Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на 1/6 частину домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Білецького, 2, яке в цілому складається з: глинобитного житлового будинку «А-1», площею 45 кв.м., глинобитної житлової прибудови «А-1», житловою площею 27,7 кв.м. (у складі житлового будинку «А-1»); глинобитного житлового будинку «Б-1», площею 25,6 кв.м., деревяної вбиральні «Д», гаражу «Г», площею 22,75 кв.м. Свої вимоги обґрунтувала тим, що починаючи з 28.07.2005 року, вона постійно проживає у домоволодінні, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Білецького, 2. У вказаному домоволодінні 5/6 частин належить на праві власності її сину [PERSON], а 1/6 частина належить на праві власності [PERSON], яка до вселення позивача проживала там та вела господарство. Однак, з 2005 року відповідач виїхала з будинку та з того часу не зявлялася, не утримувала та не цікавилася частиною свого домоволодіння. Протягом всього часу відсутності [PERSON] позивач несе витрати з утримання будівель, що складають частину відповідача, щоб не допустити їх аварійного стану та відкрито користується ними. Належним чином оформити право власності на належну відповідачу 1/6 частину домоволодіння вона не має змоги, оскільки стосунків вони не підтримують та її місцезнаходження не відоме. Добросовісність та відкритість володіння обєктами, що складають належну відповідачу 1/6 частину домоволодіння підтверджується тим, що позивач користується вищезазначеним нерухомим майном більше десяти років і не приховує зазначений факт ні від своїх сусідів, ні від квартального уповноваженого. За весь час її проживання жодна інша особа не заявила вимог щодо вказаного нерухомого майна. У звязку з вищевикладеним позивач вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким\~ЦПК України\~викладено в новій редакції. Згідно з пп.9 п.1 Розділу\~XIII\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, розгляд справи продовжено за нормами\~ЦПК\~в редакції від 15 грудня 2017 року. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, але в судове засідання не зявилась, відзив на позовну заяву до суду не надала. У звязку з чим, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 279, 280-281 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Білецького, 2 зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на імя: -[PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.09.1995 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-4658 1/6 частка; -[PERSON] на підставі договору дарування , посвідченого 11.12.1998 року [PERSON], нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 2587 5/6 часток. Згідно з Акту мешканців вул. Білецького від 02.07.2017 року (а.с. 5) вбачається, що [PERSON] з 2005 року не проживає в домоволодінні за адресою: за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Білецького, 2 та з того ж часу вказане домоволодіння використовується одноосібно [PERSON] Позивач вважає, що вона добросовісно, відкрито та більше десяти років володіє спірним домоволодінням, власником якого є відповідач у справі [PERSON], інших осіб, які б претендували на вказане майно не має, тому є всі підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Нормами міжнародного\~права,\~зокрема ст.\~1\~Протоколу 1\~Конвенції про\~захист прав\~і основних\~свобод людини\~передбачено,\~що кожна\~фізична або\~юридична особа\~має право\~мирно володіти\~своїм майном,\~ніхто не\~може бути\~позбавлений свого\~майна,\~інакше як\~у громадських\~інтересах і\~на умовах,\~передбачених законом\~або загальними\~принципами міжнародного\~права». Стаття 41\~Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до положень п. 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України правила ст.\~344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому положення ст.\~344\~ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. У даній справі перебіг строку володіння за давністю почався 28 липня 2005 року, тобто після набрання чинності ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за\~статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Інститут набувальної давності визначає такий спосіб набуття права власності на майно, відповідно до якого це право виникає вперше і незалежно від права попереднього власника, тобто ґрунтується не на попередній власності чи відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме у разі тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. За таких обставин взаємовідносини володільця майна із попереднім власником майна, надання допомоги і підтримки, здійснення ремонтних робіт у квартирі та її утримання не мають правового значення при застосуванні вказаної статті. Вищевказану правову позицію було висловлено також в постанові Верховного Суду у справі № 215/5451/16-ц від 28 березня 2019 року, постанові Верховного Суду у справі № 206/1441/17 від 09 квітня 2019 року та в постанові Верховного суду у справі 571/1099/16-ц від 27 вересня 2018 року. Згідно зі\~статтями\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд приходить до висновку, що підстав для визнання за [PERSON] права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю немає, оскільки остання користується нерухомим майном за згодою і волею його власників і була обізнана щодо власників такого майна, а сам по собі факт тривалого часу\~проживання,\~відкритість володіння, користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю з підстав передбачених\~статтею 344\~ЦК України. У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed