Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2001 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що [PERSON] матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина в добровільному порядку не надавав, тому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2016 року з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини. [INFO] сину виповнилося 18 років. Зараз син навчається у комунальному закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №32 Вінницької міської ради» в 11б класі. В зв`язку з навчанням сина, він потребує матеріальної допомоги. Відповідач є фізично здоровим, має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату. Оскільки позивач не має можливості повністю забезпечити сина, тому вона звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 500,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Справу просила розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги за позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання визнає в повному обсязі. Просив проводити розгляд справи у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2001 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року було розірвано (а.с. 8). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26.02.2002 року міським відділом реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З довідки Комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №32 Вінницької міської ради» №12 від 30.01.2020 року вбачається, що [PERSON] є учнем 11б класу (а.с. 14). Слід відзначити, що позивач є інвалідом 2 групи, безстроково (а.с. 13). З довідок Департаменту адміністративних послуг ВМР №6843, №6844 від 03.02.2020 року встановлено, що позивач по даній справі та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Так, судом враховується, що син сторін наразі навчається в школі, в зв`язку з чим позивач несе значні витрати. Відповідач є працездатною особою та має постійне місце роботи. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене вище та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на утримання повнолітнього сина на період його навчання в закладі, але не більше ніж до 23-річного віку, буде обґрунтованим і законним. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України. Так, позивачем на підтвердження обставин понесення нею витрат на професійну правничу допомогу в цій справі надано договір про надання професійної правничої допомоги від 10.02.2020 року, укладеного позивачем з адвокатом Байдак В.Г. (а. с. 16), квитанцію від 10.02.2020 року про сплату адвокату гонорару в розмірі 500,00 грн. (а.с. 17), дублікат свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 18) та акт виконаних робіт від 11.02.2020 року (а.с. 20). Проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 500,00 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved