Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна, посилаючись на наступні обставини. 15 грудня 2011 року між нею як покупцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як продавцем, з іншої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу від 15.12.2011. Згідно умов п.п.2.2.1 п.2 Договору продавцем на користь покупця було відчужено такі види товару та їх кількість: цегла - 731м3, плити перекриття розміром 9x1,2 м - 14 шт.; плити перекриття розміром 9x1 м - 2 шт.; блоки фундаментні - 58 шт.; опорна металева труба - 1 шт.; двотавр - 1 шт. З умов п.п. 2.1 Договору, вище перелічені товари є будівельними матеріалами, і складаються собою: фундамент, стіни та перекриття об`єкту незавершеного будівництва (готовність 60 %) магазину промислово-господарчих товарів, який розташований за адресою: [ADDRESS] , про що було укладено Додаткову угоду до Договору від 15.12.2011 року), смт Михайлівка, Михайлівський район, Запорізька область. У березні 2018 року позивач дізналася, що її майно було накладено арешт, в процесі виконання зведеного виконавчого провадження 41159216, боржником за якими є відповідач [PERSON] , а стягувачами такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Інформація щодо арешту, належного йому майна, міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме, що стосовно нього застосоване обтяження у вигляді арешту, підставою обтяження є постанова про арешт майна, серія та номер: 41159216, видавник: державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Рижков Андрій Іванович, номер запису про обтяження: 25202735, дата та час державної реєстрації 12.03.2018.17:31:51. До цього часу арешт з належного їй майна не знятий, що підтверджується Інформаційною довідкою № 157120966 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином вважає, що на спірне майно не могло бути накладено арешт, однак державний виконавець скасувати постанову про арешт майна та виключати відомості про обтяження з відповідного реєстру відмовився, через що вона вимушена задля захисту свого порушеного права звернутись до суду з вказаною позовною заявою. Внаслідок зазначеного, просить суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали: цегла - 731м3, плити перекриття розміром 9 x 1,2 м - 14 шт.; плити перекриття розміром 9x1 м - 2 шт.; блоки фундаментні - 58 шт.; опорна металева труба - 1 шт.; двотавр - 1 шт.; що складаються собою: фундамент, стіни та перекриття об`єкту незавершеного будівництва (готовність 60 %) магазину промислово-господарчих товарів, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Скасувати арешт майна, накладений відповідно до постанови про арешт майна, серія та номер: 41159216, видавник: державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Рижков Андрій Іванович та припинити відповідний запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про обтяження 25202735, дата та час державної реєстрації: 12.03.2018,17:31:51. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позовної заяви наполягав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Зазначив, що на час укладення договору купівлі-продажу від 15.12.2011 року рухоме майно, яке є його предметом, будь-яких обтяжень не мало, недійсність договору до теперішнього часу не встановлена. Так, за боржником за зведеним виконавчим провадженням - відповідачем [PERSON] в 2004 році було зареєстроване право власності на нерухоме майно (тип майна: будівлі та споруди Михайлівського заводу продтоварів), розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було переобладнане, в результаті чого перетворилося на незавершений будівництвом (готовність 60 %) магазин промислово-господарчих товарів. За рішенням органу місцевого самоврядування запис про реєстрацію права власності за [PERSON] було погашено в 2007 році. 24.11.2017 року рішенням Михайлівської селищної ради Про впорядкування нумерації змінено номер об`єкта незавершеного будівництвом магазина промислових товарів з номера 112-а на 112. Таким чином, договір купівлі - продажу від 15.12.2011 року було укладено сторонами правомірно. В 2018 році позивачка дізналася про арешт належного їй майна, у зв`язку з чим змушена звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження ним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Посилалися на те, що договір купівлі - продажу від 15.12.2011 року є недійсним. З 2007 року [PERSON] повинен був закінчити будівництво і здійснити державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна, але не зробив цього, оскільки у такий спосіб намагався ухилитися від своїх боргових зобов`язань. Крім того, за захистом свого права позивачка звернулася тільки в 2018 році, а до того часу вона не користувалася та не розпоряджалася своїм майном. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву не надали. В судовому засіданні представник третьої особи Рижков А. І. заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що постановою від 11.12.2013 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , в тому числі і на будівлю олійниці та зерносховища, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна не був зареєстрований, то ним в 2018 році був отриманий дозвіл на його арешт. За цей час вказане нерухоме майно було переобладнане, в результаті чого перетворилося на було переобладнане, в результаті чого перетворилося на незавершений будівництвом (готовність 60 %) магазин промислово-господарчих товарів. Вважає, що позивачем не доведено, що його складають саме спірні будівельні матеріали. При цьому, зазначив, що за Інформацією про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відомості про будівлю олійниці та зерносховища відсутні. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] у простий письмовій формі укладено договір купівлі-продажу будівельних матеріалів (цегла, плити перекриття розміром, блоки фундаментні, опорна металева труба, двотавр та інші), які входять до складу колишнього будівництвом магазину промислово-господарчих товарів (готовність 60%), за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.п.2.2.2 загальна кількість товару: цегла - 731м3, плити перекриття - 16 шт. (14 шт. розміром 9х1,2 м., 2 шт. - 9х1м.), фундаментні блоки - 58 шт., опорна металева труба - 1 шт., двотавр - 1 шт. (а.с.7). Згідно умов п.п.2.2.1 п.2 Договору продавцем на користь покупця було відчужено такі види товару та їх кількість: цегла - 731 м3, плити перекриття розміром 9x1,2 м - 14 шт.; плити перекриття розміром 9x1 м - 2 шт.; блоки фундаментні - 58 шт.; опорна металева труба - 1 шт.; двотавр - 1 шт. З умов п.п. 2.1 Договору, вище перелічені товари є будівельними матеріалами, і складаються собою: фундамент, стіни та перекриття об`єкту незавершеного будівництва (готовність 60 %) магазину промислово-господарчих товарів, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.п.4.1 Договору загальною ціною товару є 70 000 гривень. Згідно п.п. 3.2 Договору моментом виникнення в покупця права власності на товар є момент передачі товару, що засвідчується складанням відповідного акту. Передача товару покупцеві, та складання Акті приймання передачі та підпису його сторонами відбулись 15 грудня 2011 року. Також, 15 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] складено акт приймання-передачі будівельних матеріалів (цегла, плити перекриття розміром, блоки фундаментні, опорна металева труба, двотавр та інші), які входять до складу колишнього будівництвом магазину промислово-господарчих товарів (готовність 60%), за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 05 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору від 15.12.2011 року, якою були унесені зміни до п.п 2.1 Договору, та до п.1 Акту приймання - передачі, що полягали у виключенні з номеру адреси об`єкту літери «а», із встановленням, що його адресою є [ADDRESS] . Згідно облікової картки на зведене виконавче провадження № 41159216 про стягнення грошових коштів з боржника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , арешт майна на нерухоме майно вчинено в процесі виконання зведеного виконавчого провадження 41159216, боржником за якими є відповідач [PERSON] , а стягувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Постановою державного виконавця Рижкова В.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.12.2013 року у ВП 41159216 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.03.2018 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , застосоване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, підставою обтяження є постанова про арешт майна, серія та номер: 41159216, видавник: державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Рижков Андрій Іванович, номер запису про обтяження: 25202735, дата та час державної реєстрації 12.03.2018.17:31:51. При цьому, зазначена інформаційна довідка містить актуальну інформацію про об`єкт нерухомого майна - будівля олійниці та зерносховища. Інші записи про об`єкти нерухомого майна погашені (а.с. 11). Відповідно до ч.3 ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними способами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Згідно ст. 81 ч.6 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Однією з засад судочинства, регламентованих ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно положень ч. 1 ст. 48 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-УПІ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України) Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ст. 59 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», особа, яка вважає; що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні, позивачем наданими доказами було доведено, що за Договором купівлі-продажу, укладеному 15 грудня 2011 року між [PERSON] , як покупцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як продавцем, з іншої сторони, згідно умов п.п.2.2.1 п.2 якого, продавцем на користь покупця було відчужено такі види товару та їх кількість: цегла - 731 м3, плити перекриття розміром 9x1,2 м - 14 шт.; плити перекриття розміром 9x1 м - 2 шт.; блоки фундаментні - 58 шт.; опорна металева труба - 1 шт.; двотавр - 1 шт. Вказаний Договір не оспорений і на теперішній час є чинним. Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи № 321/311/18, а саме: рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 16.10.2018 року та постановою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2018 року перелічене вище майно належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. Разом з тим, наявність обтяження вказаного майна порушує право власності позивача, зокрема, право щодо розпорядження цим майном. За вказаних обставин, право власності позивача на придбані нею будівельні матеріали порушено, оскільки вона позбавлена права користуватися та розпоряджатися ними, тому позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Що стосується скасування арешту решти майна, зокрема нерухомого, накладеного постановою про арешт майна, серія та номер: 41159216, видавник: державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Рижков А.І., та припинення відповідного запису про його обтяження у Державному реєстр речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 25202735, дата та час державної реєстрації 12.03.2018, 17:31:51, то в їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial