Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про звільнення її від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначила, що сторони перебували у шлюбі до 2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина сторін. З 2019 року син сторін проживає разом з позивачем, але з позивача на користь відповідача продовжують стягуватись аліменти на утримання дочки. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову та звільнення її від сплати аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON] . В підготовчому засіданні позивач підтримала зв`ялені позовні вимоги. Відповідач в підготовчому засіданні заявив про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову у підготовчому провадженні. Вислухавши пояснення сторін, суд, з врахуванням заявленого відповідачем визнання позову, приходить до висновків про можливість задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 06.03.2013 року по справі №468/175/13-ц з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина сторін. На час звернення до суду з позовом неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Ці обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки судом встановлено, що син сторін проживає разом з позивачем, а відповідач проживає окремо від дитини за іншою адресою, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про звільнення позивача від сплати аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, є обґрунтованою та підлягає задоволенню з врахуванням визнання позову відповідачем. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією №0.0.2178724161.1 від 29.06.2021 року сплатив 908 грн., отже позивачу з державного бюджету має бути повернуто 454 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved