Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на земельні ділянки, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 22.03.2000 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельних ділянок АВІ № 981471, який посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Монич і зареєстровано в реєстрі за № 110. Земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0840 га ( 840 кв. метри) та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 2145 га, загальною площею 0,2985 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельних ділянок вона отримала державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 035854 від 25.05.2000 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 22607. У вказаному державному акті по невідомим їй причинам вказано, що їй у приватну власність передається земельна ділянка загальною площею 0,2985 га, що відповідає загальній площі земельних ділянок згідно договору купівлі-продажу, але площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд замість 0,0840 га, вказана - 0,250 га, відповідно площа земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства вказана 0,0485 га замість 0,2145 га. Користуючись земельними ділянками вона не звертала уваги на вказану невідповідність, але вирішивши виготовити кадастрові номери на земельні ділянки звернулася до державного кадастрового реєстратора і отримала від нього рішення № РВ-1201613892020 про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.09.2020 року в зв`язку з тим, що площа земельної ділянки не відповідає правовстановлюючим документам, а саме державному акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 035854 від 25.05.2000 року. Їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення права власності на земельні ділянки, щоб усунути невідповідності у розмірах земельних ділянок вказаних у договорі купівлі-продажу та державному акті на право приватної власності на землю. Просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 035854 від 25.05.2000 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 22607, виданий на ім`я [PERSON] , припинивши усі речові права, зареєстровані щодо земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,250 га, та для ведення особистого підсобного господарства вказана 0,0485 га. Визнати за нею право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0840 га та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2145 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В підготовче судове засідання представник позивача [PERSON] і позивач не з`явилися, однак до його початку представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від Голови виконкому Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Т.Позднякової надійшла заява, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечують, просять справу слухати без їх участі та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у справі докази, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу земельних ділянок АВІ № 981471 від 22.03.2000 року, укладений між [PERSON] (продавець) і [PERSON] (покупець), який посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Н. Монич і зареєстровано в реєстрі за № 110. Земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0840 га ( 840 кв. метри) та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 2145 га, загальною площею 0,2985 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельних ділянок позивач отримала державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 035854 від 25.05.2000 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 22607. У вказаному державному акті вказано, що [PERSON] у приватну власність передається земельна ділянка загальною площею 0,2985 га, що відповідає загальній площі земельних ділянок згідно договору купівлі-продажу, але площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд замість 0,0840 га, вказана - 0,250 га, відповідно площа земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства вказана 0,0485 га замість 0,2145 га.(а.с.7). В матеріалах справи також міститься копія рішення № РВ-1201613892020 державного кадастрового реєстратора про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 03.09.2020 року в зв`язку з тим, що площа земельної ділянки не відповідає правовстановлюючим документам, а саме державному акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 035854 від 25.05.2000 року (а.с.9). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 та ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання вимог земельного законодавства на території сіл покладено на відповідні сільські ради. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідні територіальні громади та здійснює від імені та в інтересах функцій місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України та відповідно уповноважена представляти інтереси держави в спірних правовідносинах. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально та визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved