Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19.07.1997року, мають двох дітей. За рішенням суду від 18.12.2012р., /набрало законної сили 29.12.2012р./, шлюб було розірвано. В період шлюбу сторони набули у спільну власність два гаража в ГК «Піщана-2», один з яких, а саме гараж за [NUMBER], був зареєстрований на ім'я позивача, і за нього від імені позивача платились пайові та членські внески з 1998 р., а за відповідачем, в цьому ж гаражному кооперативі, був зареєстрований гараж за [NUMBER], який був придбаний в період шлюбу і за який, також, платились членські внески від імені відповідача. Восени 2015 року позивач отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої дізналась, що її колишній чоловік, [PERSON] є власником гаражів [NUMBER],[NUMBER] в ГК «Піщана-2», розташованому в [ADDRESS], на земельній ділянці з кадастровим [NUMBER] Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER], видане 17.03.2014р. Реєстраційною службою Білоцерківського міського управління юстиції. Тобто, на обидва гаражі відповідач отримав одне свідоцтво про право власності, а також позивач довідалася, що відповідач вже приватизував і земельну ділянку під обома гаражами. Позивач просить суд визнати спільним сумісним майном подружжя гаражі [NUMBER],[NUMBER] в ГК «Піщана-2», та розділити дане майно, визнавши з позивачем право власності на гараж [NUMBER] та залишити у власності відповідача гараж [NUMBER], і визнати за позивачем право власності на 1\\2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, залишити 1\\2 частину цієї земельної ділянки у власності [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. 3-я особа по справі - голова гаражного кооперативу «Піщана-2» [PERSON], - позов підтримав. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.07.1997 року по 18.12.2012 року. Сторони мають двох неповнолітніх доньок. Зазначене підтверджено свідоцтвом про одруження, свідоцтвами про народження дітей та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18.12.2012 року про розірвання шлюбу (а.с.6,7,8,9). Встановленим є те, що на початку 2013 року сторони по справі в судовому порядку вирішували спір щодо поділу спільного майна подружжя. Суд не досліджував надані сторонами докази, не визначав обсягу спільного майна, оскільки 26.02.2013 року до початку розгляду справи по суті, сторони заявили клопотання про затвердження мирової угоди, яка судом була визнана. В перелік майна, яке сторони поділили не входили гаражі в ГК «Піщана-2». Зазначене підтверджено копією ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 26.02.2013 р. у справі № 1003/20645/12, 2\\357\\974/13 (а.с.10). Встановленим є те, що з 11.03.2014 року фізична особа [PERSON] є власником гаражів [NUMBER],[NUMBER] в гаражному кооперативі «Піщана-2», та з 19.11.2013 року є власником земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER], площею 0,0056га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] Зазначене підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав (а.с.15-16). В судовому засіданні встановлено, що гаражний кооператив «Піщана-2» був створений в 1998 році та 17.09.1998 року було здійснено первинну реєстрацію цього гаражного кооперативу. 30.06.1998 року між ГК «Піщаний-2» і Шкарівською сільською радою було укладено договір оренди землі. Зазначене стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, договором оренди земельної ділянки (а.с.68,71). Судом встановлено, що гараж [NUMBER] на території ГК «Піщана-2» було побудовано в 1998 році, і з 1998 року позивач є членом гаражного кооперативу «Піщана-2», вносить членські внески. Зазначене підтверджено довідкою, наданою головою правління гаражного кооперативу 27.10.2015р., квитанцією про сплату щомісячних внесків, поясненнями третьої особи та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Отже, в судовому засіданні були спростовані докази сторони відповідача з приводу періоду побудови гаражу [NUMBER] в 1991 року, оскільки на той час не було ще створено гаражного кооперативу та не було відведено земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів. Зазначене підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, договором оренди земельної ділянки та інформаційною довідкою КП Київської обласної ради «Південного бюро технічної інвентаризації» (а.с.67,68-70,71). Встановлено, що в 2008 році відповідач [PERSON] вступив в гаражний кооператив «Піщана2», шляхом подачі заяви від 20.09.2008 року до правління ГК «Піщана-2» про переоформлення гаража [NUMBER] на своє ім'я, в зв'язку з даруванням даного гаражу [PERSON] Та 26.09.2008 року відповідач знову подав до правління ГК заяву про надання дозволу на переоформлення місця під забудову капітального гаража [NUMBER] та збудованого гаража [NUMBER] в ГК «Піщана-2» на ім'я відповідача в результаті обміну з [PERSON] на належний гараж [NUMBER]. [PERSON] 20.09.2008 р. подав заяву про надання дозволу на переоформлення його гаража [NUMBER] в ГК «Піщана-2» на ім'я [PERSON], в зв'язку з укладенням договору дарування. Зазначене підтверджено копіями заяв (а.с.47,48,49). При цьому слід звернути увагу, що самого договору дарування [PERSON] гаража [NUMBER] не надано та, як пояснив, представник третьої особи, що в той час для переоформлення гаража не вимагалося нотаріально посвідченого договору дарування чи будь-якого іншого договору, оскільки зазначене вирішувалося подачею заяви користувачів гаражів до правління гаражного кооперативу. В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2007 року [PERSON] був зареєстрований, як ФОП, що підтверджено витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.54). Позивач суду пояснила, що спірні гаражі були набуті подружжям [PERSON] в період їхнього шлюбу, а саме, - гараж [NUMBER] було побудовано спільними зусиллями в 1998 році, а гараж [NUMBER] було отримано, шляхом обміну на гараж [NUMBER], який в свою чергу, в 2008 році було куплено за спільні кошти подружжя. Між сторонами існувала усна домовленість щодо користування гаражами. Позивач постійно користувалася гаражем [NUMBER], де й на сьогодні ставить свій автомобіль, а відповідач користується гаражем [NUMBER] де він працює та тримає свій автомобіль, але [PERSON] обманним шляхом отримав довідку в гаражному кооперативі та оформив за собою право власності на обидва гаражі та земельну ділянку під ними. Представник відповідача суду пояснив, що спірні гаражі є власністю відповідача, оскільки він є приватним підприємцем та використовує дані приміщення в процесі здійснення своєї підприємницької діяльності, між гаражами відсутній перестінок, тобто, це є один об'єкт та гаражний кооператив надав довідку, що [PERSON] є власником гаражів [NUMBER],[NUMBER] на підставі якої відповідач отримав свідоцтво про право власності на гаражі, земельну ділянку площею 0,0056 га. Представник відповідача зазначив, що спірні гаражі не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки були придбані для підприємницької діяльності відповідача та, окрім цього, сторонами було вирішено спір щодо спільного майна, було укладено мирову угоду в лютому 2013 року, а тому позов не підлягає до задоволення. Представник третьої особи суду пояснив, що з 1999 року він обраний головою правління ГК «Піщана-2», та він не був обізнаний з приводу розірвання шлюбу сторін та з приводу розподілу їхнього майна, а тому надав відповідачу довідку, що [PERSON] є власником гаражів [NUMBER],[NUMBER], вважаючи, що дана довідка потрібна подружжю [PERSON] для належного оформлення їхніх гаражів. Третя особа по справі повідомив, що гараж [NUMBER] було збудовано та позивач була і є членом кооперативу, вносить членські внески за цей гараж, а в 2008 році подружжя [PERSON] придбали гараж [NUMBER] у [PERSON] та обміняли гараж [NUMBER] на гараж [NUMBER], щоб мати поряд два гаражі. З 2008 року відповідач є членом гаражного кооперативу. На даний час позивач залишає свій автомобіль в гаражі [NUMBER], а відповідач працює та користується гаражем [NUMBER]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] суду ствердили, що сторони в період шлюбу набули у спільну власність обидва гаражі, спільно ними користувалися та на сьогодні позивач продовжує користуватися гаражем [NUMBER], а [PERSON] користується гаражем [NUMBER]. При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного. Так, за ст..22 КпШС України, який діяв на момент набуття сторонами права на гараж [NUMBER], майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. А згідно приписів ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи норму права - ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд встановлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Представник відповідача, заперечуючи позов, послався на висновки Верховного Суду України від 02.10.2013 р. по справі за №6-79цс13 де викладено висновок, що майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60,61 СК України. Однак, стороною відповідача не надано жодного належного доказу того, що гаражі [NUMBER],[NUMBER] були придбані [PERSON] саме для його підприємницької діяльності, вид якої - роздрібна торгівля, та використовуються гаражі, лише, в його підприємницькій діяльності. При цьому, слід зазначити, що [PERSON] зареєструвався, як ФОП в серпні 2007 року, а гараж [NUMBER] було збудовано в 1998 році. Також, відповідачем не спростовані покази свідків та пояснення голови ГК «Піщана-2» з приводу того, що й на сьогодні позивач користується гаражем [NUMBER], є членом гаражного кооперативу «Піщана-2», вносить членські внески. Дійсно, між гаражами частково відсутній перестінок, що вбачається з поетажного плану технічного паспорту на гаражі [NUMBER],[NUMBER], тобто залишена стіна 2,14 м. (а.с.51.52) Однак, зазначене не є доказом, що гаражі [NUMBER],[NUMBER] є одним цілим об'єктом та перебувають в одноособовому користуванні відповідача. Також, суд приймає до увагу довідки за підписом голови правління ГК «Піщана-2» з яких вбачається, що [PERSON] є власником гаража [NUMBER] з 04.11.1998 року, а [PERSON] є власником гаража [NUMBER] з 01.10.2008 року. Дані довідки було надано 27.10.2015 року (а.с.12,13). Так, зазначені довідки є протилежними довідці яку надав відповідачу раніше голова правління ГК (а.с.45). З даного приводу голова правління ГК «Піщана-2» надав в судовому засіданні пояснення, зазначивши, що помилково видав довідку [PERSON], вважав, що ця довідка в спільних інтересах сім»ї [PERSON] та вони рахом реєструють своє майно. Відповідно до п.19 постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦКУкраїни, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Судом встановлено, що позивач не надавала згоди на оформлення права власності на спірні гаражі за відповідачем. [PERSON] не ставив до відома позивача про реєстрацію за собою обох гаражів та земельної ділянки. З огляду наведеного вбачається, що гаражі [NUMBER],[NUMBER] в ГК «Піщана-2» є об'єктом спільної сумісної власності сторін, яке підлягає поділу за вимогами ст. 70 СК України. Частки сторін у праві власності наці гаражі є рівними. За ст. 71 СК України майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved