Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з відповідними господарськми спорудами по [ADDRESS], вона прийняла спадщину після смерті матері, інші спадкоємці відсутні, але постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності. А тому позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON]. В суді представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача, що стверджується копією свідоцтва про її смерть, копією свідоцтва про народження позивача. З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2006 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 453/2006 після смерті [PERSON], що стверджується копією вказаної спадкової справи. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач прийняла спадщину після смерті матері як спадкоємець першої черги за законом в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки на день смерті матері була зареєстрована та постійно проживала разом з нею по [ADDRESS], що слідує з довідки Фесюрівської сільської ради в матеріалах спадкової справи, інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. 29.03.2011 року видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері, що складається з майнового паю у загальному пайовому фонді КСП «Перемога» с. Фастівка Білоцерківського району Київської області, що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП /майнового сертифікату/ серії [NUMBER] від 16.03.2004 року, що слідує з копії цього свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 1-669. Постановою нотаріуса від 30.03.2016 року № 791/02-31 було відмовлено позивачу в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно та державну реєстрацію права власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно погосподарської книги Фесюрівської сільської ради Білоцерківського району, по [ADDRESS] рахується об'єкт погосподарського обліку -житловий будинок № 3, власник -[PERSON]. Згідно копії технічного паспорта МБТІ станом на 22.02.2016 року, рік побудови будинку за зазначеною вище адресою-1948, господарських споруд 1961-1975 роки. Як встановлено судом, право власності на даний житловий будинок не було зареєстровано. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19.01.1976 року № 1/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року, яка втратила чинність з 13.12.1995 року, передбачала обов'язкову реєстрацію /інвентаризацію/ будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом було встановлено і вказано вище в рішенні, що згідно записів в погосподарській книзі Фесюрівської сільської ради зазначений вище житловий будинок рахувався за [PERSON]. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом і вказано вище, позивач прийняла спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом. А тому суд вважає, що до неї перейшло право на спадкування зазначеного житлового будинку, але вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на будинок у нотаріальному порядку. Отже, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON].

Outcome: approved