Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 22.11.2003 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. За час перебування в шлюбі в них народилась донька [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років між сторонами постійно виникають сварки, що призводить до негативного впливу на емоційний стан дитини, спричинення позивачу та дитині душевних страждань, внаслідок чого вони втратили повагу один до одного і між подружжям фактично припинились шлюбні відносини, подальше подружнє життя і збереження родини неможливо. Посилаючись на ці обставини, просила шлюб розірвати, місце проживання дитини визначити разом з нею. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю і просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач позов визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно із ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статі 109 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2003 р. позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у Кізлівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області, про що зроблено актовий запис №15 від цього ж числа (а.с.5). За час перебування в шлюбі в них народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). З'ясувавши фактичні взаємини сторін, які припинили подружні стосунки, суд вважає, що сім`я вже повністю розпалася і зберегти її неможливо, так як подружжя наполягають на розірванні шлюбу, подальшого спільного життя і збереження сім'ї не бажають, суд надавав їм строк для примирення, але такого не наступило. За таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та засадам добровільності шлюбу, який повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка, а тому визнання позову відповідачем відповідає вимогам закону, а тому може бути прийняте судом. Після розірвання шлюбу відповідачу за її заявою слід залишити шлюбне прізвище, що\~\~\~\~не суперечить ч. 1 ст. 113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися\~\~\~\~цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо вирішення питання про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною третьою статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином, предметом судового розгляду може бути лише спір між матірю і батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, їх донька на даний час проживає з позивачем і спір між ними з цього приводу відсутній. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки спору між матірю і батьком щодо місця проживання малолітньої дитини немає і позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що її права були невизнані чи оспорені відносно визначення місця проживання дитини, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Понесені позивачем судові витрати в силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial