Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 4 будинку № 42 по вул. Гагаріна в смт. Олександрівка Кіровоградської області. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що її племінник [PERSON] зареєстрований у її квартирі [ADDRESS]. У вказаній квартирі він не проживав жодного дня. Його прохання з пропискою було повязане з тим, що будинок в якому він був зареєстрований виставлений на продаж, а без реєстрації місця проживання він не міг працевлаштуватися, тому зареєструвала його в своїй квартирі. [PERSON] неодноразово обіцяв приїхати та виписатися, однак цього не зробив. На сьогодні відповідач змінив номер телефону, тому фактичне місце його проживання не відоме. Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 33, 42). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання, призначене на 15.01.2019 року не з?явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 39, 40-41). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 17.08.1999 року (а.с. 6). Згідно акту Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області від 04.10.2018 року, в присутності трьох свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON], [INFO], не проживає з моменту реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки, виданої Олександрівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області № 5333 від 03.10.2018 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] (а.с. 8). Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.\~Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~\~16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності\~є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним їй помешканням, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом. Враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в [INFO], яка належить [PERSON], обов?язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved