Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім нього в будинку зареєстровані його син [PERSON], дружина сина [PERSON], онук [PERSON] та відповідач по справі - його брат [PERSON] Відповідач хоча і зареєстрований, але в будинку не проживає з 20.05.1983 року, його особистих речей не має, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Тривалий час відповідач відсутній за місцем реєстрації. В зв'язку з реєстрацією відповідача він несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним йому майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав нотаріального завірену заяву, в якій повідомив, що він зареєстрований за місцем проживання: [ADDRESS], проти зняття його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 03.11.1997 року та договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 11.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О., набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області станом на 10.01.2019 року в даному будинку зареєстровані позивач [PERSON], син позивача [PERSON], дружина сина [PERSON], онук [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] Відповідач тривалий час в спірному будинку не проживає, забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], де і мешкає по теперішній час, що підтверджується нотаріально завіреною заявою відповідача, де вказана саме ця адреса реєстрації та проживання. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач в будинок не з'являється. Всі обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обов'язків перед ним не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинний сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в будинку № [ADDRESS] вбачається з актів обстеження житлового будинку, складених сусідами, від 03.12.2017 року, від 07.12.2017 року, від 26.12.2018 року, де зазначено, що відповідач [PERSON] з 20.05.1983 року, тобто тривалий час, в вищевказаному будинку не проживає, спільного господарства з господарем будинку не веде. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку більш ніж тридцять п'ять років, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved