Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вказавши, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Північнодвінська, буд. 24. Вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 23 березня 2012 року реєстр № 608 [PERSON] - державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, яке зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до витягу від 07.04.2012 року № 33754927. З відповідачами 21 грудня 2013 року нею був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького МНО [PERSON], реєстр № 2290. Відповідно до п. 5 вказаного договору за домовленістю сторін розрахунок між продавцем та покупцем здійснювався з розстроченням платежу. Згідно п. 10 договору договір був укладений за згодою іншого з подружжя покупця [PERSON], який також є відповідачем за цим позовом. Але умови договору відповідачами виконані не було. На підставі рішення Довгинцівського районного суду від 06 березня 2017 року у справі № 211/6073/16-ц вказаний договір було розірвано та житловий будинок повернуто у власність позивача. 11 травня 2017 року вона звернулася до відповідачів з проханням звільнити будинок та передати їй у безперешкодне користування, але вони відмовилися, для вирішення спору був викликаний навіть наряд поліції, але їй було розяснено, що вказаний спір між ними повинен бути вирішений у судовому порядку. Тому вона вимушена звернутися зі вказаним позовом до суду та просить усунути перешкоди в користуванні, розпорядженні її приватною власністю та виселити відповідачів, [PERSON] та [PERSON], з житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Північнодвінська, буд. 24. Також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась. Її представник адвокат [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином відповідно до чинного законодавства шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], ВРР № 237932, та зареєстрованого у КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до витягу 07.04.2012 року за № 33754927, належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Північнодвінська, буд. 24 (а.с. 4, 5 копії витягу, свідоцтва). 21 грудня 2013 року між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2290 (далі по тексту - Договір). Відповідно до п. 5 Договору за домовленістю сторін розрахунок між продавцем та покупцем здійснювався з розстроченням платежу. Згідно п. 10 Договору договір був укладений за згодою іншого з подружжя покупця [PERSON], який також є відповідачем по справі. Але умови договору відповідачами виконані не було (а.с. 6-7 копія договору). Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року у справі за № 211/6073/16-ц Договір було розірвано, [PERSON] зобовязано повернути [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Північнодвінська, буд. 24. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 18.04.2017 року ( а.с. 8-11 копія рішення). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Але відповідачі не виконали рішення суду та продовжують проживати у вищевказаному житловому будинку, даний факт підтверджується копією висновку Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 03.10.2017 року та актом, складеним головою квартального комітету № 5, Довгинцівський район м. Кривого Рогу від [PERSON] та підписаним сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] 16.04.2018 року. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Узагальнення судової практики Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Враховуючи той факт, що відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року, яке не оскаржене та набрало законної сили 18.04.2017 року, [PERSON] та відповідно й її чоловік [PERSON], як член сімї, втратили право на житло, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та усунути перешкоду в користуванні та розпорядженні її майном у той спосіб, який обрала позивач, як законний власник житлового будинку № 24 по вул. Північнодвінській у м. Кривому Розі, та виселити відповідачів з даного житлового будинку. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 640,00грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: approved