Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки заробітку, та стягнути аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку на місяць. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на їх утриманні перебуває двоє дітей, відповідач має стабільний дохід, позивач не має змоги працювати оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому остання змушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідач визнав позов частково. Вважає, що розмір аліментів на дитину та на утримання позивача є надмірно великим, згоден сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/9 частки заробітку на місяць та на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/9 частки заробітку на місяць. Третя особа позов не визнала, зазначила, що даний позов є безпідставний, який немає предмету спору. Відповідачем фіктивно визнано частково позовні вимоги з метою процесуального маніпулювання рішенням у справі. Такі дії є зловживанням своїми процесуальними правами з метою завдати шкоди третій особі та її дитині, а відтак [PERSON] просила відмовити в задоволенні даного позову. Зазначила, що сторони постійно подають різні позови один до одного з метою мінімізації аліментних зобов`язань [PERSON] перед донькою [PERSON] , яка мешкає окремо від батька, разом зі мною. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про шлюб з 25.08.2017 року, актовий запис №265. (а.с.4) У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.5) Згідно судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2018 року і до досягнення донькою повноліття. (а.с.6) Відповідно до довідки №1826-2133, №1826-2134, №1826-5000012749 виданої Управлінням соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] взяті на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживають за адресою [ADDRESS] . (а.с.87,88,89) Згідно свідоцтва про народження, встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.23) Постановою Апеляційного суду Київської області 20.09.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.10.2017 року. (а.с.27-31) Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що позивач та відповідач є подружжям, яке перебуває у зареєстрованому шлюбі, проживають за однією адресою та фактично є однією родиною. Діти сторін також проживають разом з батьками, в одному помешканні. Квартиру в якій проживають [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми орендує відповідач та сплачує відповідні комунальні платежі згідно договору оренди від 14.12.2018 року (а.с.155-159). Позивач [PERSON] у своєму відзиві по цивільній справі №295/703/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зміну розміру аліментів зазначила, що [PERSON] справно сплачує аліменти та утримує її і їхніх дітей (а.с.154). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Законодавець визначає дві основні обставини, які мають значення для стягнення аліментів, а саме той з батьків, хто проживає окремо від дитини наділяється обов`язком утримувати дитину у формі сплати аліментів, а той з батьків, з ким проживає дитина наділяється правом стягнення аліментів з іншого із батьків, який проживає окремо від дитини. Позивач не довела та не підтвердила відповідними доказами, що відповідач [PERSON] проживає окремо від неї та їх спільних дітей, не здійснює утримання її та їх дітей. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed