Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, а саме: житловий будинок, кам`яний, за літ. А, житловою площею 15,9 кв.м., заг. пл. 35,50 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд: сарай літ. Б, Н, П, О, погріб за літ. В, вбиральня за літ. Р, літня кухня за літ. Г*, сіні до л/кухні за літ. г*, навіс за літ. К, душ за літ. С, №1, 2, 7 огорожа, №4, 5 споруди, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що вона з матір`ю [PERSON] добросовісно володіє та відкрито користується частиною домоволодіння з 1984 року, тобто більше 30 років. За такого, на підставі ст. 344 ЦК України визнати за нею право власності на ? частку вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд. Представник позивача просила про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала. Представник відповідача [PERSON] комітету Миколаївської міської ради просив про розгляд справи у його відсутності та просив прийняти рішення за наявними документами в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги визнала у повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. Як вбачається із технічного паспорту станом 05.03.1991 року житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по ? частці за кожним. Згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Бороздіною О.Г. за реєстровим номером №1-1853, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належну їй на праві приватної власності ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається із листа від 25.04.2017 року №989, наданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, за даними алфавітних книг спадкових справ за 2004-2017 рр., спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, не заводилась. Згідно листа від 28.04.2017 року №479/01-21-2 Державного нотаріального архіву Миколаївської області, інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, власникові належать правомочності з володіння, користування та розпорядження належним йому майном (ст. 317 ЦК України). В ст. 325 ЦК України визначено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Так, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спеціальні правила щодо набуття права власності на майно передбачені ст. 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Згідно з роз'ясненням Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Про деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому, для визнання права власності за набувальною давністю суд має встановити такі обставини: тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому, встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Так, набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе і у разі існування відомостей про попереднього власника, що унеможливлює набуття права власності як на безхазяйну річ. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, а тому визнання за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 року. Судом в ході судового розгляду встановлено, що позивач володіла майном добросовісно, відкрито та безперервно, у тому числі і з 01 січня 2001 року. При цьому, [PERSON] протягом усього часу володіння спірним майном дбала про майно як про власне, робила поліпшення, доглядала за зовнішнім та внутрішнім станом ? частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, слід визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: approved