Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою 27.08.2018, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 24.12.1983 року виконавчим комітетом Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 23. Вказувала, що від вказаного шлюбу у них з відповідачем неповнолітніх дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалося, з 2001 року вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними не можливе. Вказувала, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Орленко» (а.с. 13). Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, відзиву не надав, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував (а.с. 14). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.1983 року виконавчим комітетом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 23 (а.с. 5). Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище «Мужикова» на «Орленко» (а.с. 5). Від вказано шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, про що вказував позивач та не заперечив відповідач. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують з 2001 року, єдиного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, про що вказував у позові позивач та не заперечив відповідач. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, ведення спільного господарства між ними припинено, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований 24.12.1983 року виконавчим комітетом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 23 розірвати, після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «Орленко». Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, згідно з вимогами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 352,40 грн. Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених нею при подачі позову (а.с.1), що складає 352,40 грн.

Outcome: approved