Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 03.09.1999 року, від спільного проживання мають дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки між ними систематично виникають сварки, різні непорозуміння, все це призвело до того, що між ними зникли почуття, повага, взаєморозуміння, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, за таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим та просить суд шлюб між ними розірвати. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказано на те, що вона позов підтримує. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. За п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 03.09.1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають 2-х неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутнє взаєморозуміння, наміру зберігати шлюб вони не мають. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ні позивач, ні відповідач з клопотанням до суду про надання їм строку на примирення не зверталися. Судом також враховується те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін. Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах. А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за встановлених судом обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, які не вбачають можливості поновлювати шлюбні стосунки. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити прізвище - [PERSON], на що вказує в поданій до суду заяві.

Outcome: approved