Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання доньки з нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося і вони не мають ні підстав, ні наміру відновлювати сімейні стосунки. Чіткої домовленості щодо матеріальної участі відповідача у забезпеченні потреб дитини між ними не досягнуто, хоча відповідач щомісячно виплачує кошти в розмірі від 2500 до 3500 грн. Відповідач є працездатною особою, має у власності нерухоме майно та достатній для повноцінного забезпечення доньки дохід. Донька навчається в 11 класі та, крім школи, відвідує курси англійської мови, платні заняття з декількох предметів. Витрати на навчання, проїзд, харчування та розвиток дитини перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлений ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів. Ухвалою суду від 8 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 3 лютого 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить розгляд справи провести без його участі, позов задовольнити частково, стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що несе витрати по утриманню доньки, постійної та стабільної заробітної плати не має, майна не придбав, його місячний дохід не перевищує 3000 грн. Ухвалою суду від 4 лютого 2020 року підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Пояснила, що не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем, оскільки вже близько півтора року вони не підтримують стосунків як чоловік і дружина, мають різні інтереси та окреме життя. Спору щодо місця проживання дитини не мають. Відповідач надає кошти на утримання доньки, але нерегулярно, різними сумами і вона ці кошти змушена кожного разу просити. Відповідач часто змінює місце роботи, працює неофіційно, має у користуванні автомобіль, який без її згоди відчужив своєму батькові. Витрати, понесені нею в 2019/2020 роках на навчання та шкільні потреби доньки, становлять 4790 грн. Щомісячно вона сплачує 900 грн на курси англійської мови та 1000-1400 грн за додаткові платні заняття. Крім того, купує продукти харчування, одяг, канцтовари, підручники тощо. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. У поданих до суду 19 лютого 2020 року письмових поясненнях просить розгляд справи провести за його відсутності. Зазначив, що витрати на утримання дитини несе спільно з позивачем. Кошти на внески та інші витрати, пов`язані з навчанням, він надає. Надані позивачем докази не доводять його можливості у сплаті аліментів в сумі 3000 грн. Нині не має змоги платити 100 відсотків прожиткового мінімуму, тому позов визнає частково в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши зазначені у відзиві та письмових поясненнях заперечення відповідача, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 2 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірвання шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З пояснень позивача встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків. Наміру поновлювати спільне сімейне життя з відповідачем позивач не має та примиритися не бажає. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом може бути вирішено спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини (ст.161 СК України). Оскільки донька сторін досягла віку 14 років та має право самостійно визначати місце свого проживання з одним із батьків, позовна вимога про визначення її місця проживання з матір`ю не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховуються передбачені ст.182 СК України обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Обгрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 3000 грн (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів), позивач покликається на наявність у відповідача доходу, достатнього для повноцінного забезпечення доньки, та понесення нею витрат на утримання доньки, які перевищують встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Однак, позивачем не надано суду доказів, що відповідач отримує дохід, достатній для можливості сплати останнім аліментів в розмірі 3000 грн щомісячно. Доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна суду також не надано. Суд не приймає до уваги твердження позивача про наявність у користуванні відповідача транспортного засобу, оскільки посвідчення водія не є доказом належності відповідачу автомобіля на праві користування, а відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданого позивачем, власником автомобіля є інші особа. Суд також не приймає до уваги як доказ понесених позивачем витрат на утримання дитини протоколи батьківських зборів щодо розміру внесків на покращення матеріально-технічної бази школи, проведення культурно-масових заходів тощо, так як вони не підтверджують факту сплати таких внесків, внески ці є добровільними і їх сплата не має обов`язкового характеру. Розмір витрат на харчування, одяг, проїзд в громадському транспорті, додаткові заняття відповідними доказами не підтверджений. Разом з тим, з довідки ПП «Освітній центр «Євро-Курс» №01/20 від 5 лютого 2020 року вбачається, що донька сторін [PERSON] навчається в ПП «Освітній центр «Євро-Курс» за програмою групового навчання з 15 листопада 2019 року, тривалість курсу 9 місяців, вартість навчання становить 900 грн у місяць. Факт відвідування донькою вказаного навчання відповідачем не оспорюється. Відповідач, частково заперечуючи проти позову в частині стягнення аліментів, покликається на отримання ним місячного доходу, що не перевищує 3000 грн, та відсутності можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі або в розмірі прожиткового мінімуму, а також на те, що він спільно з позивачем несе витрати на утримання дитини. Проте, в порушення вимог ч.3 ст.12 ЦПК України відповідачем також не надано суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відомості про стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей чи утриманців у справі відсутні. При визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує, що відповідач є працездатним та отримує дохід; вік дитини; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька та визначає розмір аліментів в сумі 2000 грн щомісячно. Відтак, позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору з позовної вимоги про розірвання шлюбу, яка судом задоволена, та судовий збір на користь держави з позовної вимоги про стягнення аліментів, від оплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: partial