Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги, що згідно договору № 12371001 від 21.03.2006 р. вона є споживачем послуг електропостачання. Відповідно до п. 1 договору № 12371001 від 21.03.2006 р. постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Позивач зазначає, що 26.04.2017 близько 13 години ПАТ «Київобленерго» в особі Ірпінського РЕМ (далі - Відповідач) направив на її адресу бригаду працівників Ірпінського РЕМ, які своїми незаконними діями, без жодного попередження, припинили енергопостачання будинку за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої дії тим, що в позивача існує непогашена заборгованість. Згідно п.27 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26 липня 1999 р. N 1357 (далі - ПКЕЕН), у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після одержання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Зобороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями. Ці Правила регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Позивач сверджує, що ніякого попередження про відключення електричної енергії вона не отримувала. Позивач вказує, що після того, як відповідач повинен був надіслати їй вищевказане повідомлення, він мав дати 30 днів на сплату боргу. Крім того, відповідач відключив позивачу електроенергію саме напередодні вихідних днів. Позивач зазначає, що і цей пункт Правил відповідач порушив. Навіть якби в неї, теоретично, і була заборгованість, відповідач зобов'язаний про неї повідомити для того, щоб вона могла її оплатити та повинен був однозначно повідомити її про відключення електропостачання. У зв'язку з вищевикладеним, просила суд визнати дії ПАТ «Київобленерго» в особі Ірпінського РЕМ по відключенню 26.04.2017 року її як споживача послуг з електропостачання домоволодіння, від електричної мережі за адресою: [ADDRESS] незаконними. Зобов'язати ПАТ «Київобленерго» в особі Ірпінського РЕМ поновити електропостачання квартири за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити. В судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача моральні збитки в розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову, надала суду письмові заперечення. В позові просить відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення по слідуючих підставам. Так, судом встановлено, що [PERSON] є членом сім'ї власника особового рахунку по кв.[ADDRESS], що підтверджується довідкою № 5378/23-01 від 18.08.2017 виданою Відділом реєстрації місця проживання Бучанської міської ради. Згідно договору № 12371001 від 21.03.2006 р., який заключено між чоловіком позивача [PERSON] та відповідачем, сім'я позивача є споживачем послуг електропостачання. У відповідності зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов'язань є договори та інші правочини. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюється Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ № 5 357 від 26.07.1999. У п. 1 ПКЕЕН зазначається, що ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальником. Згідно п. 2 ПКЕЕН, побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з постачальником. Стаття 26 Закону України «Про електроенергетику» наголошує, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. У відповідності до п. З ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником. що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. Так, електропостачання квартири [ADDRESS] здійснюється на підставі договору № 12371001 про користування електричною енергією від 21.03.2006 р. укладеного між ПрАТ «Київобленерго» та громадянином [PERSON] (далі - Договір). Відповідно до умов п.1 Договору енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності 1.7 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов'язань є договори та інші правочини. [PERSON] не є споживачем електричної енергії ПрАТ «Київобленерго», договір про користування електричної енергії з нею не укладено. Таким чином, [PERSON] не виступає перед ПрАТ «Київобленерго» як споживач, оскільки позивач не укладала з відповідачем відповідного договору про постачання електричної енергії. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки позивач не виступає стороною (споживачем) договірних відносин, суд відмовляє їй у задоволенні позовної вимоги щодо визнання дії ПАТ «Київобленерго» в особі Ірпінського РЕМ по відключенню 26.04.2017 року її як споживача послуг з електропостачання домоволодіння, від електричної мережі за адресою: [ADDRESS] незаконними. Разом з тим, частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статями 20 і 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Зокрема, обов'язком виконавця житлово-комунальних послуг є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Згідно п. 38 ПКЕЕН енергопостачальник (Відповідач) зобов'язаний забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором та надавати інформацію про послуги, пов'язані з електропостачанням та про терміни обмежень і відключень. Згідно п.27 ПКЕЕН, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після одержання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Зобороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями. Таким чином, суд задовольняє вимогу позивача щодо зобов'язання ПАТ «Київобленерго» в особі Ірпінського РЕМ поновити електропостачання квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховним судом України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували завдання їй моральної шкоди відповідачем у розмірі, що відповідає заявленим вимогам, суд відмовляє у задоволені позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.

Outcome: partial