Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 09.08.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За період шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та проживання однією сім'єю. На протязі тривалого часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично сторони спільно не проживають разом та не ведуть сіпльне домашнє господарство вже більше шести років ( з жовтня 2010 року по сьогоднішній день ). Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Тому позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, так як суперечить їх інтересам. У зв'язку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб. Судові витрати покласти на відповідача. До початку судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище : «[PERSON]». В судове засідання відповідач не з'явився по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи : копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] згідно якого 09.08.2003 року одружилися [PERSON] та [PERSON]. Прізвище позивача після одруження: « [PERSON]»; копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] з якого вбачається, що її батьками є сторони по справі; копією паспорта [PERSON], серія [NUMBER]. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені документально та визнані відповідачем. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст.110-112,113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved