Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

\~ Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з [PERSON] вони познайомились 23.12.2007 року у м.Біла Церква, коли він перебував на службі у військовій частині [NUMBER] . З лютого 2008 року почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство до [INFO] . В стосутках народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис в книзі народжень № 1983 від 19.11.2009 року). [PERSON] є батьком дитини, однак він відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, тому відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. [PERSON] не бажає визнавати своє батьківство та утримувати доньку, тому [PERSON] змушена звернутись до суду для вирішення даного спору. Факт батьківства відповідача підтверджується наступними доказами: фотоматеріалами, про спільне проживання та виховання дитини. Показаннями свідків про спільне проживання в квартирі відповідача. На даний час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог позивач просить визнати, що 1) [PERSON] , [INFO] , уродженець Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] батьком [PERSON] , [INFO] , яка народилась в м.Біла Церква, актовий запис про народження № 1983 складений 19.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області; 2) стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженець Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 13.06.2017 року головуючим суддею визначена суддя Дмитренко А.М. 06.07.2017 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрите провадження по справі та призначено до розгляду. 05 вересня 2017 року по справі призначено судово-медичну експертизу, провадження по справі зупинено. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 22.01.2018 року головуючим суддею визначена суддя Дубановська І.Д. 30.01.2018 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідно до ч.1 ст.254 ЦПК України відновлено провадження по справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2018 року за клопотанням представника відповідача призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, із заявами про відкладання розгляду справи до суду не звертались. Представник третьої особи: Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву із проханням слухати справу без представника відділу, винести рішення згідно чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції 19.11.2009 року, батьками якої значаться: матір`ю [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON] , запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України. Відповідно до копії актового запису про народження №1983, складеного 19.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані зі слів матері відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним\~ із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої\~ вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. За клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду від 05.09.2017 року у вищевказаній справі було призначено судово-медичну експертизу. Зокрема, для визначення питання про те, чи являється відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення завідувача відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації від 15.01.2018 року, проведення експертизи неможливе, тому, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з`явився. При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини: наявні у справі фотоматеріали про спільне проживання позивача та відповідача. Відповідач у свою чергу підтвердження спростування свого батьківства щодо дитини, народженою позивачем, в процесі розгляду справи суду не надав. Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , то такі вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, відповідно до відзиву на позовну заяву від 07.03.2018 року, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , однак вважає, що позовна заява не відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального Закону, а вимоги за вказаним позовом необгрунтовані. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує що відповідач працездатний, згідно матеріалів справи зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 12 лютого 2011 року, актовий запис № 106); [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.06.2011 року, актовий запис № 864). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що достеменними доказами підтверджені позовні вимоги [PERSON] , а отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню та аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 13.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому відсутні підстави допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми аліментів, як того просить позивач. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: partial