Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпро ГУ ДМС у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 31.05.2008, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані члени сім»ї позивача та відповідач по справі [PERSON], який є колишній чоловіком доньки позивача [PERSON]. В зазначеній квартирі відповідач лише зареєстрований, однак там не проживає, не користуються квартирою, не несе витрат на її утримання. Тому позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №58 в будинку №202 по вулиці Богомаза у місті Дніпро. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надавали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що підставі свідоцтва про право власності від 31.05.2008, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані члени сім»ї позивача та відповідач по справі [PERSON], який є колишній чоловіком доньки позивача [PERSON]. Разом з нею в квартирі зареєстрований відповідач по справі - [PERSON]. В квартирі відповідач лише зареєстрований, однак там не проживає, не користується квартирою, не несе витрат на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Щодо позовних вимог про зобовязання Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпро ГУ ДМС у Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації, суд зазначає наступне. Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпро ГУ ДМС у Дніпропетровській області є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обовязків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач втратив право користування спірним житлом. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: partial