Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача , в якому просить: стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7000 грн. і до повноліття дитини . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі , від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина ,хоча працює підприємцем за кордоном , має нерегулярний , мінливий дохід , отримує високу заробітну плату на рівні 5000 дол. США на місяць . У добровільному порядку матеріально піклуватися про сина не бажає. 24 лютого 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін . 20 березня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому остання зазначила, що сторони та дитина є громадянами Ізраїлю. [PERSON] . [INFO] народився на території держави Ізраїль у м. Холон та отримав статус громадянина Ізраїлю . Зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. 06.10.2019 року відповідачем подано заяву до поліції держави Ізраїль та 15.10.2019 року заяву до Центрального органу Ізраїлю про повернення дитини до місця постійного проживання у державі Ізраїль, тобто дитина була залишена та утримується на території України поза волею батька , за власної ініціативи позивача. До сьогоднішнього часу тривають судові розгляди щодо розірвання шлюбу сторін , визначення місця проживання дитини та про повернення незаконно утримуваної дитини до постійного місця проживання. З моменту ,як позивач незаконно залишила малолітнього сина без згоди відповідача в Україні , відповідач добровільно матеріально піклується про свого сина , шляхом перерахування коштів своїй матусі [PERSON] ,яка кожної неділі або суботи приїжджає до онука та купує усе необхідне задля утримання дитини.Тому, представник відповідача вважає, що звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є передчасним , оскільки на теперішній час не встановлено саме з ким повинна проживати дитина та безпідставним , оскільки батько весь час добровільно забезпечує дитину . Ухвалою суду від 24 березня 2020 року розгляд справи призначений в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити . Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 05 грудня 2015 перебувають у зареєстрованому шлюбі . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дитина [PERSON] ,2018 року народження , не зареєстрований за місцем мешкання позивача, оскільки відсутня письмова згода другого з батьків , що підтверджується роз`ясненнями Управління реєстрації місця проживання та Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради від 21.11.2019 року. Як вбачається з додаткових пояснень позивача щомісячні витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , складають: комунальні послуги 400 грн. ; продукти харчування 2000-3000 грн.; підгузники 1000 грн., центр розвитку дитини « Сова » 850 грн.; одяг,взуття, іграшки, книжки - 1000 грн. ; ліки медичне обслуговування -500 грн. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що вона є матір,ю відповідача .Влітку 2019 року відповідач зі своєю сім,єю з Ізраїлю до України приїхав погостити до неї на 10 днів. Відповідач повернувся до Ізраїлю а позивач у серпні 2019 року повідомила, що не бажає повертатися до Ізраїлю та залишиться проживати в Україні . Свідок стала бачитися з онуком зі згоди позивача, купувала позивачу та дитині продукти харчування . З грудня 2019 року відповідач перераховував позивачу щомісячно грошові кошти у розмірі 100 дол. США, У лютому 2020 року дитина гостро захворіла , свідок приїжджала до онука , привозила ліки та залишила грошові кошти, які пересилав їй відповідач. Щомісячно її витрати на продукти , ліки та речі для дитини складають приблизно 2000 грн. , додатково ще відповідач перераховує позивачу, грошові кошти загальна сума витрат складає приблизно 4000 -4500 грн. на місяць. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов`язків по утриманню дітей не досягнуто. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7000 грн. щомісяця, починаючи з 20 лютого 2020 року і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved