Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком №193, розташованим по вул. Центральній, с. Тернова, Чугуївського району Харківської області, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок №193, розташований по вул. Центральній, с. Тернова, Чугуївського району Харківської області. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, але з вересня 2016 року він там не проживає, у звязку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача в судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та розгляд справи здійснювати в її відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. (а.с.20). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.23, 24), письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок №193, розташований за адресою: вул. Центральна, с. Тернова, Чугуївського району, Харківської області, який згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 26.04.2011 року, реєстровий №602, належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.5). Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було зареєстровано 24.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського РУЮ Харківської області, актовий запис № 531. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.08.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. (а.с.4). Не дивлячись на припинення стосунків та розірвання шлюбу між сторонами відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у будинку позивача, що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Центральна, буд.193, що підтверджується довідкою Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 02-20/944 від 26.09.2018 р. (а.с.14). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 31.08.2018 р. №2100 [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], з вересня 2016 року за вказаною адресою не проживає (а.с.8). Таким чином суд, приходить до висновку, що відсутність відповідача понад рік за місцем його реєстрації свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів, враховуючи, що відповідач є колишнім членом сімї власника житлового приміщення, добровільно залишив спірне житлове приміщення у 2016 році, та з цього часу відсутній за адресою його реєстрації без поважних причин, відповідно до ст. 405 ЦК України, суд визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved