overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 04 жовтня 2008 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені через сварки, різні погляди на сім'ю та шлюб, через втрату любові, відсутність взаємоповаги та взаємодопомоги. У зв'язку з чим, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, згодний на розірвання шлюбу, просила розглянути справу за її відсутності. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 04 жовтня 2008 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 569. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхній дитині. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Дитина проживає з позивачем. Спору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За заявою позивача судові витрати покладаються на нього. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 07 серпня 2010 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають з червня 2015 р. Шлюбні відносини між сторонами припинені через різні погляди на ведення спільного господарства, різні погляди на обов`язки подружжя. У зв`язку з чим позивач вважає, що подальше збереження шлюбу немає сенсу, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач надав до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, згодний на розірвання шлюбу. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , 07 серпня 2010 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1141. Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони однією родиною не проживають з червня 2015 року, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхній дитині. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Спору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 08 червня 1997 року. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені через непорозуміння, втрати почуттів та поваги один до одного. У звязку з чим, позивач вважає, що немає сенсу підтримувати сімейне життя, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач надала до суду заяву, у якій підтримала позов у повному обсязі, та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. До суду надійшло поштове відправлення із відміткою про закінчення терміну зберігання. За письмовою згодою позивача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 08 червня 1997 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 027786, актовий запис № 4. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені з 30 травня 2015 року, спільного господарства не ведуть. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 22 вересня 2001 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені 2008 року через непорозуміння, суперечки, втрати поваги один до одного. У звязку з чим, позивач вважає, що немає сенсу підтримувати сімейне життя, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу у його відсутність та залишити ій прізвище «Лазарчук». Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, згодний на розірвання шлюбу, просив розглянути справу за його відсутності. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 22 вересня 2001 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 069900, актовий запис № 7. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За заявою позивача судові витрати покладаються на нього. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 22 жовтня 1994 року. Від спільного життя сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені через непорозуміння, різні характери та різні погляди на життя. У звязку з чим, позивач вважає, що немає сенсу підтримувати сімейне життя, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач надала до суду заяву, у якій підтримала позов у повному обсязі, та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. До суду надійшло поштове відправлення із судовою повісткою у звязку із закінченням терміну зберігання За письмовою згодою позивача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 22 жовтня 1994 року, дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 126457, актовий запис № 7. Від спільного життя сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій зазначила, що 29 червня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з чоловіком не складається, оскільки вони не розуміють одне-одного, мають протирічні погляди на життя, виховання дітей. На час звернення до суду шлюбні стосунки між сторонами припинено. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, так як сімейне життя з чоловіком не складається, всі спроби зберегти сім'ю марні. Відповідач в судовому засіданні з розірванням шлюбу погодився. Пояснив, що шлюбні стосунки між сторонами припинено в липні 2016 року, наміру в подальшому проживати разом подружжя не має. Представник відповідача [PERSON] підтримав доводи [PERSON] Суд, вислухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 29 червня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №226, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Згідно ст. 51 Конституції України «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка». Як встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, примирення не бажають, а тому суд приходить до висновку, що збереження сім'ї не можливе і суперечить інтересам кожного з подружжя, що має суттєве значення. За таких обставин шлюб доцільно розірвати. Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 16,5 % у місяць від усіх його доходів та малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 16,5 % у місяць від усіх його доходів щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо та перебувають у конфліктних стосунках. Від шлюбу мають малолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких записаний і являється батьком відповідач по справі (а.с.7-8). Діти проживають з позивачем (а.с.9). Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач [PERSON] в наданій до суду 21.06.2016 року заяві підтримала позовні вимоги по справі за її позовом та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в наданій до суду 21.06.2016 року заяві підтримав позовні вимоги по справі за позовом [PERSON] до нього, повідомив, що визнання ним позову не порушує права чи інтереси інших осіб, просив справу розглянути у його відсутність. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с 6). Від шлюбу мають малолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких записаний і являється батьком відповідач по справі (а.с.7-8). Діти проживають з позивачем (а.с.9). Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Обидві сторони надали до суду заяви про те, що підтримують позовні вимоги, просили розглянути справу у їх відсутність. Данні обставини визнаються відповідачем, тому відповідно до ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно, з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON],[INFO]. Відповідач матеріально не допомагає їй утримувати дитину. Інших утриманців у відповідача немає. Таким чином, відповідач має можливість надавити допомогу на утримання малолітньої дитини. Позивач [PERSON] в наданій до суду заяві уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 713 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Справу просила розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений в судове засідання двічі не з'явився. Заперечень до суду не надав. Заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11.08.2011 року (а.с.5), від якого мають сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого записаний та являється батьком відповідач по справі [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки квартального комітету «Привокзальний» №24 від 13.06.2017 року син [PERSON], [INFO] проживає з позивачем (а.с.3). Відповідач офіційно не працює, інших утриманців немає, тому має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина Відповідач [PERSON] заяв та заперечень до суду не надав. Крім того, слід стягнути з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved