Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що працювала у відповідача на посаді прибиральника території у господарчому відділі з 14.01.2014 року. 24.09.2014 року наказом № 1129 від 23.08.2014 року позивача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок, не виплатив заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 9106,41 грн., компенсацію за невикористану відпустку у 2014 році в сумі 2901,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11156,44 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пояснила, що на час розгляду справи їй виплачено заробітну плату, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що дійсно при звільненні позивача з нею не був проведений остаточний розрахунок, на даний час заборгованість відповідача по заробітній платі виплачена, виплачена компенсація за невикористану відпустку, тому відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення зарплати, компенсації за невикористану відпустку та в частині стягнення моральної шкоди через недоведеність позовних вимог, позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11556,44 грн. представник відповідача визнала та не заперечувала прости стягнення вказаної суми. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ТОВ «Проперті менеджмент Україна» з 15.01.2014 року на посаді прибиральника територій в господарському відділі, звільнена 24.09.2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 3). Заборгованість по заробітній платі за червень, липень та вересень 2014 року виплачена позивачу 25.02.2015 року, компенсація за невикористану відпустку виплачена позивачу при звільненні (а.с. 15-19). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення неналежної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 25.02.2015 року. Згідно п.2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем розраховано середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 11556,44 грн., вказана сума середнього заробітку визнана відповідачем, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, суд вважає позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди не надано суду належних та допустимих доказів її спричинення, а відповідачем на підтвердження заперечень на позов надано суду докази про відсутність на час розгляду справи в суді заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, в зв'язку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, в зв'язку з чим, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial