Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] року помер її дід, [PERSON], який 14 лютого 2014 року склав на неї заповіт. Після його смерті їй стало відомо, що 24 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Згідно вказаного договору відповідач взяла на себе зобов'язання довічно утримувати [PERSON], забезпечувати його щоденним харчуванням, доглядом,необхідною допомогою та в разі смерті поховати.Вартість матеріального забезпечення (щоденним харчуванням, доглядом, необхідною допомогою) визначена сторонами в договорі у розмірі 400 гривень. Натомість [PERSON] передав відповідачу у власність 49/100 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 98,4 кв.м, в тому числі житловий 70,6 кв.м. Проте, відповідач не виконувала взяті на себе обов'язки, які передбачені договором, укладеним з [PERSON], не звертала уваги на його потреби і стан здоров'я, не забезпечувала відповідним харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовлялась відвідувати його. Відсутні будь-які докази, свідчили про те, що відповідач виконував умови договору довічного утримання: квитанції, чеки про купівлю продуктів, ліків, надання матеріальної допомоги у розмірі 400 грн. Коли помер дідусь, відповідач відмовилась його поховати, хоч прямо було передбачено договором довічного утримання. Похованням займалась вона. 06 травня 2015 року вона звернулась до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи. Оскільки, відповідач не виконувала взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання, фактично припинив його в односторонньому порядку невиконанням його умов та склав на мене заповіт, тому звернулась з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд розірвати договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] 24 вересня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, Сопільняк А.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 7756611; скасувати право власності [PERSON] на 49/100 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 98,4 кв.м, в тому числі житловий 70,6 кв.м. та визнати за позивачкою право власності на 49/100 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 98,4 кв.м. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що позов є безпідставним та надуманим, позивач не є стороною договору, тому не може ініціювати його розірвання. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність. Третя особа в судове засідання не з'явилася, скерувала до суду заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 24 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За умовами цього договору до відповідача перейшло право власності на 49/100 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 98,4 кв.м, в тому числі житловий 70,6 кв.м., а [PERSON] взяла на себе зобов'язання довічно утримувати [PERSON], забезпечувати його харчуванням, одягом, наглядом, необхідною допомогою, тощо. Згідно зі ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. В подальшому, 14 лютого 2014 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому відповідну частину надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 98,4 кв.м, в тому числі житловий 70,6 кв.м. заповідав [PERSON] [INFO] року, [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 04 травня 2015 року. Після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулась [PERSON] та [PERSON] За їх заявами другою Черкаською державною нот ареальною конторою заведена спадкова справа № 250/15, копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи. Позивач зазначає, що немає змоги оформити спадщину за заповітом, оскільки правовстановлюючі документи на 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] були вилучені приватним нотаріусом при оформленні договору довічного утримання. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у зв'язку із укладенням договору довічного утримання, на даний час правовстановлюючими документами на вказані 49/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є договір довічного утримання та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до яких, власником спірного об'єкта нерухомості є [PERSON] - дочка [PERSON] Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач не виконувала взяті на себе обов'язки, які передбачені договором, укладеним з [PERSON] не займалась похованням останнього, а тому договір довічного утримання повинен бути розірваним, а за нею визнати право власності на 49/100 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 98,4 кв.м, в тому числі житловий 70,6 кв.м. Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Позивач не є стороною договору і не може ініціювати його розірвання. В судовому за сіданні встановлено, що за життя відчужувач не пред'являв претензій до відповідача щодо виконання умов договору, позову до суду про розірвання договору довічного утримання не подавав. Отже, в даному випадку відносини не допускають правонаступництва. Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України висловлену у справі № 6-142цс13, оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред'явлено за життя останнього, факт його смерті до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, то судом обгрунтовано, відповідно до ст.37 ЦПК України, залучено до участі у справі правонаступника відчужувача, до якого внаслідок розірвання договору довічного утримання згідно зі ст. 1218 ЦК України перейшли всі права та обов'язки відчужувача, що свідчить про відсутність порушення судом ст. 25 ЦК України. Позов про розірвання договору довічного утримання подано до суду після смерті відчужувача його онукою. Спеціальними нормами матеріального права, які регулюють порядок укладення, виконання та припинення договору довічного утримання не передбачається перехід права на подання позову про розірвання договору до правонаступника після смерті відчужувача. Позивач обґрунтовує своє право на подання позову ст. 1218 ЦК України, в якій вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А ч.2 ст. 755 ЦК України передбачено , що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, коли її батько [PERSON] помер вона не відмовлялася займатися його поховання, позивачка виявила бажання поховати дідуся. Саме тому позивачем було організовано обряд поховання. Тому той факт, що позивачка поховала [PERSON] не є правовою підставою визнання за нею права власності. У чинному законодавстві відсутня норма матеріального права, яка б передбачала скасування договору довічного утримання заповітом. Так, права відчужувача за договором довічного утримання не можуть переходити до інших осіб у порядку правонаступництва. Глава 57 ЦК України цього не передбачає, зокрема, безумовною підставою для припинення договору довічного утримання є настання смерті відчужувача, що передбачено ч. 2 ст. 755 ЦК України. У цій ситуації договір вважається виконаним, тобто зобов'язання набувача за договором довічного утримання є нерозривно пов'язаними з особою відчужувача будинку за цим договором. Крім цього, дія договору довічного утримання була припинена у зв'язку із смертю відчужувача - спадкодавця. Таким чином, суд вважає, що права позивача відповідачкою не порушені, її позов необґрунтований, та не підлягає до задоволення, виходячи з того, що [PERSON] не входить до суб'єктного складу зазначених осіб, які наділені правом вимагати розірвання договору довічного утримання від 24.09.2009 року. З огляду на вказані обставини суд вважає безпідставними і посилання позивача на невиконання набувачем своїх обов'язків по договору довічного утримання, укладеного 24.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] є неналежним позивачем, так як не наділена правом вимоги у спірних правовідносинах. Таким чином, оцінюючи вищезазначені обставини, норми права, а також зібрані по справі докази в частині позовних вимог, в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв'язку, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Витрати, які понесла позивач про які вона вказує у позові - на догляд, лікування та поховання спадкодавця можуть бути відшкодовані у відповідності зі ст.1232 ЦК України шляхом пред'явлення відповідного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed