Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить частка (пай), яка перебувала у власності КСП імені ХХІІ партз`їзду Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 8,94 умовних кадастрових гектарів, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право на вказану земельну частку (пай) мати позивача отримала в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] (бабусі позивача), про що державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори 01.10.2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 2841 на підставі сертифікату на право на частку (пай) серія ЗП № 022258. Зазначений сертифікат був виданий [PERSON] на підставі рішення Оріхівської районної державної адміністрації № 301 від 05.05.1996 року та був зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 349 від 13.03.1997 року. 16 жовтня 2002 року на підставі свідоцтва про право на спадщину до вищезазначеного сертифікату були внесені зміни, а саме вказано, що право на земельну частку (пай) передано [PERSON] . Після смерті матері, [INFO] позивач, як спадкоємиця першої черги звернулась до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері. Разом із нею до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори звернулась сестра позивачки- [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом на користь позивачка. На підставі вказаних заяв державним нотаріусом була відкрита спадкова справа після померлої [PERSON] , яка була зареєстрована за № 430/2004. 12 червня 2019 року позивач звернулась до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом 12.06.2012 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку із втратою оригіналу сертифіката на право на земельну частку серія ЗП № 022258 та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. У зв?язку із цим, у грудні 2019 року позивач звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області із позовною заявою до Оріхівської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Після відкриття провадження по справі позивач дізналася, що [PERSON] , як спадкоємець третьої черги, у 2010 році звернувся із позовною заявою до Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), що знаходиться на території Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, площею 8,94 умовних кадастрових гектарів. 14.05.2010 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області позовні вимоги [PERSON] задоволені та за ним визнано право на земельну частку (пай), як за спадкоємцем третьої черги. На підставі даного рішення суду 22 жовтня 2010 року Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області на ім?я [PERSON] видано дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 210635. На підставі даного сертифікату відповідач звернувся до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі спірної земельної ділянки у власність останньому. Розпорядженням голови Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області № 493 від 10.12.2010 року відповідачу було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних часток (паїв) у власність громадянам України по КСП ХХІІ партз`їзду Новоандріївської сільської ради. 16.12.2011 року розпорядженням голови Оріхівської райдержадміністрації №511 відповідачу передано у власність земельну ділянку площею 14,1800 га ріллі. На підставі вказаного розпорядження, [PERSON] 25 січня 2012 року Оріхівською райдержадміністрацією Запорізької області видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227, кадастровий номер 2323983700:03:002:0146, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232398371000757. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 489227, [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку, шляхом здійснення реєстрації такого права. Не погоджуючись з рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.05.2010 року позивач подала апеляційну скаргу на дане рішення. 16 червня 2020 року постановою Запорізького апеляційного суду , рішення Оріхівського районного суду Запорізької області скасовано та прийнято нове рішення, яким позов [PERSON] до Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно залишено без задоволення. 26 лютого 2021 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області визнано незаконним та скасовано розпорядження №511 Оріхівської районного державної адміністрації Запорізької області від 16.12.2011 року «Про передачу земельної частки у власність громадянину України», яким передано у власність відповідача земельну частку (пай) КСП ім. ХХІІ партз`їзду Новоандріївської сільської ради на підставі сертифікату РН 210635. Наразі позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки земельна ділянка за кадастровим номером 2323983700:03:002:0146 належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232398371000757. Тому позивач просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227 від 25.01.2012 року на земельну ділянку, площею 14,18га, кадастровий номер 2323983700:03:002:0146. Визнати за нею в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) в КСП імені ХХІІ партз?їзду Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 8,94 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 022258, виданого на підставі рішення Оріхівської районної державної адміністрації від 05.05.1996року №301 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13.03.1997 року за № 349, що належав [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області на її користь судові витрати в розмірі 4816,00 грн. Ухвалою суду від 08.07.2021 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. 28.08.2021 року представник третьої особи- Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надав до суду пояснення , в яких вказує, що з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-УІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень пункту 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр, видача та реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки здійснювалась територіальними органами Держкомзему України при проведенні державної реєстрації земельної ділянки лише до 01 січня 2013 року. На даний час Держгеокадастр України та його територіальні органи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них, тому вирішення даного спору покладають на розсуд суду. 30.08.2021 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовна заява [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] є незаконною та не обгрунтованою, оскільки [PERSON] просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227 від 25.01.2012 року на земельну ділянку, площею 14,18га, кадастровий номер 2323983700:03:002:0146. Визнати за нею в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) в КСП імені ХХІІ партз?їзду Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 8,94 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 022258, виданого на підставі рішення Оріхівської районної державної адміністрації від 05.05.1996року №301 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13.03.1997 року за № 349, що належав [PERSON] . Беручи до уваги змість позовних вимог, вважає, що [PERSON] помилково залучила його до участі у справі в якості відповідача, тому просить в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити в повному обсязі. 06.09.2021 року позивач уточнила позовні вимоги стосовно стягнення судових втрат, а саме просить стягнути з [PERSON] , Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області на її користь судові витрати в розмірі 4816,00 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача уточнили позовні вимоги в частині стягнення судових витрат та просять визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227 від 25.01.2012 року на земельну ділянку, площею 14,18га, кадастровий номер 2323983700:03:002:0146. Визнати за нею в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) в КСП імені ХХІІ партз?їзду Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 8,94 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 022258, виданого на підставі рішення Оріхівської районної державної адміністрації від 05.05.1996року №301 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13.03.1997 року за № 349, що належав [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області на її користь судовий збір в розмірі 908,00грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1400,00грн. Відповідач в судове засідання не з?явився, о суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача- Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з?явився по невідомим суду причинам, про час розгляду справи повідомлений своєчасно. Представник третьої особи- Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання не з?явився. В поясненнях наданих до суду просив розглядати справу без їх участі. Третя особа- Державний нотаріус Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. в судове засідання не з?явилася. До суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. XXII партз`їзду Новоандріївської сільської ради Запорізької області розміром 8,94 умовних кадастрових гектарів, яке вона успадкувала після смерті [PERSON] , що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 022258 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.10.2002 року. Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження. Як свідчать матеріали спадкової справи № 430, заведеної Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 10.09.2004 року [PERSON] звернулась до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. 27.05.2009 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у вигляді частини домоволодіння. 15.08.2009 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові вклади. 18.02.2019 року позивач звернулася до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, в частині права на земельну частку (пай). Постановою від 12.06.2019 року державний нотаріус Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] в частині права на земельну частку (пай) з тих підстав, що позивачем не надано оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). В судовому засіданні позивач пояснила, що при зверненні у грудні 2019 року до Оріхівського районного суду Запорізької області із позовною заявою до Оріхівської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування вона дізналась, що [PERSON] , як спадкоємець третьої черги, у 2010 році звернувся із позовною заявою до Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), що знаходиться на території Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, площею 8,94 умовних кадастрових гектарів. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.05.2010 року у справі № 2-1011/2010 позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку (пай) розміром 8,94 га., розташовану на території Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 022258, після смерті [PERSON] . Розпорядженням голови Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області від 10.12.2010 року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних часток (паїв) у власність громадянам України, зокрема [PERSON] по КСП ім. XXII партз`їзду Новоандріївської сільської ради Запорізької області на підставі сертифікату серії РН № 210635. Розпорядженням голови Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області від 16.12.2011 року № 511 передано у власність [PERSON] земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії РН № 210635, земельну ділянку площею 14,1800 га. ріллі. На підставі розпорядження голови Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області від 16.12.2011 року № 511 на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2323983700:03:002:0146. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.06.2020 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.05.2010 року у справі № 2-1011/2010 скасовано, позов [PERSON] до Новоадріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно залишено без задоволення. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.02.2021 року визнано незаконним та скасовано розпорядження №\~511\~Оріхівської районної\~державної адміністрації\~Запорізької області\~від 16.12.2011\~року «Про\~передачу земельної\~частки (паю)\~у власність\~громадянину України»,\~яким передано\~у власність\~ [PERSON] земельну\~частку (пай)\~по КСП\~ім.\~ХХІІ партз`їзду\~Новоандріївської сільської\~ради на\~підставі сертифікату\~серії РН\~№210635. За змістом\~ст.82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту ч. 1 ст. 155 ЗК України вбачається, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Водночас відповідно до прецедентної практики Європейської суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За змістом\~ст.82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 16.06.2020 року скасовано рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.05.2010 року про визнання за [PERSON] права власності на спадщину та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.02.2021 року визнано незаконним та скасовано розпорядження № 511 Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області від 16.12.2011 року «Про передачу земельної частки (паю) у власність громадянину України», яким передано у власність [PERSON] земельну частку (пай) по КСП ім. ХХІІ партз`їзду Новоандріївської сільської ради на підставі сертифікату серії РН №210635, на підставі якого відповідачу [PERSON] видано Державник акт на право власності на земельну ділянку, тому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227 від 25.01.2012 року суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача як спадкоємиці [PERSON] . З огляду на зазначене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання недійним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 489227 від 25.01.2012 року, площею 14,18га, кадастровий номер 2323983700:03:002:0146. Згідно частини 1\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. ст. 1216 та 1218\~ЦК України\~спадкування є перехід прав і обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплені заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справа про спадкування»\~при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~ЗК України\~1990 року. Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». У пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~судам роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95\~(720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Частиною першою\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину , у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 67 Закону України « Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2\~ст. 16 ЦК\~визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів або наявністю розбіжностей в таких документах, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до пункту 3.5. Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз?яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до\~статті 1225ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім?я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз?яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до пункту 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач,\~ [PERSON] \~здійснила всі\~дії,\~які необхідні\~для набуття\~права власності\~на спадкове\~майно\~-\~земельну частку\~(пай),\~яке залишилось\~після смерті\~ [PERSON] ,\~прийняла\~спадщину шляхом\~подання відповідної\~заяви нотаріусу,\~але отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом після\~померлої матері\~ на\~право на\~земельну частку\~ (пай)\~у землі,\~яка перебуває\~ у\~власностіКСП\~імені ХХІІ\~партз?їзду Новоандріївської\~сільської ради\~Оріхівського району\~Запорізької області\~площею 8,94\~умовних кадастрових\~гектарів не\~може у\~зв?язку з\~втратою \~оригіналу сертифіката\~ на\~право на\~земельну частку\~(пай), тому\~наявні усі\~підстави для\~визнання права\~ на\~земельну частку\~(пай)\~за позивачкою\~ [PERSON] ,\~яка є\~спадкоємицею за\~законом після\~смерті матері. Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на сплату послуг правничої допомоги в розмірі 1400,00 грн. суд вважає за необхідне покласти на відповідача [PERSON] згідно до положень ч.9 ст.141 ЦПК України, оскільки даний спір виник саме внаслідок неправильних дій відповідача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial