Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 09 грудня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що в сімї безпричинно виникали сварки та суперечки. На протязі тривалого часу шлюбні стосунки між сторонами припинилися повністю, вважає, що сімя розпалася остаточно та подальше спільне проживання стало неможливим. Крім того вказує, що відповідач, будучи батьком дитини, не займається матеріальним забезпеченням останньої, та просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини, визначивши розмір аліментів у твердій грошові сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повнолітнього віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, наполягає на їх задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-КГ №083411. Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-КГ №185841. Встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, до примирення не націлені і збереження сімї стало неможливим. В ході судового розгляду встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач записаний її батьком, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що позивачем доведено наявність обставин, які свідчать про те, що вона потребує матеріальної допомоги на утримання дитини. Вказані обставини спільно в системним аналізом ст. 180-184 СК України, свідчать про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Як встановлено у судовому засіданні відповідач на даний час офіційно ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, будь-яких видів доходу не має, у звязку з чим, суд вважає, доцільним, застосувати ст. 184 СК України, якою визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача викладені у позові, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача має бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved