Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 18.02.1983 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Вони з відповідачем проживають в спільні квартирі, але протягом останніх десяти років не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Протягом останнього року вони навіть не розмовляють. Відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, обов'язки, ведення спільного господарства унеможливлюють подальше перебування у шлюбі. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Зазначила, що наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав. Не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином за вказаною позивачем адресою, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.02.1983 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Протягом останніх десяти років сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач не бажає зберегти сім'ю, подальше сумісне життя з відповідачем вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає. Наданий судом строк на примирення позитивних результатів на приніс. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved