Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач. З моменту як позивач стала власником вказаного нерухомого майна по даний час в квартирі [PERSON] не проживає та не зявляється. Відповідач порушує права позивача, як власника вказаної квартири. Оскільки, у квартирі відсутні лічильники на водопостачання, газ та електроенергію, сплата комунальних послуг здійснюється із розрахунку згідно зареєстрованих осіб. У звязку з цим, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою №177 в будинку №5 по вул.Куліша в м.Херсоні. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 14.12.2009 року [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] належну дарувальнику на праві приватної власності двокімнатну квартиру під номером №177 в будинку №5 по вул.Куліша в м.Херсоні. Відповідно до довідки від 29.03.2017 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач, її мати [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача [PERSON] та остання не надавала згоди на користуватися належною їй на праві власності частиною будинку. Отже, право користування членів сім'ї власника квартири кореспондується та є похідним від права власності на будинок попереднього власника. Таким чином, з моменту реєстрації договору дарування квартири від 14.12.2009 року право власності [PERSON] припинилося, відповідно припинилося право користування не тільки самого власника, а й усіх членів його сім'ї, зокрема, [PERSON] та виникло у [PERSON], яка в свою чергу не надавала згоди на користування жилим приміщенням будинку [PERSON]. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved