Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 липня 2006 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок втрати почуття любові. Спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, шлюб носить формальний характер, примирення неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково зазначила, що разом з відповідачем не проживає з 14 вересня 2015 року, відповідач самостійно залишив сім'ю. Проте шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем припинені ще з вересня 2014 року, вони лише проживали в одній квартирі та займалися вихованням дітей. Причинами того, що спільне життя з відповідачем не склалось, є різні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові до відповідача, вони стали один одному не цікаві. Позивач вказала, що примирення між ними неможливе. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, посилаючись на те, що вони з позивачем разом не проживають з 14 вересня 2015 року, він залишив сім'ю, оскільки відсутні спільні інтереси та вони з позивачем не знаходять спільної мови, при цьому позивач відмовляється йти на будь-які компроміси. Зі слів відповідача, останні 4 роки позивач вважає себе кращою і ставить перед відповідачем вимоги, які він не може виконати, в тому числі щодо матеріального забезпечення. Протягом 5 років вони з позивачем не мають спільного бюджету, хоча разом ростили дітей та забезпечували їх. Відповідач зазначив, що сім'ю потрібно зберегти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 28 липня 2006 року, актовий запис №756. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З пояснень сторін вбачається, що вони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства з 14 вересня 2015 року внаслідок втрати почуття любові, різних поглядів на сімейне життя, матеріальне забезпечення родини, відсутності спільних інтересів та неможливості знайти спільну мову. Позивач наполягає на тому, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем вона не збирається. Позивач зазначила, що її рішення про необхідність розірвання шлюбу є остаточним і строк на примирення з відповідачем їй не потрібен. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного, з урахуванням того, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі ст. ст. 21, 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved