Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 20 серпня 2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від цього шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , народження [INFO] , яка проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю, несумісністю характерів, що унеможливлює збереження шлюбу. Зазначає, що спору про місце проживання дитини у сторін відсутній; дитина буде проживати з позивачем. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, розгляд справи просила проводити у її відсутність, про що надала відповідну заяву; позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити; дошлюбне прізвище просить не відновлювати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2019 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , народження [INFO] (а.с.7). Сторони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують та спільне господарство не ведеться. Подружжя миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю, що призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя разом не проживає, спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач просила не відновлювати їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved