Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, де просить: - позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду з [PERSON] було стягнуто аліменти, які він не сплачує, що підтверджується довідкою відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції, звідки вбачається, що станом на 10.07.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина становить 5 708 грн.. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не відвідує дитину ні вдома , ні в дошкільному навчальному закладі. 08.07.2014 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Олександрійської міської ради розглянула матеріали щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина. Посилаючись на ст., ч.2 ст. 164, 165 СК України просить її вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, пояснивши, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 10.08.2007 року по 19.10.2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. Батько дитини, після того як вони розірвали шлюб, тобто з 2012 року не цікавиться сином; а також з їх сином не спілкуються батьки її чоловіка. Раніше вона давала дитину чоловіку, але в останнє він спілкувався з сином на Новий 2013 рік та з того часу з сином він більше не спілкується зовсім, не телефонує йому, не цікавиться його життям, здоров'ям. Відповідач на розгляд справи не явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 -226, 228 ЦПК України. Представник служби у справах дітей просить вимоги позивачки задовольнити та пояснила, що відповідач двічі викликався на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але не явився. Заслухавши пояснення позивачки, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки батько протягом тривалого часу не спілкувався з дитиною, не цікавився її життям та здоров'ям, не виконує своїх батьківських обов'язків. Прокурор зазначив, що враховуючи інтереси дитини, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки, свідка [PERSON] та представника служби у справах дітей Олександрійської міської ради, прокурора, дослідивши матеріали справи, відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 150 СК України встановлений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є підставою позбавлення батьківських прав. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України ). Судом встановлено наступне: Позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року, який було розірвано за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Матір'ю дитини записана - [PERSON], батьком - [PERSON]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю. Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина, які він не сплачує, що підтверджується довідкою відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції, звідки вбачається, що станом на 10.07.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина становить 5 708 грн. Згідно пояснень свідка [PERSON] та позивачки, з 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, сторони припинили спільне проживання, після чого відповідач переїхав до своїх батьків, а їх син [PERSON] залишився проживати з позивачкою. Позивач займається вихованням сина, цікавилась його життям, здоров'ям, утримує його матеріально та в цьому їй допомагають її батьки. Відповідач, знаючи про те, що син залишився проживати з дружиною, починаючи з 2013 року не приходить до нього, не відвідує його, не цікавився його життям, здоров'ям та розвитком, не піклувався про нього, не надає матеріальної допомоги, що підтвердила свідок [PERSON] та станом на 10.07.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина становить 5 708 грн. З психолого - педагогічної характеристики [PERSON] з ДНЗ №42 м.Олександрії вбачається, що мати дитини займається вихованням та розвитком дитини, створює для нього належні умови, цікавиться життям дитини. Батько дитини, [PERSON], з 2012 року у вихованні сина участі не бере, не з'являється до садочка, не цікавиться сином (а.с.13). З акту обстеження житлово - побутових умов сім'ї [PERSON] вбачається, що створені належні умови для життя та розвитку дитини (а.с. 11). Таким чином, позивачка піклується про сина, створює умови для його проживання та всебічного розвитку, забезпечує дитині утримання на розвиток. З пояснень позивачки та свідка у судовому засіданні убачається, що батько не спілкується з сином тривалий час; зі сторони матері впливу на дитину, щоб син не спілкувався з батьком, не встановлено. З клопотання завідувача ДНЗ №42 від 22.05.2014 року, яке адресоване начальнику служби у справах неповнолітніх вбачається, що адміністрація ДНЗ №42 підтверджує, що [PERSON] не приділяє належної уваги розвитку та вихованню свого сина, не підтримує зв'язок з вихователями і не цікавиться перебуванням дитини в їх закладі, а тому ними було ухвалено клопотати про позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] (а.с. 10). Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини близько 2-х років зовсім не спілкується з сином [PERSON], не цікавиться питаннями матеріального утримання дитини, його розвитком, здоров'ям та поведінкою; перешкод в спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив. Відповідач не забезпечує сина матеріально, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не цікавиться її життям та здоров'ям. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Олександрійської міської ради надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що батько не виконує батьківські обов'язки, а саме: з дитиною разом не проживає, вихованням сина не займається, не цікавиться життям та здоров'ям, не надає ніякої матеріальної допомоги на його утримання (а.с. 12). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає, що він є достатньо обґрунтованим та з матеріалів справи вбачаються достатні обставин, які підтверджують, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, оскільки не забезпечує його матеріально, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не цікавиться його життям та здоров'ям. Згідно п.16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд дійшов висновку, що відповідач маючи всі необхідні умови для реалізації свого права і виконання обов'язку щодо належного виконання батьківських обов'язків, ухилився від їх виконання, свідомо нехтуючи ними, поважності підстав такої поведінки не встановлено; а крім того, не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з дитиною та не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Тому, вищезазначені обставини являються підставою, передбаченою п.2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

Outcome: approved