Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить застосувати наслідки нікчемності договору про пайову участь у будівництві житла від 09 серпня 2005 року, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Будівельне управління-62» і додаткової угоди до нього від 12.08.2011 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 28.05.2012 року, видане на імя [PERSON]; визнати квартиру квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; ухвалити рішення про поділ спільного майна подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] та вбудоване нежитлове господарське приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5; визнавши за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS] та автомобіль SKODA OKTAVIA A5 AMBIENTE 2008 року, номер кузова ТМВСА41Z08В157025, д.н.з. [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 9000 гривень грошової компенсації за відступлення від рівності часток при поділі майна. В обґрунтування позову зазначає, що з 11 серпня 1998 року по 03 березня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У серпні 2005 року з відома і згоди позивача [PERSON] було укладено з ПрАТ «Будівельне управління-62» договір про пайову участь у будівництві житла, відповідно до якого ПрАТ «Будівельне управління-62» виділило трикімнатну квартиру в будинку по вулиці Рубчака у місті Львові загальною площею 89,62 кв. м. на третьому поверсі направо 2б/с за ціною станом на момент укладення договору 294400 грн. Зобовязання за даним договором подружжя виконували спільно за рахунок власних та кредитних коштів. Однак будинок було прийнято в експлуатацію та оформлено право власності на квартиру вже після розірвання шлюбу та на імя [PERSON]. Також за час перебування у шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність нежитлове приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5 та автомобіль SKODA OKTAVIA A5 AMBIENTE 2008 року, номер кузова ТМВСА41Z08В157025, д.н.з. [NUMBER], які придбано за спільні кошти подружжя. Просили позов задовольнити повністю. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позов заперечили. Зазначають, що позов є необґрунтованим, оскільки спірну квартиру було придбано [PERSON] на законних підставах, таке не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Нежитлове приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5 придбано відповідачем за власні грошові кошти вже після припинення шлюбу з [PERSON]. Автомобіль SKODA OKTAVIA A5 AMBIENTE 2008 року, номер кузова ТМВСА41Z08В157025, д.н.з. [NUMBER] також придбано за особисті кошти [PERSON]. Просили в задоволенні такого відмовити повністю. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11 серпня 1998 року по 03 березня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 09 серпня 2005 року [PERSON] укладено з ПрАТ «Будівельне управління-62» договір про пайову участь у будівництві житла, згідно пункту 1.2 якого ПрАТ «Будівельне управління-62» виділило пайовику в житловому будинку по вул. Рубчака, 5 у м. Львові трикімнатну квартиру, загальною площею 89,62 кв. м. на І поверсі направо 2б/с. Також 09 серпня 2005 року [PERSON] укладено з ПрАТ «Будівельне управління-62» договір про пайову участь у будівництві житла, згідно пункту 1.2 якого ПрАТ «Будівельне управління-62» виділило пайовику в житловому будинку по вул. Рубчака, 5 у м. Львові нежитлові господарські приміщення площею 20,83 кв. м.. 28 травня 2012 року Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нежитлове примішення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5. Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 09 серпня 2005 року [PERSON] також укладено з ПрАТ «Будівельне управління-62» договір про пайову участь у будівництві житла, згідно пункту 1.2 якого ПрАТ «Будівельне управління-62» виділило пайовику в житловому будинку по вул. Рубчака, 5 у м. Львові трикімнатну квартиру, загальною площею 89,62 кв. м. на ІІІ поверсі направо 2б/с. 28 травня 2012 року Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру №63 загальною площею 90,4 кв.м., яка розташована в м. Львові на вул. І. Рубчака, 5. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до приписів частини першої, другої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Звернувшись до суду з позовом Позивач зазначає, що договір про пайову участь у будівництві житла, укладений 09 серпня 2005 року [PERSON] з ПрАТ «Будівельне управління-62» є нікчемним в силу закону, оскільки такий порушує публічний порядок, зокрема спрямований на позбавлення її права власності на квартиру. Згідно з приписами частини першої статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеним приписам закону, позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б вказували на нікчемність такого правочину, його спрямованість на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відтак, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про застосування наслідків нікчемності договору про пайову участь у будівництві житла від 09 серпня 2005 року, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Будівельне управління-62» і додаткової угоди до нього від 12.08.2011 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 28.05.2012 року, виданого на імя [PERSON]. Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки вимога про поділ квартири [ADDRESS] є похідною від вимог про застосування наслідків нікчемності правочину та про визнання зазначеної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зважаючи на те що судом не встановлено обставин, які б вказували на наявність підстав для припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру та визнання її обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов до висновку, що вимога про поділ спірної квартири задоволенню також не підлягає. Вирішуючи вимоги про поділ вбудованого нежитлового господарського приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5, суд дійшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення від 28 травня 2012 року, [PERSON] належить нежитлове приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Така правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року (провадження № 6-38цс15), від 02.10.2013 року (провадження № 6-79цс13) і не погодитись з нею у суду немає підстав. Згідно приписів частини першої статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема свідоцтва про право власності на нежитлове господарське приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5 від 28 травня 2012 року, вбачається, що право власності на дане нежитлове приміщення виникло у [PERSON] не раніше ніж 28 травня 2012 року, тобто вже після розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON]. Також в матеріалах справи відсутні докази про те, що джерелом набуття даного нежитлового приміщення є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, відтак, враховуючи те, що обєктом поділу між подружжям може бути лише майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення №23-ХХІХ загальною площею 20,4 кв.м., яке розташоване в м. Львові по вул. І. Рубчака, 5 в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З аналогічних підстав суд відмовляє в задоволенні вимоги про поділ як обєкта права спільної сумісної власності подружжя автомобіля SKODA OKTAVIA A5 AMBIENTE 2008 року, номер кузова ТМВСА41Z08В157025, д.н.з. [NUMBER], який хоча було набуто у власність за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, проте сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління - 62» про застосування наслідків нікчемності правочину, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed