. Іншим співвласником квартири є відповідач [PERSON], якому належить ? частина зазначеної квартири, що також підтверджується вищезазначеними доказами. Квартира має загальну площу 55,9 кв. м., розташована на 8 поверсі 8-ми поверхового будинку. Вартість наведеної квартири становить 270 267, 00 грн., в тому числі вартість ? частки, яка належить відповідачу становить 67 567, 00 грн. Відповідач перешкоджав позивачу у користуванні вказаної квартири, змінив замки, і тільки після звернення до міліції 01.10.2015 позивач вперше змогла потрапити до квартири. Відповідач у даній квартирі не зареєстрований та не мешкає з 01.10.2015, і з цього ж часу тягар утримання наведеного майна несе позивач, сплачуючи відповідні комунальні платежі, відповідач належною йому часткою майна у квартирі № 45 розташованої у будинку 2/2 на майдані Конституції у м. Харкові не цікавиться. Тому позивач звернулася до суду і відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України просила ухвалити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду. Тобто, позивач просила суд припинити право власності [PERSON] на ? частину квартири № 45, розташованої за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 2/2, призначити [PERSON] грошову компенсацію за належно йому ? частину квартири, визнати за нею право власності на ? частини квартири і стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 676,67 грн. на її користь. До судового засідання позивач та представник позивача, які повідомлялися про час та місце слухання справи своєчасно, не зявилися, позивач [PERSON] подала заяву в якій просила слухати справу у їх відсутність. Проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причину неявки\~суду не\~повідомив,\~будь-яких\~заяв,\~клопотань або\~заперечень від\~нього до\~суду не\~надходило.Про розгляд справи повідомлявся, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. В разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки в праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання і збереження спільного майна, в сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною 2 ст.\~183\~ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як вбачається з матеріалів справи за позивачем [PERSON] на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22.11.2011 року було визнано право власності на ? частки квартири, розташованої за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 2/2 та витребувано у розпорядження [PERSON] ? частки квартири з незаконного володіння [PERSON] Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 128569772 від 22.06.2018 року квартира за адресою: Харківська область, м. Харків, Конституції майдан[ADDRESS] загальною площею 53,8 кв м. та житловою площею 26,4 кв. м належить на праві приватної власності у пропорціях ? - [PERSON] на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова справа № 2-347/11, 22.22.2011 та ? -[PERSON] Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що право власності позивача в спільній частковій власності щодо квартири №45, в м. Харкові, майдан Конституції, 2/2, становить 3/4 частки. Відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 зазначеної квартири. Отже, частка [PERSON] в праві спільної часткової власності на спірну квартиру є незначною. Згідно положень ст. ст. 183, 367\~ЦК України і розяснень, викладених в п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 382, 383 ЦК України, враховуючи, що спірна квартира є однокімнатною, між сторонами, згідно відомостей, наданих позивачем, склались і тривалий час існують неприязні відносини, суд приходить до висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває в спільній частковій власності сторін, є неможливим. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області, місце проживання [PERSON] не зареєстровано за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 2/2. кв. 45. Таким чином, суд приходить до висновку, що припинення права [PERSON] на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, а також інтересам членів його сім'ї. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Відповідно до звіту про оцінку ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості», який здійснено станом на 26.06.2017 двокімнатна ізольована квартира за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 2/2. кв. 45 загальною площею 53,8 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, загальна вартість спірної квартири становить 278 130,00 грн., отже 1/4 частка, яка належить відповідачу, коштує 67 667,00 грн Пунктом 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 04.10.1991\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» також визначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка в спільній власності на будинок є незначною і не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Виходячи з викладеного, враховуючи, що [PERSON] в квартирі за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 2/2. кв. 45, не проживає, особисті відносини між сторонами є неприязними, частка відповідача в спільній частковій власності на це майно є незначною, виділена в натурі бути не може і припинення на неї права відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам, а також інтересам членів його сім'ї; враховуючи також відсутність заперечень [PERSON], а також прояву будь-якого інтересу до вирішення вказаної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 26 квітня 2018 позивач [PERSON] на депозитний рахунок Червонозаводського районного суду м. Харкова (отримувач ТУ ДСА України в Х/о) були внесені грошові кошти в сумі 67\~667,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4 від 26.04.2018 р. Суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість належної йому 1/4 частки у праві власності на квартиру №45, в м. Харкові, майдан Конституції, 2/2, в розмірі 67\~667,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку в ТУДСА України в Харківській області (банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ; код отримувача 26281249, код банку отримувача 820172, рахунок 37318098006674). Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку в праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що у власності позивача перебувають 3/4 частки спірної квартири, при припиненні права відповідача на належну йому 1/4 частку указаного майна з виплатою йому компенсації її вартості, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за нею права власності на належну [PERSON] вказану 1/4 зазначеної вище квартири, і задовольняє її. На підставі викладеного,

Outcome: approved