Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що з 07.04.2000 року вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська. У 2005 році подружжя поїхало працювати до Чорногорії. У 2009 році відповідач повернувся назад в Україну, в той час як позивач залишилася там і надалі працювати. Після повернення відповідача з Чорногорії до України вони не проживають подружнім життям, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружні відносини та миритися не бажають. Від шлюбу дітей не мають. Просить шлюб розірвати. Позивач та її представник подали до суду заяву про розгляд позову у їх відсутності, просять такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відповідачу надіслана судова повістка, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи викладене, а також, те, що учасниками які не зявились в судове засідання не доведено поважності причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07.04.2000 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний актовий запис №148 та засвідчено свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №109452. Від шлюбу дітей не мають. Внаслідок різниці в характерах та поглядах на подальше спільне життя у сімї виник стійкий конфлікт, сторони з 2009 року час проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили почуття любові та поваги. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім'ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати.

Outcome: approved