Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за місцезнаходженням: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником 672/1000 часток у праві спільної часткової власності квартири спільного заселення під [ADDRESS], яка належить їй на підставі Договору дарування від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., реєстровий №1256. Також позивач вказала, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі з 11.09.2013 року, проте за вказаною адресою ніколи не проживав, у зв'язку з чим вона, як беззаперечний власник квартири, має право вимагати від осіб, які не є членами її сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство усунення порушення свого права власності. Ухвалою суду від 24.10.2017 року провадження у справі було відкрито. У судове засідання 13.11.2017 року сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, але представник позивача - [PERSON] (по довіреності від 19.09.2017 року) надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання не з'явився відповідач, який був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з'явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 672/1000 часток у праві спільної часткової власності квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрований за №1256 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №110705973 від 16.01.2018 року). Відповідно до Заяви від 05.10.2017 року, складеної жителями будинку [ADDRESS], останні підтвердили, що [PERSON], більше трьох років не проживає у квартирі [ADDRESS] даного будинку. Проте, до теперішнього часу відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що [PERSON] не проживає у квартирі позивачки більше 3-х років, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачкою не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Outcome: approved