Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу та розміру аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що 20.05.1997 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадського стану, про що зроблено відповідний актовий запис №903. Від шлюбу сторони мають трьох дітей - повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.08.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. В січні 2013 року позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 01.02.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій умі в розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 23.05.2011 року до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] зазначає, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в сумі 18952,63 грн. Оскільки відповідач, не зважаючи на зміну законодавства щодо розміру аліментів, не вчиняє жодних дій відносно утримання дітей, то позивач звернулася до суду з цим позовом та просила: - змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, винесеного 01.02.2012 року по справі №2-3689/11 в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. на кожну дитину на частку від його доходу; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, на кожного, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття; - допустити до негайного виконання рішення суду щодо зміни розміру стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у межах суми платежу за один місяць; - всі судові витрати покласти на [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що 20.05.1997 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадського стану, про що було зроблено відповідний актовий запис №903 (а.с. 5), який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.08.2011 року - розірвано (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 6-7). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року у справі №2-3689/11, яке набрало законної сили, було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 23.05.2011 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9-10). Як вбачається з довідки ОСББ «Медик 109» №32 від 07.04.2021 року, позивач разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно довідки про доходи №23 від 07.04.2021 року, за період з січня 2020 року по грудень 2020 року дохід [PERSON] , без урахування аліментів, становить 65624,61 грн. (а.с. 12). Разом з тим, за період з 23.05.2011 року по 31.03.2021 року розмір заборгованості відповідача [PERSON] з примусового виконання виконавчого листа №2-3689 про стягнення аліментів становить 18952,63 грн. (а.с. 13-14). Слід відзначити, що позивач в січні 2013 року змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 15). На теперішній час сума стягуваних аліментів у розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину є недостатньою для належного матеріального утримання двох неповнолітніх дітей, оскільки з часу ухвалення рішення суду законодавчо було збільшено прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, і тому розмір аліментів підлягає збільшенню. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом цієї норми зміна способу стягнення аліментів не передбачає жодних умов, лише подання позову одержувача аліментів. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки це є правом позивача відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України. Щодо їх розміру, зважаючи на зміну способу стягнення, то суд зважає, що відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 липня 2021 року - 2510,00 грн, з 01 грудня - 2618,00 грн. Наразі, дітям [PERSON] та [PERSON] виповнилося 13 та 14 років. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також положення ст. 182 СК України, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності та пропорційності, зважаючи на розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа, вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року у справі №2-3689/11, стягнувши з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд також відмічає, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, а 28 серпня 2018 року - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», якими внесені зміни до законодавства України, зокрема щодо правового статусу аліментів (ст. 179 СК України) та закріплення їх мінімального розміру (ст. 182 СК України). Вищевказаними змінами законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). При цьому, суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначений законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сплата аліментів при визначеному новому способі та розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). В зв`язку з викладеним, вимога позивача про початок стягнення аліментів з дня пред`явлення позову не підлягає задоволенню, оскільки суперечить законодавству. З огляду на це, вимога про негайне виконання рішення суду, також не підлягає задоволенню. Тому, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 908,00 грн. в дохід держави. З приводу вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №12-Б від 10.05.2021 року (а.с. 18-19), попередній розрахунок судових витрат на суму 2000, 00 грн. (а.с. 23), ордер (а.с. 21), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 22), квитанцію №12-БВ про оплату послуг адвоката від 10.05.2021 року на суму 2000,00 грн. (а.с. 20). Попередній розрахунок судових витрат, підписаний позивачем та її адвокатом, містить перелік наданих робіт, витрачений час на них та вартість наданих послуг (а.с. 23). Судом встановлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, разом з тим враховуючи розмір задоволеного позову, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial