Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за [PERSON], РНОКПП - [NUMBER], право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами № 41, розташований по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 148,5 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м., сіней літ. «а», літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», сараю літ. «В», погребу, п/підвалу під літ. «А», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», колодязю № 1, огорожі № 2, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 09 грудня 2014 року Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 грудня 2014 року помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі, на житловий будинок № 41 по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт, який 20 грудня 2005 року посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 2-5404. Зі змісту заповіту вбачається, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, [PERSON] заповів [PERSON]. У строки визначенні ст. 1270 ЦК України, позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] В листопаді 2016 року позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок. Однак постановою від 04 листопада 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через те, що на підтвердження права власності спадкодавця надано договір дарування на будинок № 39 по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської і області, адресу якого в подальшому було змінено на № 41, посвідчений 14 березня 1981 року секретарем виконкому Орлівщинської сільської ради за реєстровим № 15, на імя спадкодавця [PERSON], право власності за яким не зареєстроване в БТІ у встановленому порядку, що суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказуючи, що за довідкою, наданою Орлівщинською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року № 2532, житловий будинок № 41 по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований в погосподарській книзі № 14 на 2016-2020 p.p., номер обєкта по господарського обліку, 01-1199-3 на імя [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 1981 року секретарем Орлівщинської сільської ради за р. № 15 та згідно з технічним паспортом у на житловий будинок № 41, розташований по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленим 14 грудня 1988 року Новомосковським бюро технічної інвентаризації, власником будинку є - [PERSON], вважає відмову нотаріуса такою, що порушує його права. Позивач, його представник до суду не з'явилися Представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Представники відповідача у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечили проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 09 грудня 2014 року помер батько позивача - [PERSON] /а.с.8, 9, 10/. За життя [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 1981 року, посвідченого секретарем виконкому Орлівщинської сільської ради за реєстровим № 15 набув у власність житловий будинок № 39 по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської і області, житловою площею 65 кв.м. /12-13/, адресу якого в подальшому було змінено на № 41 /а.с.22/. Факт належності будинку померлому підтверджується також і довідкою, наданою Орлівщинською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року № 2532, згідно з якою житловий будинок № 41 по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрований в погосподарській книзі № 14 на 2016-2020 p.p., номер обєкта по господарського обліку, 01-1199-3 на імя [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 1981 року секретарем Орлівщинської сільської ради за р. № 15, технічним паспортом у на житловий будинок № 41, розташований по вул. Набережна в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленим 14 грудня 1988 року Новомосковським бюро технічної інвентаризації власником будинку є [PERSON]. При цьому, у відповідності до вказаного технічного паспорту, житловий будинок в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 148,5 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м., сіней літ. «а», літньої кухні літ. «Б» жилою площею 17,1 кв.м., загальною площею 40,5 кв.м., прибудови літ. «б», сараю літ. «В», погребу, п/підвалу під літ. «А», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», колодязю № 1, забору № 2 /а.с.14-17/. Також за життя [PERSON] склав заповіт, який 20 грудня 2005 року посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 2-5404, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, а, також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, [PERSON] заповів [PERSON]. 30 березня 2015 року позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 12 травня 2015 року [PERSON], донька померлого звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та 12 липня 2016 року подала заяву про обізнаність із змістом заповіту, вказуючи, що на момент смерті [PERSON] була працездатною. 04 листопада 2016 року позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок. Постановою нотаріуса від 04 листопада 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через те, що на підтвердження права власності спадкодавця надано, на імя спадкодавця [PERSON], право власності за яким не зареєстроване в БТІ у встановленому порядку, що суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.3 ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яким не неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлому за життя нерухомого майна, який останній набув у власність, однак не здійснив його державну реєстрацію, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту набуття майна, реєстрації його в органах місцевого самоврядування, отримання технічних документів на майно, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved