Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності згідно договору дарування від 05 травня 2014 року належить жилий будинок №16 по вул.Комарова в селі Гончарка Солонянського району Дніпропетровської області, в якому зареєстровані вона, її чоловік [PERSON], з яким вона з грудня 2013 року припинила шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, та її донька [PERSON] Відповідач [PERSON] з 01 грудня 2013 року в належному їй на праві власності домоволодінні фактично не проживає та без поважних причин не користується ним, при цьому при вибутті обіцяв добровільно припинити свою реєстрацію в жилому приміщенні, але до даного часу не зробив цього. Оскільки відповідач не проживає у зазначеному жилому будинку без поважних причин більше року, не користується ним, просила визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача, який не приймає участі у витратах по оплаті комунальних послуг, в будинку перешкоджає їй як власникові користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а добровільно припинити свою реєстрацію в жилому приміщенні він не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Прохала визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та зобовязати Державну міграційну службу Солонянського району зняти його з реєстрації у належному їй на праві власності жилому будинку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, оскільки, хоча відповідач, який був її чоловіком, шлюб з яким розірвано в 2014 році, та членом її сімї, був зареєстрований у спірному жилому приміщенні, коли був сам його власником, але припинив проживати в ньому з власної волі в грудні 2013 року і не користувався ним як з зазначеного періоду, так і з моменту виникнення у неї права власності на даний жилий будинок у травні 2014 року, тому вона як новий власник жилого будинку змушена з метою усунення перешкод в користуванні своєю власністю звернутись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в належному тепер уже їй на праві власності жилому будинку. З грудня 2013 року відповідач фактично в будинку не проживав і з цього часу не намагався повернутись на проживання в спірне житло, а навпаки подарував їй спірний жилий будинок. Оскільки відповідач не проживає в будинку більше року без поважних причин, то вважала, що він втратив право на користування жилим приміщенням в належному їй на праві власності жилому будинку, а його реєстрація в будинку перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю та створює для неї негативні наслідки, оскільки вона змушена оплачувати за відповідача комунальні послуги. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судової повістки за місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, звідки повернулась з відміткою «за зазначеною адресою не проживає та по закінченню терміну зберігання» (а.с.7,16,51,52) в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, а також не подав як заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, так і не повідомив про зміну місця проживання, у звязку з суд за згодою позивача ухвалив відповідно до положень ст.224 ЦПК України розглядати справу у його відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, Згідно листа (а.с.53,54) прохали розглядати справу за відсутності їх представника, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає [INFO] та на протязі 10 років є сусідкою позивачки [PERSON], яка раніше мала прізвище [PERSON] та проживала у сусідньому будинку по вул. Комарова,16 разом зі своїм чоловіком [PERSON], який у 2014 році погрузив свої речі, в тому числі і речі побутового призначення, на автомобіль, після чого поїхав і з цього часу більше двох років до будинку не повертався, в ньому не проживав. За участю її (свідка) та сусіда [PERSON] депутатом селищної ради було складено акт про не проживання відповідача, який підписано нею особисто. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач [PERSON] з 2 жовтня 1982 року знаходились в шлюбі (а.с.8), який було розірвано 02 грудня 2014 року згідно актового запису №36 по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.60). Згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим №1-1304 договору дарування жилого будинку від 05 травня 2014 року (а.с.12), який було укладено між [PERSON] та [PERSON], витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 травня 2014 року [PERSON] є власником жилого будинку №16 по вул.Комарова в селі Гончарка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.13), а її право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку. 18 серпня 2015 року позивачка [PERSON]Д згідно актового запису №117 по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєструвала шлюб з [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.61). Також судом встановлено, що згідно довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року №1115 [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], в якому крім неї також зареєстровані: її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.9), а реєстрація відповідача [PERSON] в зазначеному жилому приміщені також підтверджується копією паспорта останнього (а.с.7-8) та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області станом на 29 грудня 2015 року (а.с.16). В той же час, згідно складеного 22 травня 2015 року за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області по виборчому округу №16 [PERSON] і представників громадськості [PERSON], [PERSON] акту обстеження помешкання (а.с.10) та складеного 21 грудня 2015 року за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області по виборчому округу №1 [PERSON] (а.с.11,59) [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в жилому будинку №16 по вулиці Комарова в селі Гончарка Солонянського району Дніпропетровської області не проживає з 01 грудня 2013 року, що підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON], за участю якої було складено акт обстеження помешкання від 22 травня 2015 року. Згідно ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання\~\~і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. В силу\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Відповідач [PERSON], який був зареєстрований в спірному жилому приміщенні жилого будинку №16 по вулиці Комарова в селі Гончарка Солонянського району Дніпропетровської області спочатку як власник та член сімї позивача, яка в послідуючому з 05 травня 2014 року (а.с.12,13) стала власником цього жилого будинку, а відповідно відповідач припинив своє право власності на спірний жилий будинок згідно договору дарування від 05 травня 2014 року, без поважних причин з 01 грудня 2013 року, тобто понад рік не проживає у належному позивачеві на праві власності житловому приміщення, вибувши на інше місце проживання, яке позивачеві невідоме, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивача як власника на володіння, користування і розпорядження належним їй нерухомим майном. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач відсутній за місцем проживання без поважних причин понад один рік, в тому числі і понад один рік після виникнення права власності на дане жиле приміщення у позивача, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з грудня 2013 року, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В той же час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобовязання Державної міграційної службу у Солонянського району, яка не є юридичною особою та відповідачем у справі, оскільки була зазначена позивачем в позовній заяві як третя особа, замість якої до участі у справи згідно ухвали суду від 06 січня 2016 року (а.с.17) було залучено належну третю особу - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, зняти відповідача [PERSON] з реєстрації у належному їй на праві власності жилому будинку є передчасними, оскільки позивач не звертався з такою вимогою до уповноваженого органу, до компетенції якого входить питання в установленому законом порядку проведення реєстрації місця проживання фізичних осіб та її припинення, в тому числі згідно ст.7 Закону України «Про свободу переміщення і вільного вибору місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, у звязку з чим в задоволені цієї частини позову необхідно відмовити. Крім цього, відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial