Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила встановити факт перебування її у трудових відносинах з громадською організацією «Право землевласника» (далі ГО «Право землевласника»), стягнути з ГО «Право землевласника» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 51520 гривень. Позовні вимоги обгрунтовано наступним. У червні 2017 року вона звернулася до голови ГО «Право землевласника» [PERSON] з приводу працевлаштування на посаду головного бухгалтера. 28.08.2017 року вона була запрошена на роботу на вказану посаду. В період вересень листопад 2017 року вона працювала у ГО «Право землевласника», виконуючи обовязки головного бухгалтера. При прийомі на роботу між нею та [PERSON] була усна домовленість про укладення в подальшому трудового договору, але замість обіцяного [PERSON] уклав з нею трудову угоду від 01.11.2017 року терміном на 3 місяці, з обіцянкою виплатити всі обумовлені п.2.2 трудової угоди додаткові винагороди. За час роботи у ГО «Право землевласника» вона провела оперативний та бухгалтерський облік кожної фінансово господарчої операції з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року включно. Кожну операцію провела по всіх регістрах бухгалтерського обліку, передбачених чинним законодавством. Працювала і в офісі і вдома по 14-16 годин на добу. Результати роботи відображені у «Журнал головний». При проведені бухгалтерського обліку фінансової діяльності ГО «Право землевласника» нею були виявлені порушення чинного законодавства, які вона виклала у докладній записці від 30.11.2017 року на адресу засновників ГО «Право землевласника». В той же день вказану докладну записку вона подала на підпис голові ГО «Право землевласника» [PERSON] Останній, ознайомившись з докладною запискою, погодився підписати її лише після того, як змусив її написати заяву про звільнення з роботи 03.11.2017 року за власним бажанням, погрожуючи при цьому, що у разі направлення докладної записки засновникам, розправитися фізично з нею та її рідними. Сукупність викладених фактів на думку позивача свідчить про постійний характер її роботи у ГО «Право землевласника». Отже вона дійсно перебула з ГО «Право землевласника» в трудових відносинах і працювала головним бухгалтером, хоча прийняття на роботу належним чином оформлено не було. За розрахунками позивача за виконану роботу у ГО «Право землевласника» їй повинна бути нарахована заробітна плата у розмірі 64000 гривень, виходячи з наступного розрахунку. 3200х2х10, де 3200 мінімальна заробітна плата, 2 коефіцієнт інтенсивності праці, 10 - місяців період обліку документів. Розмір заробітної плати, яка повинна бути їй виплачена, з відповідними податками до бюджету повинен становити 51520 гривень. 11.04.2018 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області відкрито провадження у вказані цивільній справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила їй задовольнити. Представник ГО «Право землевласника» до суду н зявився, надіслав письмові пояснення щодо позовних вимог позивача, які просив урахувати при розгляді справи по суті. У письмових поясненнях від 21.02.2019 року ГО «Право землевласника» зазначила наступне. Між ГО «Право землевласника» та [PERSON] 01.11.2017 року була укладена цивільно правова угода на виконання роботи бухгалтера з ведення бухгалтерського обліку в організації терміном протягом трьох місяців. Виконувана робота мала відповідати стандартам бухгалтерського обліку з ведення обліку в неприбуткових організаціях. При укладенні трудової угоди було дотримано всі передбачені діючим законодавством процедури. [PERSON] виконувала роботу бухгалтера з ведення бухгалтерського обліку з 01.11.2017 року до 30.11.2017 року, а саме здійснювала перерахування коштів з поточного рахунку організації, вела облік поточних витрат та здійснювала розрахунки по заробітній платі співробітникам організації з використанням програмного забезпечення Приват 24. Виконання вказаних обовязків здійснювалося кожного вівторка та четверга з 08.00 години до 14.00 години. За виконання вказаної роботи угодою передбачалась винагорода у розмірі 1600 гривень на місяць. Під час трудової угоди, а саме 28.11.2017 року [PERSON] було допущено зловживання довірою (грубе порушення умов трудової угоди). Пославшись на проблеми з роботою інтернет до 14.00 години [PERSON] залишалася поза робочим часом для здійснення платежів із заробітної плати співробітникам організації. В той час нею було самовільно нараховано та перерахована заробітна плата співробітникам організації, що не відповідала штатному розклад. При здійсненні виплат [PERSON] собі нарахувала винагороду в сумі 7650, 00 гривень, замість 1600 гривень, передбачених угодою. 30.11.2017 року [PERSON] не надавши жодних пояснень х мотивів своїх дій, подала заяву про дострокове розірвання трудової угоди, звинувативши [PERSON], який на той час обіймав посаду голови ГО «Право землевласника», в шахрайстві, крадіжки коштів ГО та несплаті податків. Під час виконання обовязків за трудовою угодою [PERSON] маючи доступ до бухгалтерських документів організації, спотворила облік робочого часу за листопад 2017 року, самовільно виправила розрахунки заробітної плати співробітникам та перерахувала її на карткові рахунки у розмірі, що не відповідав штатному розкладу. При цьому за листопад [PERSON] на власну картку замість 1288 гривень винагороди за трудовою угодою, перерахувала 6157, 25 гривень. В табелі обліку робочу часу замість фактично відпрацьованих 9 днів на протязі листопада 2017 року, вказала, що працювала кожного робочого дня, тобто всі робочі днію. З урахуванням викладених фактів 04.12.2017 року трудова угода з [PERSON] була розірвана відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Факти, викладені [PERSON] у позовній заяві, не тільки не відповідають дійсності, але й містять елементи введення суду в оману. Відповідно до умов п. 1 трудової угоди [PERSON] належало виконувати роботу бухгалтера з ведення бухгалтерського обліку організації на протязі трьох місяців. Замість цього [PERSON], у порушення умов договору, без відома голови організації та якої на те необхідності провела оперативний та бухгалтерський облік всіх фінансово господарських операцій за січень жовтень 2017 року. Потреби у виконанні такої роботи не було, оскільки з початку діяльності організації з 02.06.2017 року обовязки головного бухгалтера виконувала штатний працівник [PERSON], яка вела бухгалтерський облік. Починаючи з 02.06.2017 року до 01.04.2018 року бухгалтерський облік в ГО «Право землевласника» вів голова організації [PERSON] особисто (а.с. 66). Суд, вислухавши в судовому засіданні позивача, зясувавши міркування відповідача щодо заявлених позовних вимог, викладене у письмових поясненнях, дослідивши письмові матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З01.11.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ГО «Право землевласника» в особі голови [PERSON] було укладено трудову угоду, відповідно до якої замовник ГО «Право землевласника» доручає, а виконавець [PERSON] бере на себе зобовязання виконання роботи бухгалтера з ведення бухгалтерського обліку в ГО терміном протягом трьох місяців. Відповідно до а.2.1 трудової угоди за виконану роботу замовник нараховує винагороду у розмірі 1600 гривень. Пунктом 2.2 трудової угоди передбачено, що при якісному виконанні робіт протягом терміну дії договору виконавцеві замовник може здійснюватись виплата додаткової винагороди в розмірі встановленому наказом по ГО (а.с.21). Згідно копії табелів обліку використання робочого часу працівниками ГО «Право землевласника» за листопад 2017 року [PERSON] відпрацьовано 9 робочих днів (а.с. 58). Згідно копії табелів обліку використання робочого часу працівниками ГО «Право землевласника» за жовтень 2017 року відомості щодо [PERSON] відсутні (а.с. 59). Згідно копії розрахунку нарахування заробітної плати робітників ГО «Право землевласника» за листопад 2017 року [PERSON] нарахована заробітна плата у сумі 7650 гривень (а.с. 74). Згідно копії витягу з особового рахунку ПАТ «ПриватБанк» на імя [PERSON] заробітна плата ГО «Право землевласника» склала 6157,25 гривень (а.с. 78). [PERSON] у судовому засіданні не оспорювала факту отримання нею вказаної грошової суми. Також сторонами під час розгляду справи визнано та відповідно до до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що з 04.12.2017 року за заявою [PERSON] трудові відносини між нею та ГО «Право землевласника припиненні». Під час судового розгляду судом було задоволено клопотання позивача [PERSON] про виклик у судове засідання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зазначені свідки неодноразове були викликані у судове засідання, проте до суду не зявились (а.с. 86-88, 92-94). Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрутованого сумніву щодо достовірності цих обстави або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. \~ \~ \~ \~Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] До таких висновків суд дійшов виходячи з того, що у судовому засіданні було належним чином підтверджено вищевказаними доказами лише те, що позивач [PERSON] працювала у ГО «Право землевласника» за трудової угодою протягом листопада 2017 року та отримала за виконану роботу 6175, 25 гривень заробітної плати. Такими доказами зокрема є трудова угода між сторонами від 11.11.2017 року, табелі обліку робочого часу працівників ГО «Про землевласника», копія витягу з особового рахунку ПАТ «ПриватБанк» на імя [PERSON] Зазначена обставина також визнана відповідачем ГО «Право землевласника». Доводи позивача про те, що вона також виконувала обовязки бухгалтера у ГО «Право землевласника» протягом вересня жовтня 2017 року не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи жодними належними та допустимими доказами. Крім того суд відзначає, що розрахунок заборгованості, проведений [PERSON], взагалі не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Доповідні записки [PERSON] І на імя голови ГО «Право землевласника» [PERSON] та на імя засновників ГО «Право землевласника» на а.с. 23, 24, а також головна книга, надана [PERSON] у судовому засіданні, на думку суду, не є належним доказом у справі, оскільки взагалі не містять інформації щодо предмету доказування та на висновки суду не впливають. За вказаних обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed