Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та зміну способу стягнення, які сплачує [PERSON] на підставі рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 травня 2011 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] з 400 гривень щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Покликається на те, що з 09.08.2006року по 09.06.2009 року разом із відповідачем перебувала у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції. 08.09.2007 року у них народився син [PERSON], який проживає із нею та перебуває на її повному утриманні. 09.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області було розірвано шлюб. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 травня 2001 року з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно на її користь на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Покликається на вимоги ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 08 липня 2017 року, ст.ст. 181,182,183,192 СК України. Вважає, що у звязку з тим, що дитина потребує щораз більшого матеріального утримання для забезпечення її належного рівня життя, фізичного, розумового, духовного та морального розвитку необхідним є збільшення розміру аліментів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів викладених у ньому, просила такий задовольнити. Відповідач в судові засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду. Надіслав до суду заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні позову. Дану цивільну справу просив розглядати без його участі (а.с.22-24, 31-32) Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. З копій свідоцтва про народження серії 1-МИ № 051435 від 17 вересня 2007 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 травня 2011 року з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з вступу рішення в законну силу і до досягнення його повноліття (а.с.7). З довідки Чернівецького міського центру зайнятості від 25.10.2017р. №6236 [PERSON] перебуває на обліку як безробітний (а.с.25). Згідно довідки Львівської обласної федерації Кіокушинкай Карате від 16.11.2017р. [PERSON],[INFO] є членом ГО Львівська обласна федерація кіокушинкай карате з вересня 2013 року і тренується тричі на тиждень в спортивному залі ЗОСШ №54. Мати [PERSON] сплачує щомісячний членський внесок у розмірі 450 грн. [PERSON] неодноразово приймає участь у змаганнях міського та обласного рівнів, сплачуючи доброчинний внесок за участь у розмірі 200 грн. за кожні змагання, а також перебував у спортивно-відпочинковому таборі з кіокушинкай карате, що відбувся 1-13 серпня 2017 року у с. Криворівня Івано-Франківської області, оплатив повну вартість перебування в таборі у розмірі 4600 грн. (а.с.34) З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись практично вдвічі дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 61 ч.ч. 1, 2 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну протягом такого тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини за її розміром не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами ст. 192 ч. 1 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (норми матеріального права в редакції, чинній на час предявлення позову). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня предявлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Відтак, слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою повязується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію (з урахуванням відповідної редакції закону), згідно із якою СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України); ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням; з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки); отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. У звязку з наведеним, слід змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, що визначені рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 5 травня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON],[INFO].

Outcome: approved