Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 вересня 2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Вони мають сумісну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка находиться на її утриманні. Шлюб з відповідачем вони розірвали 10 грудня 2014 року і проживають окремо один від одного за різними адресами, сумісне господарство не ведуть, ніякі відносини не підтримують. Вона не має постійного місця роботи, бо знайти його не має можливості. Перебивається нерегулярними заробітками, сама виховує дитину. Відповідач надає допомогу на утримання дочки в розмірі 500 грн., але цих грошей не вистачає на утримання дитини. Відповідач має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, він має можливість надавати допомогу на утримання доньки. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, на задоволені позову наполягала саме у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив, що вже сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі 1\\4 частини від іншого шлюбу, щомісячно, також зазначив, що у нього є батьки похилого віку, яким також він надає матеріальну допомогу, згодний сплачувати аліменти в розмірі 33 відсотка на обох дітей. Також зазначив, що він категорично проти того, щоб з нього стягували аліменти з дня подачі позову, оскільки він допомагає дитині грошима та покупає подарунки. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 09 вересня 2011 року (а.с.3) по 10 грудня 2014 року сторони перебували у шлюбі, 20 січня 2008 року у сторін народилася донька [PERSON] (а.с.4), батьком якої у свідоцтвах про народження записаний відповідач по справі, крім того вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. З копії довідки (а.с.5) від 07 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своєю донькою за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Благодатне, вул. Самойлівська (Советська), 19. Відповідно до довідки від 20 червня 2016 року, відповідач [PERSON] працює на підприємстві ТОВ «ДОНСТРОЙМОНТАЖ», майстром монтажної дільниці з 01 березня 2010 року по теперішній час. Відповідно до виконавчого листа Великоновосілівського районного суду Донецької області (справа №2-318/11) з [PERSON] стягуються і перераховуються аліменти на користь [PERSON] у розмірі 25% на утримання дитини [PERSON], що також підтверджується довідкою про доходи відповідача з вищевказаного підприємства від 20 червня 2016 року, що він щомісячно сплачує аліменти десь приблизно у розмірі 1600 грн., щомісячно. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. \~ Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). \~ Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість не надано суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування доводів про той факт, що слід стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, та \~інші істотні обставини, які б підтверджувались письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів обох неповнолітніх дітей, а саме і тої дитини на користь якої вже стягуються аліменти з відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання\~ неповнолітньої дитини в розмірі\~\~1/5 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. Доводи відповідача про те що він не визнає позов в частині стягнення з дня подачі позову, оскільки він надає добровільно допомогу на доньку, суд не бере до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені, крім слів самого відповідача, так як відповідно до вимог чинного законодавства України рішення суду ухвалюється на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Розяснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК роз'яснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1\~ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial