Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], який в подальшому уточнила, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля, оформленого рахунком фактурою недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON] з 14 січня 2005 року по 20 квітня 2015 року, вони 13 вересня 2008 року придбали автомобіль HUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов KMHJN81VP8U856606, двигун D4EA7488383 за договором кредитку, який виплатили у 2014 році. 28 квітня 2015 року [PERSON] без її згоди продав спірний автомобіль [PERSON] Посилаючись на норми Сімейного кодексу України, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оформлений довідкою-рахкунком від 28 квітня 2015 року, оскільки автомобіль є спільним майном подружжя і [PERSON] не мав прав без її згоди, його відчужувати. Визнати автомобіль HUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя. Скасувати державну реєстрацію автомобіля за [PERSON] Відновити державну реєстрацію за [PERSON] Стягнути з [PERSON] судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 650 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримала позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи свою позицію наступним. Автомобіль HUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов KMHJN81VP8U856606, двигун D4EA7488383 був придбаний в шлюбі і дійсно є спільним сумісним майном подружжя. Кредит вони виплатити у 2014 році, та збиралися його продавати. А тому усна згода позивача на продаж зазначеного автомобіля була. Автомобіль був проданий не 28 квітня 2015 року і не [PERSON], він був проданий 02 квітня 2015 року з усної згоди гр.[PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю, якою останньому було надано право в тому числі і продавати цей автомобіль. А тому вважає, що подальша угода купівлі-продажу, яка була здійснена [PERSON] не може визнаватися недійсною, тому як [PERSON] є добросовісним набувачем майна. . Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що [PERSON] добросовісний набувач, яка придбавала автомобіль не у [PERSON], а зовсім в іншої особи. Перш за все, вважає, що позивачем не наведено жодного доказу, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, тому як придбання його в період шлюбу не є беззаперечною підставою так вважати. А тому вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з таким позовом. При придбанні спірного автомобіля [PERSON] були дотримані усі вимоги діючого законодавства, а тому підстав, передбачених ст..ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору купівлі-продажу автомобіля немає. Крім того з тексту позовної заяви вбачається, що позивач 10 квітня 2015 року дізналася від [PERSON], про те, що спірний автомобіль проданий, а тому за відомостями позивача вже 10 квітня 2015 року автомобіль був проданий [PERSON], в то час як [PERSON] придбала його 28 квітня 2015 року. В задоволенні позову просила відмовити. Справа знаходиться в провадженні суду з травня 2015 року, за клопотанням сторін, надавався час для мирного врегулювання спору, який не врегульовано. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14 січня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5-6, 13). Від якого вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 14-15). Під час зареєстрованого шлюбу 13 вересня 2008 року [PERSON] придбав автомобіль Автомобіль HUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов KMHJN81VP8U856606, двигун D4EA7488383 був ( а.с. 8-9). 28 квітня 2015 року автомобіль HUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов KMHJN81VP8U856606, двигун D4EA7488383 був проданий [PERSON] (а.с. 9-10, 40), оформлений довідкою-рахунком серії ААЕ № 167178 від 28 квітня 2015 року за 81569,5 грн., виданою Фізичною особою підприємцем [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 CK України та ч. 4 ст. 65 СК Кодексу якщо один із подружжя уклав договір і в інтересах сім'ї, то гроші, одержані за цим договором, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем не доведено, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], тому як ці обставини повністю підтверджуються як матеріалами справи так і поясненнями представника відповідача [PERSON], яка визнала вимоги позивача щодо визнання спірного автомобіля спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. У відповідності зі ст. 368 ч. 3 ЦК України, ст. 60 СК України дружина має право на майно, яке було набуте подружжям за час шлюбу та яке належать їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 369 ч.2 ЦК України, 65 ч.1 СК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (тлумачення ст. 65 ч. 1 СК України наведено в рішенні Конституційного суду від 19.09.2012 р. за № 17-рп/2012). У відповідності зі ст. 65 ч.2,3 СК України дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода іншого з подружжя має бути подана письмово. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що посилання представників відповідачів про те, що спірний автомобіль [PERSON] 28 квітня 2015 року придбала не у [PERSON], а у іншої особи, якій [PERSON] продав цей автомобіль 02 квітня 2015 року не можуть бути прийняті до уваги, тому як відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, договір купівлі - продажу автомобіля підлягає державної реєстрації в МРЕВ ДАІ і є вчиненим лише з моменту його державної реєстрації. А довіреність від 02 квітня 2015 року, видана [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] з правом продати належний йому автомобіль не може бути підтвердженням укладання договору купівлі-продажу автомобіля. Сторонами не заперечувалось в судовому засіданні того факту, що письмової згоди [PERSON] не надавала, а тому посилання представника відповідача [PERSON] - на той факт, що [PERSON] надавала усну згоду, не можуть бути прийняті судом в якості доказу виконання [PERSON] вимог ст.65 СК України, оскільки в даному випадку письмова згода є обов'язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині і визнати договір купівлі-продажу автомобіля HUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов KMHJN81VP8U856606, двигун D4EA7488383, укладений 28 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений довідкою-рахунком серії ААЕ № 167178, виданою Фізичною особою підприємцем [PERSON] недійсним та визнати цей автомобіль спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто, в даному випадку, з 28 квітня 2015 року, а тому суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію спірного автомобіля за [PERSON] Щодо відновлення державної реєстрації за [PERSON], то в цій частині позову, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право, в порядку, встановленому Цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є відповідачем по справі, будь-яких вимог щодо відновлення за ним реєстрації спірного автомобіля, ним заявлено не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача, заявлених, по суті, в інтересах відповідача [PERSON], (оскільки реєстрацію вона просить відновити за ним), не має. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом не можуть бути прийняті до уваги представника позивача на те, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню сума понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., позивачем не надано відповідної квитанції про сплату на правову допомогу, що регулюють готівковий обіг в Україні, а саме: Порядку ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим Постановою правління НБУ від 02.02.95 р. №21 зі змінами та доповненнями; Інструкції про організацію роботи з готівкового обігу установами банків України, затверджено постановою правління Національного банку України від 20.06.95 р. №149 зі змінами та доповненнями; Наказу Міністерства Статистики України від 15 лютого 1996р. №51 Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій; Положенню (стандартом) бухгалтерського обліку 4 Звіт про рух грошових коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.03.99 р. №87; Положенню про порядок реєстрації і застосування електронних контрольно-касових апаратів при готівкових розрахунках у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 31.12.98 р. №660 і зареєстрованим в Міністерстві юстицій України 02.03.99 р. за №131/3424. Враховуючи вищевикладене з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 650 грн., по 325 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial