Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, в якій зазначає, що 02 листопада 1997 року помер її батько [PERSON]. На день смерті він мешкав в смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 34,3 кв.м, загальною площею 52,6 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Заполярна, буд. 30. Спадкоємцем майна померлого, є вона, дочка спадкодавця, [PERSON] (прізвище до шлюбу - [PERSON]) Л.М., згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року. В шлюбі спадкодавець на час смерті не перебував. У спадкодавця є спадкоємець, дочка, [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилась на її користь (заява зберігається в архіві нотаріальної контори). Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, у спадкодавця не має. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті батька вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, на підставі чого було заведено спадкову справу №1194/2000. В даний час вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з відповідними надвірним спорудами і будівлями, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності не оформлено і не зареєстровано. У звязку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, літ. «А-1», житловою площею 34,3 кв.м, загальною площею 52,6 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Заполярна, буд. 30, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 02 листопада 1997 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 24). Представник відповідача Територіальної громади Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області у судове засідання не з'явився, але їх представник надав до суду письмове клопотання, в якому зазначено, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, здійснити розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 31, 40, 52). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 257696, виданого 21.11.2000 року Лозівським районним відділом РАГС Харківської області (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 34,3 кв.м, загальною площею 52,6 кв.м., який знаходиться за адресою: Харківська область, Лозівський район, смт. Краснопавлівка, вул. Заполярна, буд. 30, згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 13 квітня 2016 року. Інвентаризаційна вартість будинку становить 69852 грн. (а.с. 19-23). Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем померлої є позивач по справі, дочка спадкодавця [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] (а.с. 11), дочка спадкодавця [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON], які від прийняття спадщини відмовилися, про що маються відповідні заяви (а.с. 12, 48-49). В шлюбі спадкодавець на час смерті не перебував (а.с. 10). Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла частково та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у КСП «Родіна», яка знаходиться у с. Єлизаветівка, Лозівського району, Харківської області, розміром 6,05 умовних кадастрових гектарів, спадкова справа № 2.7/1194/2000 (а.с. 50). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У травні 2016 року представник позивача за довіреністю [PERSON]М (а.с. 51) звернулася до державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON], однак їй було відмовлено, оскільки за життя спадкодавець не отримав на своє імя свідоцтво про право власності на належне йому нерухоме майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 787/02.31 від 10.05.2016 року (а.с. 15). Викладене також підтверджується довідкою КП «ЖУК» № 10 від 22.04.2016р. про відсутність оформлення права власності за вказаною адресою (а.с. 18). Однак, як вбачається з архівної довідки, виданою архівним відділом Лозівської РДА Харківської області № 01-69 від 24 березня 2016 року, в документах колгоспу імені «Родіна» Краснопавлівської селищної ради с. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області в протоколах загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу за 1972 рік є протокол № 5 від 15.04.1972 року, де слухали заяву [PERSON] з проханням прийняти в члени колгоспу та надати присадибну ділянку під забудову житлового будинку. Вирішено прийняти в члени колгоспу [PERSON] та наділити присадибною ділянкою розміром 0,15 га під будівництво житлового будинку по вул. Заполярній, № 30 в с. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області (а.с. 16). Крім того, в документах колгоспної Земельної шнурованої книги за 1972 рік значиться [PERSON]. В розділі І, земля закріплена на вічне користування, в списку значиться саме [PERSON] є відмітка про виділення присадибної земельної ділянки всього - 0,15 га, для будинку (в тому числі під будовами - 0,8, з низ під жилими - 0,7), далі записано, що дані внесені в книгу відомостей про двір - 28/Х/ІІ-1951 року (так у документі) (а.с. 16). Колгоспні книги, в яких зазначена дана інформація є документами статистичної звітності, відображена в них інформація здійснена органом, що був наділений такими повноваженнями є достовірною. Таким чином, за життя [PERSON] не оформив право власності на вказаний житловий будинок та не отримав правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок на своє імя. Судом встановлено, що спірний житловий будинок було побудовано у 1972 року, згідно даних технічного паспорту (а.с. 20-23). Відповідно до розділу II п. 6 ч. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966р., будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 року, яка діяла до 14.06.1994 року вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості була довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. Отже, право власності на збудоване нерухоме майно до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійснення державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою для його виникнення. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства, спірний житловий будинок, збудований у 1972 року в сільській місцевості, був об'єктом власності [PERSON] і належав йому, тому відповідно позивач, як спадкоємець власника, має право претендувати на нього в порядку спадкування. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 19 ч. 1 п. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень суду, що набрали законної сили. Враховуючи викладене, суд, вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved