Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. З 10 липня 2004 року по 07 вересня 2006 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона проживає окремо, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач у вихованні дитини та догляді за нею участі не бере, фізичним та духовним її розвитком не цікавиться, майнової допомоги не надає. Після початку антитерористичної операції на території Луганської області відповідач виїхав на постійне проживання до Російської Федерації, тому його місце знаходження їй не відоме і вона немає можливості отримати від нього нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон. Вказуючи на те, що на даний час у неї виникла нагальна потреба у виїзді дитини за кордон на відпочинок та оздоровлення, вважаючи, що в даному випадку порушуються конституційні права неповнолітньої на виїзд за кордон, просить суд дозволити її неповнолітній дочці у її супроводі, виїжджати за кордон без згоди батька, та надати дозвіл на оформлення усіх необхідних документів для виїзду її неповнолітньої доньки за кордон. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи від нього не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності з наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано 07 вересня 2006 року. Від даного шлюбу у них є дитина - донька [PERSON], [INFO]. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, з огляду на те, що відповідач заперечень до позову не надав, суд вважає обґрунтованою вимоги позивача про надання дозволу їх неповнолітній доньці на виїзд за кордон у супроводі матері, а також надання дозволу на виготовлення проїзних документів. Разом з цим, на переконання суду, дозвіл на виїзд дитини без обмеження його відповідним часом чи періодом протягом року може стати підставою для її перебування за кордом досить тривалий не обмежений час, що може порушити батьківські права відповідача, який їх не позбавлений, та реально позбавити його права на спілкування із донькою. За таких обставин, суд вважає необхідним надати тимчасові дозволи на виїзд доньки сторін без згоди батька у супроводі матері з обмеженням у часі на рік до досягнення дитиною шістнадцяти років, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial