Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що є власником ? частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що розташований по вул..Севастопольська, 98 в м.Бердянськ. Інша ? частина належить на праві власності відповідачу. Рішенням суду від 24 квітня 1981 року визначений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння. 25 травня 2010 року на підставі рішення Бердянської міської ради отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,0629 га. належить [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному. Межею між частинами, яким користуються співвласники, слугував паркан № 5 відповідно до технічного паспорту на домоволодіння. В 2013 році відповідач самовільно здійснив перенесення паркану та знищив багаторічні насадження, кущі винограду. На вимоги привести ділянку в первісний стан відповідно до рішення суду від 24 квітня 1981 року відповідач наголосив, що він є власником ? частини житлового будинку та звільнив свою частку земельної ділянки від самовільно збудованих споруд. Вказує, що дії по перенесенню паркану порушують її право на обслуговування житлової будівлі, оскільки відстань від стіни будівлі повинна бути не менше 1,0 метри. Просить зобовязати відповідача перенести паркан № 5 на попереднє місто, тобто на відстань від одного метра від житлового будинку «Б», гаражу «Е», сараю «Ш», позначених в технічному паспорті, складеному Комунальним підприємством Бердянської міської ради з технічної інвентаризації. В судовому засіданні позивач та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що позивач та відповідач є співвласниками, кожний по ? частині, всіх будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці. Також є співвласниками земельної ділянки в рівних частках по 0,03145га. кожний. В Державному акті на право власності на земельну ділянку відсутні обмеження та обтяження. [PERSON] фактично користується частиною земельної ділянки меншої площі. Будівля, яка визначена на плані літерою «Б», перебудована та фактично є новим будинком, в звязку з чим могла змінитися відстань між стіною цієї будівлі та парканом. Позивачем не доведено, на якому попередньому місці знаходився паркан, станом на 1985 рік вздовж гаражу «Е» паркану не було, а сарай «Ш» побудований в 2012 році та на дату винесення рішення 24 квітня 1981 року його не існувало. Вважають, що посилання на вказане рішення суду є безпідставним, оскільки на даний час сторони є співвласниками земельної ділянки в рівних частках. В позовній заяві [PERSON] вказує на відновлення меж, але межа встановлюється між сусідніми земельними ділянками, спірний паркан не є межею. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 355 - 358, 360, 391 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст. 86, 88, 152 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини житлового будинку №98 по вул.Севастопольська в м.Бердянськ на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 травня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської держнотконтори [PERSON] (реєстр. № 2713). [PERSON] є власником ? частини житлового будинку № 98 по вул..Севастопольська в м.Бердянськ на підставі договору дарування, укладеного 11 травня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської держнотконтори [PERSON] (реєстр. № 2715). [PERSON] та [PERSON] є власниками (кожний по ? частині) земельної ділянки площею 0,0629га., розташованої по вул..Севастопольска, 98 в м.Бердянськ, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначене підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯИ № 468746, виданим на підставі рішення Бердянської міської ради від 24 грудня 2009 року № 13. Судом також встановлено, що рішенням Бердянського міського народного суду від 24 квітня 1981 року визначено порядок користування земельною ділянкою № 98 по вул..Севастопольська в м.Бердянськ. За вказаним рішенням виділено [PERSON] в рахунок ? частини будинку по вул..Севастопольська, 98 в м.Бердянськ земельну ділянку 326 кв.м., в тому числі під забудовою 147 кв.м., під виноградником 88 кв.м., інша земля під двором загального окремого користування (на схемі зафарбовано коричневим кольором).; виділено [PERSON] в рахунок ? частини будинку по вул..Севастопольська, 98 в м.Бердянськ земельну ділянку 268 кв. м., в тому числі під забудовою 73 кв.м., інша площа під двором окремого користування (на схемі зафарбовано жовтим кольором). Відповідно до рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 16 квітня 1980 року [PERSON] надано дозвіл на переобладнання сараю «Б» під житлову прибудову. Згідно схематичного плану садибної ділянки № 98 по вул..Севастопольська в м.Бердянськ, складеного станом на 10 грудня 1980 року, на схемі існує паркан, який розташований вздовж гаражу «Е» та літньої кухні «Б», проте його нумерація на плані не визначена. Згідно висновку технічної експертизи, складеному техніком Бердянського КПТІ Катренко 16 грудня 1980 року, копія якого знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи Бердянського КПТІ на домоволодіння № 98 по вул..Севастопольська в м.Бердянськ, [PERSON] займає в домоволодінні, зокрема, ? частину споруд спільного користування (паркан) на суму 18руб., [PERSON] займає в домоволодіння, зокрема, ? частину споруд спільного користування (паркан) на суму 18руб.. Схема визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до вказаного висновку в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 98 по вул..Севастопольска в м.Бердянськ, виготовленого станом на 14 грудня 2012 року, на плані земельної ділянки зазначена жила будівля «Б» та паркан № 5 висотою 1,30 м. вздовж неї. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надали показів щодо попереднього та наявного місця розташування спірного паркану, його конфігурації та матеріалу, з якого він виготовлений, чи був він перенесений, на яку відстань, коли та ким. Досліджені в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи Бердянського КПТІ на домоволодіння № 98 по вул..Севастопольська в м.Бердянськ не дають можливості зясувати зазначені обставини без спеціальних знань у галузі техніки. Судом розяснено [PERSON] її право заявити клопотання про призначення судової технічної експертизи, в звязку з чим в судовому засіданні 21 квітня 2016 року оголошено перерву для консультації позивача зі своїм представником з цього питання. Проте, клопотання щодо призначення експертизи заявлено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано доказів в підтвердження обставин, що на даний час місце розташування спірного паркану змінено відповідачем та, що розташування спірного паркану порушує будівельні норми та правила, а також порушує її право користування домоволодінням. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено. Клопотань про призначення експертизи відповідно до ст. 143 ЦПК України також не заявлено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed