Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про скасування арешту та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи свій позов тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . За життя, батько прийняв спадщину від свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , однак не оформив своїх спадкових прав. Разом з тим, до складу спадщини увійшло наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер: 0510136600:02:013:0086, площею 0,0537 га та житловий будинок під [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги на майно свого батька, інших спадкоємців немає. Під час звернення до нотаріуса за оформленням спадкових справ, [PERSON] було відмовлено, оскільки за вказаним житловим будинком зареєстровано обтяження у вигляді арешту, де також власником майна зазначено брата позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з тим, останній власником вказаного житлового будинку не являвся, а лише проживав в ньому, а арешт було накладено на підставі повідомлення відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці від 20.09.1999 року №ДВ-2-Л. Враховуючи викладене, в [PERSON] виникла необхідність в судовому захисті її прав, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, але її представник подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність та позивача. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з свідоцтва про народження позивача [PERSON] , [INFO] , її батьком є [PERSON] (а.с. 39). Також з матеріалів справи встановлено, що позивач мала рідного брата - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 13-14, 40, 41). Згідно із свідоцтва про право особистої власності на будівлю № [NUMBER] , виданого 09.02.1972 року Вінницьким міським житловим управлінням, [PERSON] (дід позивача) є власником будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до повідомлення Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №10939 від 28.11.2019 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №14268 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстроване право приватної власності в цілому на підставі свідоцтва № [NUMBER] на праві приватної власності на будівлі від 09.02.1972 року, виданого Вінницьким міським житловим управлінням на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради від 23.12.1971 року №909. Реєстрація свідоцтва була проведена 02.03.1972 року в «ВООБТІ» за р. №14971 (а.с. 12). Також, в технічному паспорті на житловий будинок, який був виготовлений 11.02.2008 року КП «Вінницьке обласне б`єднане бюро технічної інвентаризації», власником вказано спірного будинковолодіння є [PERSON] (а.с. 47-52). З повідомлення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової О.О. від 24.06.2020 року вбачається, що за наявною в спадковій справі інформацією, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , єдиним спадкоємцем за законом є донька померлого [PERSON] , [INFO] , тобто позивач (а.с. 11). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2020 року вбачається, що на спірний житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване обтяження у вигляді арешту, реєстраційний номер обтяження 5332101, 19.07.2007 року реєстратором - Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення ДВ-2-Л від 20.09.1999 року ДВС Ленінського району, власником якого є [PERSON] (а.с. 15-16). Як вбачається з повідомлення ДВ-2-Л, на підставі якого було зареєстровано обтяження, по вироку суду Ленінського району м. Вінниці від 26.08.1999 року за №-І-276 присуджено конфіскувати все особисте майно [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] . Також зазначено щодо не проведення жодних операцій до розпорядження Відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці (а.с. 17). Факт накладення вищевказаної заборони також підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Вінницької області від 13.03.2020 року (а.с. 18). Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової О.О. №40/02-31 від 24.06.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в у зв`язку з тим, що відносно вказаного будинку зареєстровано обтяження арешт, де власником вказаний [PERSON] . Також у вказаній постанові вказано, що земельна ділянка кадастровий номер: 0510136600:02:013:0086, площею 0,0537 га та житловий будинок під [ADDRESS] належали [PERSON] , померлому [INFO] , єдиним спадкоємцем після якого був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права (а.с. 10). Дослідивши вказані матеріали справи, суд встановив, що на спірний житловий будинок було накладено арешт, хоча [PERSON] не є власником вказаного будинковолодіння. Разом з тим, наявність арешту перешкоджає позивачу в одержані свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Непорушність права власності регулюється ст. 321 ЦК України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, та те, що арешт майна створює позивачу перешкоди в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги провизнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 3.1. листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься роз`яснення судам про те, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 4 ст. 335 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Статтею 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачу неможливо. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved