Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з вказаним\~позовом,\~свої позовні\~вимоги обґрунтувала\~тим,\~що з\~відповідачем перебуває\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~24.10.1992\~року.\~Від даного\~шлюбу мають\~неповнолітню дитину\~ [PERSON],\~[INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, так як вони мають різні погляди на життя, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини, позивач просить\~\~шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що шлюбні відносини припинені з 2017 року, позивач проживає окремо, примирення з відповідачем не відбулося та неможливе через втрату почуття поваги та любові, внаслідок образ та побиття в присутності дітей. Після розірвання шлюбу позивач просила їй залишити прізвище «Ганус». Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначив, що примирення між сторонами не відбулося, проте, не заперечував проти зазначеного позивачем факту образ та побиття, які були викликані зрадою позивача. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.10.1992 року, згідно актового запису про шлюб №177, зробленого 24.10.1992 року Відділом РАЦС м.Очакова Миколаївської області. Від даного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], згідно актового запису про народження №399, зробленого 17.06.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського територіального управління юстиції. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги, різні погляди на життя. Враховуючи,\~що подальше\~збереження шлюбу\~буде суперечити\~інтересам позивача\~та дитини,\~суд вважає\~доцільним розірвати\~шлюб,\~укладений між [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved