Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона та її мати [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], будинок має дві квартири, два окремі входи, в кожній квартирі живуть окремі сім'ї, які ведуть окреме господарство, кв. №? 1 належить [PERSON], кв. №? 2 - [PERSON], на будинок відкрито один особовий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON], 18.09.2014 року позивач звернулася із письмовою заявою до начальника Білоцерківської філії ПАТ «Київоблгаз» Ходаня О.М. про укладення з нею Типового договору про надання послуг з газопостачання, але їй відмовили з тих підстав, що на одну поштову адресу ПАТ «Київоблгаз» відкриває один особовий рахунок і укладає один договір. Таку відмову позивач вважає необґрунтованою, а тому просить суд зобов'язати відповідача укласти з нею Типовий договір про надання послуг з газопостачання, форма якого затверджена постановою КМ України від 05.07.2006 року № 938, на відокремлену частину домоволодіння [ADDRESS], яка позначена згідно технічного паспорта від 14.07.2010 року : 2-1, 2-2, 2-3. 2-4. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Представник відповідача за довіреністю позов не визнав та пояснив, що правова можливість укладення окремого договору про надання послуг із позивачем, як співвласником домоволодіння, виникає за умови виділення часток спільної власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу, тобто, забезпечення технічної можливості окремого споживання природного газу співвласниками в територіальних межах виділених в натурі часток приватного будинку /створення територіально відокремленої газифікованої споруди/; присвоєння в передбаченому законодавством порядку рідних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій просила суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач [PERSON] та 3-я особа [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS], а саме: [PERSON] належить на праві власності 24/100 частин цього домоволодіння, [PERSON] -76/100 частин домоволодіння. Згідно договору дарування частки житлового будинку від 19.08.2008 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 24/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по [ADDRESS], у володіння та користування обдаровуваної переходить вказана частина житлового будинку загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, а саме: житлові кімнати площею 20,3 кв.м, 11,0 кв.м, коридор -8,9 кв.м, кухня - 9,3 кв.м, частина огорожі та частина вимощення. Наведені обставини стверджуються копією вказаного договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В., зареєстровано в реєстрі за № 1-2794 та копією витягу з Реєстру Білоцерківського МБТІ від 16.07.2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.7-8/. З копії технічного паспорта МБТІ на садибний індивідуальний житловий будинок станом на 14.07.2010 року /а.с.9-11/ вбачається, що у будинку [ADDRESS] виділено дві квартири: квартира № 1, якою користується [PERSON], та квартира № 2, якою користується [PERSON] і яка складається з таких приміщень: 2-1 - кухня площею 9,30 кв.м, 2-2- коридор площею 8,90 кв.м, 2-3-житлова кімната площею 20,3 кв.м, 2-4 -житлова кімната площею 11,0 кв.м, з плану будови вбачається, що кожна квартира будинку є ізольованою і має окремий вихід на прибудинкову територію. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 440834 від 12.03.2012 року, який видано на ім'я [PERSON], земельна ділянка площею 0,0578 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 частині кожному, що стверджується копією цього акту з Додатком до нього /а.с.22-23/. В судовому засіданні також встановлено, що згідно відомостей із паспортів позивача та 3-ї особи /а.с.41-43/, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS], місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2006 року між [PERSON] та ВАТ «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії по експлуатації газового господарства було укладено договір про надання послуг з газопостачання, що слідує з копії цього договору /а.с.58-65/, а 18.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до ПАТ «Київоблгаз» в особі Білоцерківської філії з письмовою заявою про відкриття окремого облікового рахунку на об'єкт споживача житлове приміщення - квартиру № 2 вказаного вище будинку /а.с. 13/, але листом від 22.09.2014 року № 2030 позивачу фактично було відмовлено в укладенні з нею, як співвласником будинку, окремого Типового договору про надання послуг з газопостачання, що стверджується копією цього листа /а.с.14/. Відмова відповідача мотивована тим, що укладення з співвласниками житлових будинків окремих Типових договорів про надання послуг з газопостачання можливе тільки за наявності у них правовстановлюючих документів, у яких чітко буде визначено інформацію щодо розміру часток власності кожного співвласника з зазначенням присвоєних поділеним самостійним об'єктам або виділеним частинам нерухомого майна окремих адрес. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання (2246-99-п) , затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (далі - Правила). Відповідно до п. 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Для укладення договору або внесення змін до нього споживач на вимогу газопостачального підприємства повинен пред'явити: документ, що посвідчує особу споживача (для громадян України - паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для осіб, недавно прийнятих до громадянства України); для іноземців та осіб без громадянства - національний паспорт або документ, що його замінює); технічний паспорт на будівлю або домову книгу; документ, що підтверджує право власності на квартиру, приватний будинок або користування ними. Газопостачальні підприємства, що здійснюють постачання природного газу на закріпленій території, не мають права відмовити споживачеві, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору. У разі розташування декількох об'єктів споживача за однією адресою укладається один договір. У разі зміни власника об'єкта споживача укладається новий договір. У разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі. В п. 2 Правил встановлено, що об'єкт споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Згідно з п. 1 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 938, виконавець зобов'язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень, з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором. Як передбачено п.10 Правил, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 р. за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання та/або видів (напрямів) споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу використання природного газу (зафіксованого на особових рахунках споживача) у попередньому році. У разі нового підключення внутрішньобудинкової системи газопостачання споживача до газорозподільної мережі або зміни власника об'єкта споживача у поточному році застосовуються роздрібні ціни, що затверджені НКРЕ і диференційовані залежно від річного обсягу споживання, який не перевищує 2500 куб. метрів, за винятком споживачів, які проживають у багатоквартирних будинках та використовують природний газ для приготування їжі та/або підігріву води. У разі розміщення за однією поштовою адресою кількох об'єктів, що належать споживачеві на правах власності або користування, загальний обсяг споживання природного газу для застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, визначається як сума показників приладів обліку, встановлених на таких об'єктах. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] визначено за домовленістю порядок володіння та користування житловим будинком, що належить їм на праві спільної часткової власності, частка кожного із співвласників виділена в окрему квартиру будинку, які мають окремі виходи на вулицю, зареєстрованим місцем проживання кожного із співвласників згідно паспортних даних є не тільки будинок, а й конкретна квартира. Як вказано вище в рішенні, згідно Правил об'єкт споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), тобто, окремим об'єктом споживача може бути квартира у житловому будинку. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що правова можливість укладення окремого договору про надання послуг із позивачем, як співвласником домоволодіння, виникає тільки за умови виділення часток спільної власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу, тобто, забезпечення технічної можливості окремого споживання природного газу співвласниками в територіальних межах виділених в натурі часток приватного будинку /створення територіально відокремленої газифікованої споруди/; присвоєння в передбаченому законодавством порядку рідних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників. Аналогічні покази надав в судовому засіданні свідок [PERSON] - заступник начальника Білоцерківської філії ПАТ «Київоблгаз». Але нормами Правил надання населенню послуг з газопостачання не поставлено укладення окремого договору про надання цих послуг із споживачем в залежність від того, що частці кожного із співвласників у спільній частковій власності має бути присвоєно різні поштові адреси, у Правилах тільки зазначено про те, що у разі розміщення за однією адресою кількох об'єктів споживача /це може бути будинок, господарські будівлі та споруди/, постачання газу здійснюється на підставі одного договору. Також Правилами передбачено, що один договір укладається з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі, у разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб. Але це можливо, коли мова йде про один об'єкт споживача, де проживають декілька співвласників, які користуються ним, а в даному випадку в житловому будинку частки двох співвласників виділено за їхньою згодою в відокремлені квартири, які складаються з житлових і нежитлових приміщень, у цих квартирах проживають різні сім'ї, кожний із співвласників зареєстрований в одній із квартир будинку, крім того, згідно Плану газопостачання житлового будинку /а.с.44/ до обох частин будинку по [ADDRESS] є технічна можливість забезпечення окремого споживання природного газу, тобто, створення територіально відокремленої газифікованої споруди, в обох квартирах будинку встановлено окремі газові прилади, чого не заперечував в суді і представник відповідача. Крім того, з листа управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 08.09.2014 року № 15/295 /а.с.12/ на звернення позивача слідує, що в житловому будинку по [ADDRESS] згідно даних технічного паспорта виділено дві квартири, а відповідно до ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування» та Положення про реєстр адрес, вулиць та інших поіменованих об'єктів міста Біла Церква, окремі адреси не присвоюються об'єктам, які розташовані в межах будинку /будівлі, споруди/. На запит суду надано Положення про Реєстр адрес у місті Біла Церква, затверджене рішенням Білоцерківської міської ради № 1184-57-VI від 20.03.2014 року /а.с.49-56/, згідно п. 1.10 якого не надаються самостійні адреси наступним об'єктам нерухомості, зокрема, будівлям і спорудам, що входять до складу одного домоволодіння. Таким чином, Правилами надання населенню послуг з газопостачання визначено перелік документів, які споживач має надати для укладення з ним договору про надання послуг, позивачем всі вказані документи було надано, вимоги щодо виділу в натурі частки споживача та присвоєння цій частці окремої поштової адреси Правилами не передбачено. Такі роз'яснення наведені тільки в листі НКРЕ від 31.07.2013 року № 5256/16/47-13, будь-які нормативно-правові акти, якими було б врегульовано ці питання, крім Правил надання населенню послуг з газопостачання, відсутні. За ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Отже, наведений лист НКРЕ не є нормативно-правовим актом, який може бути застосований до спірних правовідносин. Згідно з п.2 Правил побутовий споживач (населення) - фізична особа, яка отримує природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень. Відмова від укладення окремого договору про надання послуг з газопостачання із позивачем, як споживачем, призведе до того, що використання нею для власних потреб побутового газу та оплата цих послуг будуть залежати від обсягів використання побутового газу іншим споживачем - співвласником житлового будинку, оскільки згідно Правил оплата за надані послуги здійснюється за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання газу. А тому проаналізувавши все вищенаведене суд вважає, що позивач має право на укладення окремого договору про надання послуг з газопостачання, оскільки в житловому будинку, співвласниками якого є позивач та 3-я особа [PERSON], виділено дві квартири з окремими виходами, які згідно Правил, на думку суду, можуть бути самостійними об'єктами споживача, а вимоги щодо присвоєння цим об'єктам окремих поштових адрес, на що вказує представник відповідача, Правилами не передбачені. Для захисту своїх прав позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти з нею Типовий договір про надання послуг з газопостачання, форма якого затверджена постановою КМ України від 05.07.2006 року № 938, на відокремлену частину домоволодіння [ADDRESS], яка позначена згідно технічного паспорта від 14.07.2010 року : 2-1, 2-2, 2-3. 2-4. За ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в п.29 Правил надання населенню послуг з газопостачання передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, передбаченому в ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої виконавець зобов'язаний, в т.ч., підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; За п.32 Правил надання населенню послуг з газопостачання газопостачальне підприємство зобов'язане, зокрема, забезпечити безперервне постачання газу з відповідними якісними показниками в порядку, передбаченому договором; укласти договір із споживачем у письмовій формі; відкрити споживачеві особовий рахунок. Отже, виходячи з приписів наведених правових норм суд вважає, що в разі невизнання виконавцем послуг права на укладення Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, таке право підлягає захисту судом шляхом зобов'язання відповідача - виконавця послуг укласти зі споживачем такий договір. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права узгоджується з встановленими по справі обставинами та нормами діючого законодавства.

Outcome: approved