Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила з 22.07.2019 року право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником зазначеного будинку, в якому зареєстрована відповідач, яка є колишнім власником Ѕ його частини. Відповідач зареєстрована в будинку, але фактично не проживає в ньому з 1996 року. Реєстрація відповідача в зазначеному будинку порушує права позивача, оскільки це перешкоджає їй оформити субсидію. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.20). В судове засідання позивач не з`явилася. Надала суду заяву в якій на позові наполягає, просить розглянути справу у її відсутність, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2018 року, договором купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд від 18.07.2019 року та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-8). Зі змісту договору вбачається, що позивач придбала вищезазначений житловий будинок у [PERSON] . Відповідно до п. 14 договору представник продавця свідчить що продавець [PERSON] , зобов`язується знятися з реєстрації за місцем проживання з вищевказаного житлового будинку [ADDRESS] та звільнити його разом з членами своєї сім`ї протягом трьох діб, після укладення та підписання цього договору (а.с. 6). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , але остання фактично в будинку не проживає з 1996 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 19.09.2019 року та актом від 26.09.2019 року (а.с.13-14). Крім того, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю . Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що із припиненням права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , відповідач втратила право користування цим житловим будинком, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved