Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку № 4 з надвірними прибудовами, що розташований по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області та в цілому складається з: житловий будинок-А, прибудова-а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, літній душ - Д, навіс - Е, навіс - Ж, погріб - 3, колодязь - К, яма вигрібна - Я, замощення - І, цоколь - Ц, огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3, огорожа - №4, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого 01 березня 2003 року; визнати за [PERSON] право власності на 2\\3 частини житлового будинку № 4 з надвірними прибудовами, що розташований по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області та в цілому складається з: житловий будинок-А, прибудова-а, сарай - Б, літня кухня - В, вбиральня - Г, літній душ - Д, навіс - Е, навіс - Ж, погріб - 3, колодязь - К, яма вигрібна - Я, замощення -1, цоколь - Ц, огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3, огорожа - №4, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 24 травня 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 01 березня 2003 року помер батько позивача - [PERSON], який за життя побудував житловий будинок №2 (у звязку з зміною номеру будинку - №4) по вулиці Б. Хмельницького, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області, але право власності на нього зареєструвати не встиг. Спадкоємцем першої черги спадкування після смерті [PERSON], померлого 01 березня 2003 року була його дружина і мати позивача - [PERSON], яка прийняла спадщину та належним чином не оформила її та померла 24 травня 2008 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги спадкування є донька померлої - [PERSON] [INFO]. Інший спадкоємець брат позивача - [PERSON] помер 17 грудня 2006 року. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, Однак, оскільки, за життя [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючу і технічну документацію на жилий будинок розташований за адресою: Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Радянська, буд. 40, а [PERSON] не оформила спадкові права після померлого чоловіка, то нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що на думку позивача є порушенням її спадкових прав та підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності. Позивач до суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників. Не заперечили проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 20 січня 1957 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. На підставі рішення Міськвиконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів від 23 липня 1958 року № 11/22/378 [PERSON] отримав дозвіл на будівництво житлового будинку та службових приміщень за адресою: вул. Б.Хмельницького, 2, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області. Також, у відповідності до звідного оціночного акту по домоволодінню № 2 від 16 липня 1959 року, [PERSON] збудовано житловий будинок, розташований за адресою: вул. Б.Хмельницького, 2, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області. Водночас, у відповідності до листа КП «НМБТІ» ДОР № 213/1 від 15 серпня 2016 року, відповідно до інвентаризаційної справи, станом на 29 грудня 2012 року, власником домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Б.Хмельницького, 4, в місті Новомосковськ, Дніпропетровської області є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 травня 1962 року, згідно з рішенням виконкому Новомосковської міської Ради народних депутатів № 313 від 09 травня 1962 року, зареєстрованого в БТІ за р.№2902 в реєстрову книгу 21. 01 січня 2003 року помер [PERSON] батько [PERSON] По день смерті [PERSON] проживав за адресою: [INFO] разом із дружиною [PERSON] 01 липня 2003 року до Новомосковської державної нотаріальної контори подано заяву [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON], [PERSON] із заявою про відмову від спадщини за законом на користь [PERSON], та 22 червня 2016 року подано заяву [PERSON], яка з 04 грудня 1990 року зареєстрована за адресою: [INFO] про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 22 червня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки спадкоємцем [PERSON] не наданий правовстановлюючий документ на 1/3 (одну третю) частину жилого будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Б. Хмельницького, буд. 4 (чотири). 17 грудня 2006 року помер брат позивача та син [PERSON], [PERSON] [PERSON]. У відповідності до відповіді Новомосковської державної нотаріальної контори, спадкової справи після смерті [PERSON] не заводилось. 24 травня 2008 року померла [PERSON] мати [PERSON] 03 червня 2008 року [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини після [PERSON] та 07 серпня 2013 року отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,1 га, кадастровий номер 1223281500:02:037:0683. Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 22 червня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на спадковий будинок, який належав чоловіку спадкодавця [PERSON], який помер 01 березня 2003 року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки спадкоємцем [PERSON] не наданий правовстановлюючий документ на 2/3 (дві треті) частини жилого будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Б. Хмельницького, буд. 4 (чотири). Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Нормами ст.549 ЦК УРСР, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] протягом шести місяців після смерті [PERSON] вступила в управління спадковим майном або звернулася із заявою про прийняття спадщини, підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] суд не вбачає. Водночас, відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи фактів: належності [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Новомосковськ Дніпропетровської області; фактичного прийняття спадщини в порядку, встановленому ст.549 ЦК УРСР після померлого [PERSON] [PERSON]; відсутність в матеріалах спадкової справи доказів прийняття спадщини іншими спадкоємцями; відсутність доказів належної реєстрації спадкових прав після смерті [PERSON] [PERSON]; смерть [PERSON] та подання заяви у встановлений ст. 1269 ЦК України строк [PERSON]; відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцями нерухомого майна на користь третіх осіб; відсутність доказів наявності інших спадкоємців та враховуючи дані наданого технічного паспорту щодо року побудови споруд - суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем [PERSON] за законом належить визнати право власності на майно житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Новомосковськ Дніпропетровської області що, належав чоловіку спадкодавця [PERSON], який помер 01 березня 2003 року, спадкоємицею якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial