Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей : дочка [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 24.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано, а дітей залишено на виховання матері. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей з моменту розірвання шлюбу. Місце його перебування їй невідоме. Враховуючи, що вона має намір виїжджати з дітьми до країн Шенгенської зони для відпочинку та оздоровлення, адже це сприятиме розширенню світогляду та інтелектуальному розвитку дітей, а отримати дозвіл від батька дітей не має можливості, то вважає, що порушуються її права та права її неповнолітніх доньок, передбачені Конвенцією про права дитини і просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон дітей . Позивачка в судове засідання подала заяву, у відповідності до якої позовні вимоги змінила та просить суд надати їй дозвіл на виїзд дітей терміном на один рік, не заперечила з приводу заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання теж подав заяву , у відповідності до якої проти задоволення позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 24.09.2012 року (а.с.9). Від спільного шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] (а.с.4) та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.5), які за рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.09.2012 року залишилися на вихованні матері (а.с.9).Після цього відповідач не проявляє інтересу до своїх дітей, не цікавиться навчанням старшої доньки (а.с.8). В судовому засіданні зясовано, що позивачка має намір виїжджати з дітьми до країн Шенгенської зони для відпочинку та оздоровлення, адже це сприятиме розширенню світогляду, інтелектуальному та духовному розвитку дітей, а отримати дозвіл від батька дітей не має можливості, адже після розірвання шлюбу зв'язок з ним не підтримує та місце його перебування їй невідоме. Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які па момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску;!) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред'явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого Із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. За змістом ч.1ст.151, ч.2.ст.155 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед Іншими особами на особисте виховання дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Висновком органу опіки і піклування , служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність виїзду за кордон малолітніх : [PERSON] та [PERSON] без згоди батька [PERSON] від 04.06.2015року визнано за доцільне надати згоду на виїзд за кордон дітей (а.с.10). За таких обставин, суд приходить до висновку, що ненадання відповідачем дозволу його неповнолітнім дочкам на виїзд за кордон суперечить інтересам та правам дітей. Тому позовна вимога позивачки про надання дозволу на виїзд неповнолітніх доньок за кордон є підставною і підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved