Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] об»єднаної державної податкової інспекції, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, в якому просить зняти (звільнити) з-під арешту належне на праві власності автомобіль НYUNDAI, модель Н-1 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який накладено постановою від 04.01.2010 року слідчим СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області. Повернути автомобіль НYUNDAI, модель Н-1 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів, розташованого за адресою м. Кіровоград вул. Виставочна 2-а без стягнення оплати за перебування вказаного автомобіля на майданчику. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль марки НYUNDAI, модель Н-1 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 11.07.2009 року [PERSON] РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області. У 2008 році за домовленістю з [PERSON], на її прохання, останній придбав за її кошти у м. Львові вищевказаний автомобіль, попередньо отримавши від неї кошти в сумі 10 000 доларів США. Після придбання вищевказаного автомобіля, в неї не було жодних претензій до [PERSON], що підтверджується відповідною розпискою від 11.07.2009 року. 04.08.2009 року нею було видано довіреність на ім'я [PERSON] на право керування належним їй на праві власності автомобілем. За її проханням [PERSON] повинен був здійснити техогляд автомобіля на СТО 01.12.2009 року, та в цей день був затриманий співробітниками [PERSON] УБОЗ разом з її автомобілем. Після затримання [PERSON] її автомобіль був розміщений на території УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області. Коли їй стало відомо про ці обставини, вона звернулася до слідчого Ляпун О.В., з вимогою повернути майно, на що отримала відповідь, що майно затримано в рамках розслідування кримінальної справи, при цьому їй не було надано ні постанови про накладення арешту, ні протоколу обшуку та опису автомобіля. Накладення арешту та вилучення належного їй майна вважає безпідставним та протизаконним, оскільки вона не скоювала ніяких злочинів, до кримінальної справи не має жодного відношення. З'ясовуючи обставини незаконного вилучення та тримання її автомобіля на території УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області, було встановлено, що дійсно [PERSON] керував схожим автомобілем марки НYUNDAI, модель Н-1 сірого кольору, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], який в свою чергу придбав вказаний автомобіль згідно кредитного договору від 16.04.2007 року за дозволом дирекції «Правекс - Банк». [PERSON] при реєстрації вказаного транспортного засобу був вписаний в технічний паспорт на право керування. З приводу зняття арешту з належного її автомобіля та повернення його в користування, вона вимушена була звертатися до правоохоронних органів та суду. Так її звернення до прокуратури Кіровоградської області від 10.12.2009 року та до Начальника УМВС України в Кіровоградській області від 10.12.2009 року виявилися безрезультатними. В листі Прокуратури Кіровоградської області № 04/ 3 -р від 28.12.2009 року їй було повідомлено про направлення її заяви до СВ «03» СУ УМВС України в області для перевірки в рамках кримінальної справи №80-1083. Крім того в листі судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області Бойко І.А. від 18.04.2014 року № 5054/14 - вих. повідомлено про те, що в провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] та інших за ч. 1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 28 , ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст.28, ч. З ст. 209, ч. 4 ст.28, ч. 3 ст. 358 КК України. Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування слідчим винесено постанову про накладення арешту на майно, що перебувало в користуванні [PERSON], а саме автомобіль марки НYUNDAI, модель Н -1, реєстраційний номер [NUMBER], який є речовим доказом по справі та 12.05.2010 року переданий на відповідальне зберігання автогосподарства при УМВС України в Кіровоградській області. Судом в листі їй було повідомлено про те, що у відповідності до ст.81, ст.330 КПК України (в редакції 1960 року), питання про зняття арешту можливо вирішити лише під час постановлення вироку по вищевказаній справі. Зважаючи на ті обставини, що автомобіль належний їй на праві власності, ніяким чином не вдалося повернути протягом тривалого часу починаючи з 2009 року і по теперішній час він залишається під арештом вона незаконно позбавлена можливості користуватися належним майном, таким чином вважає, порушені її законні права. На теперішній час її автомобіль знаходиться в автогосподарстві УМВС м. Кіровограді вул. Виставочна 2 а, при візуальному огляді автомобіля нею встановлено, що на ньому зняті та замінені автошини, знята (відсутня) АКБ - акумуляторна батарея, відсутня авто магнітола, відсутній автомобільний телевізор, відсутній комплект килимового покриття, відсутні ЗІП - інструменти для технічного обслуговування автомобіля, сам автомобіль знаходиться в занедбаному стані. Будь-якого доступу до автомобіля вона не має, не має змоги володіти, розпоряджатися та користуватися належним автомобілем, а тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2016 р. залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області Регіональний сервісний центр МВС у Кіровоградській області (а.с.228). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник відповідача УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився. Надав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволені позову та розглядати справу без його участі. Зазначив, що слідчим СВ «ОЗ» УМВС під час досудового розслідування винесено постанову про накладення арешту на майно, що перебувало в користуванні [PERSON], а саме автомобіль [NUMBER], який визнано речовим доказом по справі та 12.05.2010 р. передано на відповідальне зберігання автогосподарства при УМВС України в області. В подальшому зазначена кримінальна справа направлена на розгляд до суду. Скасування постанови слідчого про накладення арешту належить до компетенції суду, в провадженні якого є відповідна кримінальна справа, або слідчого, якщо справу не передано на розгляд суду. Право щодо зняття арешту з автомобіля накладеного слідчим під час досудового провадження наділений виключно суд який розглядає кримінальну справу. Отже питання, щодо виключення майна з під арешту повинно вирішуватися в порядку розгляду кримінальної справи при постановленні вироку по кримінальній справі (а.с.57-58). Представник відповідача [PERSON] об»єднаної державної податкової інспекції в судове засідання не з»явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС України у Кіровоградській області в судове засідання не з»явився. Надав заяву якою просив розглядати справу без участі представника. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що за [PERSON] згідно бази даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС України станом на 06.07.2016 року за державним номерним знаком ВА 8273 АО зареєстрований на праві власності автомобіль марки НYUNDAI Н-1, 2006 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 11.07.2009 р. Нотаріально посвідченою довіреністю від 04.08.2009 р. приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованої в реєстрі за № 1585, [PERSON] уповноважила [PERSON] укладати правочини, щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) за ціну та на умовах за його розсудом належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії ВАС № 011091, виданого 11.07.2009 року [PERSON] РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області автомобілем, марки НYUNDAI, моделі Н 1, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № КMJWWН7WР6U733502, тип ТЗ пасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 11.07.2009 р. [PERSON] РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями СУ УМВС України в Кіровоградській області перебувала кримінальна справа № 80-1083, за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України, за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України Як вбачається з копії постанови від 12.05.2010 р. слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] про передачу арештованого майна обвинуваченого на відповідальне зберігання, встановлено, що 04.07.2009 року в рамках розслідування справи винесено постанову про накладення арешту на майно підозрюваного [PERSON] В постанові зазначено, що останній знаючи, про кримінальне переслідування, розпочате відносно нього та те, що його майно підлягає конфіскації став переховуватися від органів досудового слідства. Разом з цим з метою приховання належного йому майна автомобіля марки НYUNDAI Н-1, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] перереєстрував його на іншу особу. Так, проведеним розслідуванням встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] згідно угоди купівлі-продажу транспортного засобу від 27.05.2009 р. та зареєстрований в органах УДАІ УМВС України в Кіровоградській області на його ім»я (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ВАС 009815). В подальшому, уникаючи накладання арешту на автомобіль [NUMBER], через свого брата - [PERSON] перереєстрував вказаний автомобіль на свою співмешканку [PERSON], в результаті чого на цей транспортний засіб був отриманий новий державний номерний знак ВА 8273 АО та відповідно отримано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ВАС 011091. Тому автомобіль [NUMBER], номер шасі КMJWWН7WР6U733502 передано на відповідальне зберігання на території автогосподарства при УМВС України в Кіровоградській області за адресою м. Кіровоград, вул. Виставочна 2-А до прийняття відповідного рішення по суті в судовому порядку (а.с.98). На даний час вказана кримінальна справа перебуває на розгляді у [PERSON] районному суді Кіровоградської області. Згідно відповіді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.10.2015 р., що в провадженні судді знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.4 ст.28, ч.2 ст.358, ч.4 ст.28, ч.3 ст.358, ч.2 ст.369 КК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.4 ст.28, ч.2 ст.358, ч.4 ст.28, ч.3 ст.358 КК України, [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ст.198 КК України. [PERSON] не є учасником судового процесу чи свідком у вказаній кримінальній справі (а.с.156). З відповіді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2014 р. на звернення позивача щодо безпідставного тримання автомобіля на тимчасовому зберіганні вбачається, що під час досудового розслідування слідчим винесено постанову про накладення арешту на майно, що перебувало в користуванні [PERSON], а саме: автомобіль НYUNDAI Н1, державний реєстраційний номер [NUMBER], який є речовим доказом по справі та 12.05.2010 року переданий на відповідальне зберігання автогосподарства при УМВС України в Кіровоградській області. Питання про речові докази можливо вирішити тільки під час постановлення вироку (а.с.18). Згідно відповіді судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області Пасічник Д.І. від 17.06.2016 р. автомобіль НYUNDAI, модель Н1, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], речовим доказом чи знаряддям злочину не визнавався (а.с. 244). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на праві власності позивача на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5. Як вбачається з матеріалів справи слідчим в ОВС СВ УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] було винесено постанову про накладення арешту на майно підозрюваного [PERSON], крім іншого, для захисту прав потерпілих осіб від злочину. Як зазначалось вище постанова слідчого про накладення арешту була винесена 04.07.2009 р., а правочин щодо переоформлення транспортного засобу на позивача відбувся 11.07.2009 р. Враховуючи обставини за яких був вчинений правочин суд приходить до висновку, що його метою було уникнення [PERSON] від можливої відповідальності за інкримінований злочин за наслідками розгляду кримінальної справи. Тим паче, що матеріалами справи встановлена наявність потерпілих осіб та поданих ними цивільних позовів в межах кримінальної справи. Як вже зазначалось розгляд кримінальної справи триває. Втручання суду у виключення майна в даному випадку є недопустимим та може перешкоджати в майбутньому справедливій сатисфакції потерпілих осіб. Судом досліджувались інші докази та доводи позивача на обґрунтування позовних вимог, їм дана правова оцінка, проте вони не спростували доводів відповідачів про відсутність правових підстав задоволення позову.

Outcome: dismissed