Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею, [PERSON] право власності на спадкове майно, після смерті [PERSON], яка померла 16 квітня 2013 року та [PERSON], який помер 31 грудня 2013 року, що складається із квартири [ADDRESS], загальною площею 37,1 кв.м., житловою 20,8 кв.м. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 16 квітня 2013 року померла [PERSON], а 31 грудня 2013 року помер її чоловік [PERSON]. 10 квітня 2013 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено від імені [PERSON] та [PERSON] заповіти за реєстром № 719, № 720. Згідно даних заповітів вона, [PERSON], є єдиним спадкоємцем на все майно подружжя [PERSON]. Крім неї жодної черги спадкоємців за законом немає, а тому у разі неприйняття нею спадщини все майно перейшло би у власність територіальної громади в особі Коломийської міської ради. Спадкове майно складається із квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1269 ЦК України вона подала заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] і після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 32/2013, а після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №6/2014. Так як вона прийняла спадщину, то відповідно до ст. 1268 ЦК України стала власником спадкового майна з дня відкриття спадщини, а тому звернулася за одержанням свідоцтва про право на спадщину. Однак 26 серпня 2014 року приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що відповідно до п. п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно представити правовстановлюючий документ та витяг з Реєстру прав власності, а за відсутності даних документів, нотаріус роз'яснює про вирішення даного питання в судовому порядку. Вона представити витяг з Реєстру прав власності не має можливості. Спадкодавцям належить на праві власності в рівних частках квартира № З по вул. Войнаровського, 13 в місті Коломия на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 10 вересня 1996 року Бюро по приватизації державного житлового фонду в місті Коломия. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності виникає з часу державної реєстрації. [PERSON] та [PERSON] одержали свідоцтво про право власності на житло, але не зареєстрували в Коломийському МБТІ, яке на час видачі свідоцтва проводило державну реєстрацію, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів. В даний час зареєструвати свідоцтво про право власності на житло неможливо, так як відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у зв'язку із смертю. А так як власники квартири померли, то без реєстрації свідоцтва про право власності на житло, мені нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, а тому вона змушена звернутися в суд за захистом свого права. Та обставина, що [PERSON] належиться 1/2 частка квартири № 3 та [PERSON] 1/2 частка квартири [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26 вересня 1996 року Бюром по приватизації державного житлового фонду в місті Коломия, випискою з інвентаризаційних матеріалів, технічним паспортом. Так як вона єдиний спадкоємець після смерті подружжя [PERSON], то повинна стати власником цілої квартири. Заповітами, посвідченими від імені [PERSON] та [PERSON] 10 квітня 2013 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON], підтверджується, що вона єдиний спадкоємець на все спадкове майно подружжя [PERSON]. Факт прийняття нею спадщини підтверджується витягами про реєстрацію в Спадковому реєстру із яких видно, що після смерті [PERSON] та [PERSON] заведено спадкові справи та спадковими справами. Позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити, представник пояснила, що реєстрація на час приватизації спірної квартири не була обов’язковою, а тільки з часу введення в дію ЦК 2004 року, а відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства зворотної сили не має, крім випадків, коли пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Правильне визначення конкретного моменту виникнення у гро мадян права приватної власності на квартиру, особливо відчужену в держави на користь квартиронаймачів та їхніх спадкоємців, мало важливе теоретичне і практичне значення, а тому 28 грудня 1994 р. Держжитлокомунгосп дав роз’яснення, з якого випливає, що право власності виникає з моменту підписання розпорядження про переда чу житла у власність, і якщо одинокий наймач подав заяву і розпорядження підписано до його смерті, житло переходить до спадкоємців згідно нормам Цивільного Кодексу. Спадкодавцям передали у власність квартиру на підставі розпорядження від 10 вересня 1996 року та видали свідоцтво про право власності. Квартира не перебуває на балансі відповідача, а тому є приватною власністю. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язової реєстрації таких прав. В даному випадку право на спірну квартиру у спадкодавців виникло 26 вересня 1996 року, а саме з моменту видачі свідоцтва про право власності на житло, що видавалося відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п. 28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 зі змінами та доповненнями внесеними наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72, що діяло в момент виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) підлягає обов»язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. З наведеного випливає, що оскільки померлі [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], яке видане 26 вересня 1996 року в органах технічної інвентаризації відповідно до вимог чинного на той час законодавства, та не скористалися таким правом відповідно до норм законодавства, що діяло на момент смерті спадкодавців, то самі спадкодавці не набули права власності на спадкове майно. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не набули права власності на спірну квартиру вони не могли передати його іншій особі, а тому відсутні правові підстави для задоволення пред»явленого позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але не час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що квартира [ADDRESS], належала на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, і були приватизовані згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 вересня 1996 року, яке видано згідно з розпорядженням від 10 вересня 1996 року №6307. Коломийським МБТІ на квартиру [ADDRESS] видано технічний паспорт, згідно якого вказана квартира зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу, інвентарний №452/844. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийського МБТІ» від 15.08.2014 року за № 50924 право власності на квартиру [ADDRESS] згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року в Коломийському МБТІ не зареєстровано. 16 квітня 2013 року [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть від 16 квітня 2013 року зроблено актовий запис за № 191, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 168342. Померла залишила заповіт, який 10 квітня 2013 року посвідчений, приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №720, яким все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартира [ADDRESS]. В управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступила позивач – [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.08.2013 року та заявою [PERSON] № 77/2013 від 09.08.2013 року. 31 грудня 2013 року помер - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть від 02 січня 2014 року зроблено актовий запис за № 1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 178799. Померлий залишив заповіт, який 10 квітня 2013 року посвідчений, приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №719, яким все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартира [ADDRESS]. В управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступила позивач – [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до ст. 1269 ЦК України, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.02.2014 року та заявою [PERSON] № 10/2014 від 12.02.2014 року. Згідно технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається з одної кімнати житловою площею 20,8 кв. м, загальною площею 37,1 кв.м. Згідно висновку про вартість об»єкта оцінки однокімнатної квартири № 3 загальною площею 37,1 кв.м. в м. Коломия по вул. Войнаровського, 13, ринкова вартість для оформлення спадщини становить – 68545 грн. Згідно довідок приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] від 26.08.2014 року № 02-14/231 та від 26.08.2014 №02-14/232 [PERSON] з підстав що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано за померлими [PERSON] та [PERSON] в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно в Коломийському МБТІ Івано-Франківської області, відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Відповідно до ст. 210 ЦК України 2004 року правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До введення в дію ЦК України 2004 року державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася підзаконними нормативними актами, які передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в тому числі і «Положенням про передачу квартир (будинків) у власність громадян» проте виникнення права власності на них не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2004 року, та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки право власності у [PERSON] та [PERSON] виникло з моменту видачі свідоцтва про право власності, 26 вересня 1996 року, у відповідності до вимог ст. 5 ЦК України до вказаних правовідносин не можуть застосовуватися нормативні акти, які набули чинності пізніше, на які посилається представник відповідача. На підставі наведеного суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову, та визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, квартиру [ADDRESS] загальною площею 37,1 кв.м. житловою площею 20,8 кв.м.

Outcome: approved