Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та відповідно до позовних вимог просить визнати недійсним кредитний договір б/н від 13.04.2010 року, укладений між нею та акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». Свій позов позивач мотивує тим, що 13.04.2010 року між нею та акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір, згідно якого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1500 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Проте на час укладення позивач була особою, яка не досягнула 18 років, а тому просить визнати недійсним кредитний договір. Також порушені її права, як споживача, оскільки передбачено внесення змін, розірвання кредитного договору в односторонньому порядку банком, збільшення відсоткової ставки без згоди позичальника. Ухвалою суду від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.21-22). Представником АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на позов, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити, оскільки у квітні 2010 року позивачу був встановлений кредитний ліміт в розмірі 250 грн, що відноситься до дрібних побутових правочинів. Також представником АТ КБ «ПриватБанк» подана заява про застосування позовної давності, оскільки кредитний договір укладений 13.04.2010 року, а з даним позовом позивач звернулася до суду 22.03.2019 року (а.с.35-37, 54). Позивачем подано відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що на час укладення кредитного договору встановлення кредитного ліміту в розмірі 250 грн для неї було значною сумою і тому не є дрібним побутовим правочином. Крім того, у провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду перебуває цивільна справа №699/22/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення боргу за даним кредитним договором в сумі 116153,71 коп. Твердження, що вона 19.09.2012 року та 04.11.2013 року зверталася до Банку з метою перевипуску карти у зв`язку із закінченням строку дії та підписала заяву про зміну персональних даних жодними доказами не підтверджено. Щодо застосування строку позовної давності, то такий слід обраховувати не з часу укладення кредитного договору, а з часу коли вона довідалася про порушення свого права, зокрема після подачі АТ КБ «ПриватБанк» позову до цього ж суду про стягнення з неї боргу за даним кредитом в лютому 2019 року. Тому просить відмовити у застосуванні строку позовної давності (а.с.69-72). Ухвалою суду від 21.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.74-76). Ухвалою суду від 21.06.2019 року витребувані докази (а.с.77-78). Ухвалою суду від 12.09.2019 року визнано обов`язковою участь позивача в судовому засіданні для надання пояснень (а.с.92-93). Ухвалою суду від 18.12.2019 року витребувані докази (а.с.115-116). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримала (а.с.24, 100-101). В судове засідання представник відповідача адвокат Попельнюх Т.І. з`явилася, позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні. Надала пояснення аналогічні до змісту відзиву. Просить застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного. У судовому засіданні встановлено, що 13.04.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в сумі 250 грн шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 87). У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Умови та Правила надання банківських послуг викладені на банківському сайті, зобов`язується виконувати та регулярно знайомитися з їхніми змінами. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку містить анкетні дані позивача та підписана нею. Також надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 13.04.2010 року, яка підписана позивачем [PERSON] та яка, в тому числі, містить розмір відсотків за користування кредитом, штрафу, пені (а.с.88). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] вбачається, що 13.04.2010 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн, 18.10.2011 року знижено кредитний ліміт до 220 грн, 18.06.2012 року збільшено кредитний ліміт до 1500 грн (а.с.52). На а.с.51 містяться номера кредитних карток, дата відкриття, термін дії, які були видані [PERSON] .. Ухвалою суду від 21.06.2019 року (а.с.77-78) у акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витребувано, в тому числі, Пам`ятку, Умови та Правила надання банківських послуг, які не надані відповідачем, у зв`язку з чим суд позбавлений оцінити їхній зміст в частині внесення змін, розірвання кредитного договору, збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку банком. 25.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу обом присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.6). З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, якими, зокрема, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 2 ст. 30 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно ч.1, 2 ст.35 ЦПК України повна цивільна дієздатність може бути надана фізичній особі, яка досягла шістнадцяти років і працює за трудовим договором, а також неповнолітній особі, яка записана матір`ю або батьком дитини. Надання повної цивільної дієздатності провадиться за рішенням органу опіки та піклування за заявою заінтересованої особи за письмовою згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника, а у разі відсутності такої згоди повна цивільна дієздатність може бути надана за рішенням суду. З копії свідоцтв про народження (а.с.102-104) вбачається, що позивач має трьох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З копії паспорта позивача вбачається, що остання народилася [INFO] і відповідно досягнула повноліття [INFO] (а.с.5). Тобто, на час народження дитини [PERSON] , [INFO] , позивач була неповнолітньою. Ухвалою суду від 18.12.2019 року витребувано з органу опіки та піклування виконавчого комітету Стеблівської селищної ради та органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації відомості щодо надання повної цивільної дієздатності [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована [ADDRESS] , на даний час проживає та зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.115-116). З отриманих відповідей (а.с.125,126) вбачається, що [PERSON] повна цивільна дієздатність не надавалася. Відповідно до статті 32 ЦК України, фізична особа від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Відповідно до частини 2 статті 32 ЦК України, неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. За правилами частини першої статті 222 ЦК України, визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу, тобто якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Частиною другою статті 222 ЦК України визначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Отже, кредитний договір б/н, укладений [PERSON] з АТ КБ «ПриватБанк» [INFO] , у неповнолітньому віці - суперечить приписам частини другої статті 203 ЦК України. Тому згідно ч.2 ст.32, ст. 203 ЦК України, кредитний договір, укладений між сторонами на підставі статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним з моменту укладення, оскільки на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо отримання кредитних коштів повинна бути згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника, якої позивач перед укладенням правочину не отримала. Вище вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 року №323/3801/16-ц. Щодо клопотання про застосування позовної давності, яке заявлене представником відповідача, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що закріплено у ст.256 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК України). Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В ст.268 ЦК України міститься перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. У кредитному договорі строк позовної давності не був обумовлений. Тому до позовної вимоги про визнання недійсними кредитного договору застосовується трирічний строк позовної давності. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. (ч.1, ч.4 ст.261 ЦПК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (постанова Верховного Суду від 22.05.2018 року №369/6892/15-ц). Враховуючи вище викладене, а саме, що кредитний договір, укладений між сторонами підлягає визнанню недійсним з моменту укладення, оскільки на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо отримання кредитних коштів повинна бути згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника, якої позивач перед укладенням правочину не отримала, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову. Разом з тим, кредитний договір укладений між сторонами 13.04.2010 року, на час укладення якого позивач була неповнолітньою та досягнула повноліття 26.10.2010 року , з даним позовом позивач звернулася до суду 22.03.2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Твердження позивача, що строк позовної давності слід обраховувати не з часу укладення кредитного договору, а з часу коли вона довідалася про порушення свого права, зокрема після подачі АТ КБ «ПриватБанк» позову до цього ж суду про стягнення з неї боргу за даним кредитом в лютому 2019 року (справа №699/22/2019), суд оцінює критично, як спробу уникнути цивільної відповідальності, оскільки з виписки по рахунку вбачається, що позивач користувалася наданим кредитом (а.с.40-50), що нею 13.04.2010 року, 19.09.2012 року та 04.11.2013 року були отримані кредитні картки (а.с.51), 04.11.2013 року позивачем підписана заява про зміну персональних даних (а.с.53). Позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія І, звільнена від сплати судового збору, тому згідно ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed