Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 28.03.2018 року відкрито провадження у даній справі. В судове засідання позивач не з»явилася, просила проводити розгляд справи без її участі, підтримала вимоги позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, надіславши до суду письмову заяву в якій просив проводити судове засідання без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача у справі за наявності зібраних по справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] та яка на підставі договору дарування від 05.08.2005 року на праві власності належить позивачу у справі [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем у справі було розірвано. На даний час в квартирі зареєстрований відповідач у справі, хоча з жовтня 2015 року в квартирі не проживає, стосунків позивач з ним жодних не підтримує. Протягом всього часу не проживання відповідача у спірній квартирі вона змушена за свій рахунок сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири, що нараховуються на відповідача. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що відповідач по справі в спірному жилому приміщенні не проживає з жовтня 2015 року та не сплачує комунальні послуги, що підтверджується доданими до позову матеріалами, актами ЖЕД 318. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704.80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved