Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідач [PERSON] є її батьком. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 18.08.2015 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти. На теперішній час рішення суду виконано частково, оскільки залишилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3927 гривень 32 копійки, але державний виконавець закрив виконавче провадження, оскільки позивач [PERSON] досягла повноліття. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 3927 гривень 32 копійки. У судове засідання позивачка не з'явилася, в позові просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] як доказ обставин, на які посилається в позовній заяві, надала лише відповідь державного виконавця про наявність заборгованості по сплаті аліментів у відповідача, жодних інших доказів, таких як свідоцтво про народження, рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18.08.2015 року про стягнення аліментів з [PERSON], постанови про відкриття виконавчого провадження та його закриття також не надані. З відповіді Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12.04.2017 року за №576/3 встановлено, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 16.12.2015 року складає 3927 гривень 32 копійки. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ст. 187 цього Кодексу, заборгованість за аліментами, які стягуються погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» порядок стягнення аліментів визначено уст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а також у статтях194 - 197,274 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на той час, розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У пункті 9 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Позивач не оспорює розміру заборгованості, тому за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі нового рішення про стягнення аліментів чи стягнення суми заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду по іншій справі. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Така ж правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 08.06.2011 року у справі № 6-51298св10. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що та обставина, що провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів було закрито, правового значення не має і не може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів або заборгованості за аліментами. Незаконне закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів у зв'язку із закінченням строку стягнення, при наявності у боржника заборгованості за аліментами, може бути підставою для оскарження такого рішення державного виконавця. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, про необхідність відмовити в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed