Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 21.11.1987 року по 27.07.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS], вона прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, але нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав у зв'язку з неможливістю встановити факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Позивач просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем в період з 21.11.1987 року по [INFO]; визнати за нею право власності на 1/3 частину [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], який помер [INFO]. В суді позивач, її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача -Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника відповідача. Представник 3-ї особи до суду також не з'явився, від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення позивача, її представника, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON], з яким позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.11.1987 року по 27.07.2011 року, що стверджується копіями свідоцтв про одруження, про розірвання шлюбу, про смерть. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: 1/3 частина квартири [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1999 року № 25144, яке було видано згідно з розпорядженням завідуючого комунальною службою приватизації державного житлового фонду міста від 12.01.1999 року № 1-2-1, іншими співвласниками цієї квартири по 1/3 частині кожний є позивач [PERSON] та [PERSON]. На вказаному свідоцтві є реєстраційний напис Білоцерківського МБТІ про реєстрацію права спільної часткової власності на вказану квартиру у реєстровій книзі за № 114, № запису 12946. В судовому засіданні також встановлено, що заповіту померлий не залишив, а 25.02.2015 року із заявою про прийняття спадщини після його смерті до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори звернулася позивач [PERSON], на підставі її заяви заведено спадкову справу № 117/2015 щодо майна померлого [PERSON], інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори на даний час не зверталися. Наведене стверджується матеріалами вказаної спадкової справи, копію якої надано на запит суду. Позивач просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю протягом часу з 21.11.1987 року по [INFO] з померлим [PERSON], оскільки цей факт є необхідним для оформлення права на спадкове майно як спадкоємцю четвертої черги за законом. За ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснюється, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка /чоловік/, які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. В п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В суді встановлено, що померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований з 03.12.1991 року по день смерті [INFO] в [ADDRESS], разом з ним за даною адресою зареєстрована позивач [PERSON] з 03.12.1991 року по даний час, що стверджується копією довідки КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 в матеріалах спадкової справи. В обґрунтування своїх вимог щодо факту спільного проживання з [PERSON] по день смерті позивач посилалася на покази свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача та які в суді показали, що добре знають позивача та її сім'ю, вона проживала разом з покійним [PERSON] більше 20 років до дня його смерті, поховала його, вони вели спільне господарство, свідки навіть не знають про те, що позивачка та [PERSON] були розлучені, спільних дітей у них не було, з ними до свого повноліття проживала дочка позивачки від першого шлюбу [PERSON], яка виїхала з міста. Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки є послідовними, не суперечать поясненням самої позивачки, іншим доказам по справі. Той факт, що позивачка та [PERSON] проживали однією сім'єю, стверджується наступними доказами: так, вони були зареєстровані за однією адресою, є співвласниками вказаної вище квартири, де позивачка продовжує проживати по даний час, іншого житла не має, з копії технічного паспорта МБТІ на дану квартиру вбачається, що її розподіл не проводився відповідно до часток співвласників, квартира складається з веранди, кухні, їдальні, житлової кімнати, кладови. Отже, наданими доказами підтверджується факт спільного проживання позивачки та [PERSON] в період з 21.11.1987 року по день його смерті -[INFO]. Позивач просила також суд визнати за нею право власності на 1/3 частину зазначеної вище квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом і вказано вище, позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 03.07.2015 року позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на майно померлого [PERSON] , оскільки факт проживання однією сім'єю з наданих документів встановити можливості немає. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець набув права власності на 1/3 частину вказаної вище в рішенні квартири, яке увійшло до складу спадщини, а позивач набула право на спадкування майна після смерті [PERSON] як спадкоємець червертої черги за законом. А тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved