Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 14.09.2011 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], спільне життя не склалося, між ними виникають сварки, непорозуміння, відсутнє почуття взаємоповаги та любові, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, примирення між ними неможливе, а тому вона просить суд шлюб між ними розірвати. На даний час відповідач не надає допомоги на утримання дитини, тоді як син постійно потребує значних витрат на харчування, одяг, розвиток, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, та стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ відповідача щомісячно. До суду позивачем надано заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що позов вона підтримує в повному обсязі. Відповідач також надав заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 14.09.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю вони не мають. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище -[PERSON], на що вона вказала в позовній заяві. Позивач також просить суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на її особисте утримання. Згідно довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 від 26.01.2015 року, позивач зареєстрована і проживає разом з дитиною [ADDRESS]. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб аліментів не сплачує, має постійне місце роботи. Відповідно до вимог ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дитини-1/4 частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач просила суд стягнути з відповідача також аліменти на її особисте утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/. За ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, відповідно до ч.ч.4,6 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, для задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, подання суду доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на аліменти дружини-матері виникає за умови, що чоловік може надавати їй матеріальну допомогу. Як вказано вище, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, має місце роботи і джерело прибутків, отже, він є спроможним надавати матеріальну допомогу позивачці на її особисте утримання. За ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку /доходу/ другого з подружжя і /або/ у твердій грошовій сумі. Таким чином, з врахуванням наведеного суд вважає з можливе визначити розмір аліментів на утримання позивачки -1/4 частину заробітку /доходу/ відповідача. Таким чином, судом приймається до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За ст.ст.79,191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved