Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну(зменшення) розміру аліментів, які стягуються з нього, на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 19.09.2012 року у справі № 2/1118/6102/12, на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно вказаного рішення суду з нього на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку(доходів). При цьому, відповідно до наказу Олександрійського міськрайонного суду від 25.05.2018 року з нього також стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27 квітня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи викладене, після прийняття судом рішення від 19.02.2012 року його сімейний стан змінився, в нього народилось ще двоє дітей, отже на даний час він сплачує аліменти на утримання трьох дітей. Сума аліментів в загальному відсотку складає понад 58 відсотків від його заробітку(доходу), що перевищує максимальний розмір аліментів, які можуть утримуватись. Вказане стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, натомість надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому,позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити з підстав, вказаних в позові. Відповідач, належно повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2012 року № 2/1118/6102/12 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходів), щомісячно, починаючи з 26.07.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.08.2025 року. Так, згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України(далі -СК України) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз'яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. При цьому, з аналізу ст.192СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Згідно з вимогамист. 264 ЦПК України,ст. 192 СК України, суд під час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, зокрема, чи змінився матеріальний або сімейне стан як позивача, так і відповідача. Як було встановлено судом, відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER], 19 січня 2013 року Новопразькою селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». У вказаному шлюбі у позивача народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серія [NUMBER]), та [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Згідно судового наказу, виданого суддею Олександрійського міськрайонного суду 25.05.2018 року (справа № 398/1378/18, провадження 2-н/398/152/18) з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27 квітня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про зміну сімейного стану позивача у зв'язку з одруженням та народженням двох малолітніх дітей, що відповідно до ч.1 ст. 192 СК України є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. При цьому суд керується вимоги ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, та враховує висновок Верховного Суду, що міститься у постанові від 30.05.2018 р. у справі №194/1211/16-ц, відповідно до якого одруження та наступне батьківство визналось судом касаційної інстанції підставою для зменшення розміру аліментів. Враховуючи рівність обов'язків батьків щодо дітей, зміну сімейного стану позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову та вважає, що останній здатен платити аліменти на користь відповідача на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку), виходячи із наступного. Відповідно д ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, за загальним правилом, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народженні вони у шлюбі чи поза ним. Враховуючи вищезазначений конституційний принцип, суд дійшов висновку, що діти є рівними у своїх правах щодо належного матеріального забезпечення, не залежно від того, чи здійснюється утримання дитини шляхом стягнення аліментів, або утримання дитини проводиться у добровільному порядку. Таким чином, троє дітей позивача повинні мати рівні права щодо належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як того вимагає ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», і який повинен бути забезпечений обома батьками. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Позивач навів докази свого матеріального стану, який змінився в зв'язка уз народженням ще двох дітей на утримання яких стягуються аліменти. Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, суд визнає обставини такими, що знайшли своє підтвердження в суді, а позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: approved