Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору поруки недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 29.04.2014 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач зобов'язувалася перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] (третя особа) усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору від 19.10.2007 року та додаткової угоди від 29.04.2014. У грудні 2015 року позивачу стало відомо, що між Банком та Позичальником 29.04.2014 було укладено додаткову угоду до Кредитного договору від 19.10.2007 року, згідно умов якої Кредитний договір було викладено в новій редакції, а саме Позичальник починаючи з 29.04.2014 зобов'язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка 12.95 річних (базова процентна ставка), за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі - 20.95 річних (підвищена процентна ставка). Крім того, в пункті 2 Додаткової угоди передбачено, що підписанням цієї додаткової угоди до договору Позичальник підтверджує правомірність нарахування Кредитором процентів за користування кредитом та факт їх оплати Позичальником в добровільному порядку на підставі Договору в будь-яких попередніх редакціях, включаючи факти сплати за зміненими процентними ставками, а саме: в період з 15.07.2008 року по 29.04.2014 року включно Позичальник підтверджує правомірність нарахування Кредитором процентів за користування кредитом за наступними ставками: - процентна ставка - 12.95% річних (базова процентна ставка); - за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі - 38.85 річних (підвищена процентна ставка). Позивач стверджує, що на момент укладання Договору поруки від 29.04.2014 базова відсоткова ставка за Кредитним договором становила 11.95% річних, а підвищена процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк становила 35.85% річних. Зазначені істотні умови Кредитного договору не були до позивача доведені, при цьому останньою було погоджено збільшення базової відсоткової ставки за Кредитним договором до рівня 12.95% лише з 10.04.2015, про що було зазначено в п. 1.2.2.1 договору поруки. Таким чином позивач вважає, що обсяг її зобов'язань як поручителя за Кредитним договором не було визначено в договорі поруки, а її було введено в оману, шляхом приховування реального обсягу відповідальності боржника із зобов'язань за Кредитним договором та додаткової угоди від 29.04.2014. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав наведених у письмових запереченнях. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 жовтня 2007 року між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір №002-2900/840-332, відповідно до якого відповідач надав грошові кошти, а [PERSON] зобов'язався повернути зазначені кошти відповідно до графіку погашення (а.с.13-18). 29 квітня 2014 року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду б/н до Кредитного договору №002-2900/840-332 від 19.10.2007 року (а.с.24-39). Згідно п. 1 даної Додаткової угоди б/н від 29.04.2014 Кредитний договір було викладено в новій редакції. Пунктом 1.1.1 Додаткової угоди б/н передбачено, що Позичальник починаючи з 29.04.2014 зобов'язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка 12.95 річних (базова процентна ставка), за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі - 20.95 річних (підвищена процентна ставка). 29 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого позивч зобов'язувалася перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору №002-2900/840-332 від 19.10.2007 року та додаткової угоди б/н від 29.04.2014 (а.с.6-12). Відповідно до п. 1.1. Договору поруки б/н від 29.04.2014 року Поручитель поручається перед Кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору № 002-2900/840-332 від 19 жовтня 2007 р. та Додаткової угоди № б/н від 29 квітня 2014 року до нього, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п. 1.2. Договору поруки Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними. Відповідно до п. 5.1. Договору поруки, уклавши цей Договір, Поручитель підтверджує та гарантує, що повністю розуміє всі умови цього Договору та Основного договору; свої права та обов'язки за цими договорами і погоджується з ними. На підставі зазначеного судом встановлено, що позивач була обізнана та погодилася з умовами як Договору поруки, так і Кредитного договору та Додаткової угоди до Кредитного договору, і своїми підписами засвідчила свою згоду на прийняття цих умов. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов'язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до заяви від 29.04.2014, позивач надала дозвіл своєму чоловікові [PERSON] на підписання додаткової угоди до кредитного договору № 002-2900/840-332 від 19.10.2007 року (а.с.76). Згідно вищевказаного судом вбачається, що при підписанні Договору поруки позивач була ознайомлена з новими умовами до Кредитного договору, які були зазначені в Додатковій угоді до Кредитного договору, і підписанням Договору поруки погодилась з даними умовами (змінами) (а.с.6-12). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку з чим суд вважає недоведеним факт введення позивача в оману при укладені договору поруки та збільшення обсягу її відповідальності без її згоди. Таким чином, відповідно до чинного цивільного законодавства суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 225, 524-526, 530, 672, 638, 651, 652, 1054 ЦК України;

Outcome: dismissed