Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення права власності у спільному майні , стягнення матеріальної компенсації. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2017 року за нею та відповідачем визнано право власності на автомобіль [NUMBER], 2013 року випуску по ? частині за кожним. Вважає , що оскільки транспортний засіб є неподільною річчю , виділ частки та спільне користування ним неможливе , відповідач повинен сплатити на її користь компенсацію вартості ? частини автомобіля в розмірі 88 150 грн. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.09.2017 року провадження по даній справі відкрито та призначено справу до попереднього розгляду. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 року справа призначена до судового розгляду. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.04.2018 року по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Після проведення експертизи ухвалою суду від 24.05.2018 року провадження по справі відновлено. Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову. Посилався на те , що у нього відсутня можливість сплатити позивачеві грошову компенсацію у зв»язку із скрутним матеріальним станом та станом здоров»я. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали , посилаючись на викладені в позові обставини, прохали позов задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували . Вказали , що відповідач тяжко хворіє , є пенсіонером , інших доходів окрім пенсії , розмір якої є незначним , не має, тому позбавлений можливості сплатити позивачеві компенсацію за автомобіль та така виплата становитиме для нього надмірний тягар. Крім того відповідач вказав , що після поділу майна за рішенням суду позивач взагалі не здійснювала намірів відносно користування автомобілем, а він не створював їй жодних перешкод у цьому. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2017 року в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності за кожним по ? частині автомобіля [NUMBER], 2013 року випуску. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26.07.2017 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2017 року залишено без змін. Одразу після набрання рішенням законної сили 03.08.2017 року позивачем відповідачеві була направлена вимога про виплату компенсації за ? частину спірного автомобіля на картковий рахунок позивача, проте відповідач не погодився ( а.с. 13,14 ). Згідно висновку експерта № 01-05 судової автотоварознавчої експертизи від 07.05.2018 року, вбачається, що ринкова вартість автомобіля [NUMBER] на дату дослідження - 07.05.2018 року складає 147 735,06 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положенням ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 364 ЦК України , кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою . В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв'язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 13.01.2016 року по справі № 6-2925цс15, для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, підлягає обов'язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Судом не встановлений факт , що після поділу майна за рішенням суду відповідач перешкоджав розпоряджатися та користуватися належним позивачеві на праві спільної власності автомобілем та що вона взагалі здійснювала такий намір . Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем , вона одразу після набрання рішенням суду законної сили , висунула до відповідача вимогу про сплату їй в семиденний строк ? вартості автомобіля в розмірі 88150 грн. Встановлено, що відповідач являється пенсіонером ( а.с. 66 ), інших доходів окрім пенсії, розмір якої є незначним( а.с. 67 ) , не має . Виходячи з аналізу вищезазначених норм права та встановлених судом фактів , враховуючи матеріальний стан відповідача , суд вважає , що відповідач не спроможний виплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 88150 грн. в рахунок визнання за ним права власності на майно та це становитиме для нього надмірний тягар, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed