Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі 7953,00грн., 298,20грн. за прострочення грошового зобовязання, 827,12 грн. сплату судового збору, 40,00грн. - вартість довідки «Мегабанк», 600,00 грн. надання юридичної допомоги, посилаючись на те, що 29 травня 2015 року до неї звернулась [PERSON] з проханням позичити їй гроші сумі 100 доларів США, які обіцяла повернути 01 липня 2015 року, про що власноруч написала розписку.17 червня 2015 року [PERSON] знову звернулась до неї з проханням зайняти 200 доларів США, які обіцяла повернути разом з первісним боргом, про що також власноруч написала розписку і обіцяла повернути борг до 01 вересня 2015року. Таким чином, між нею і відповідачем був укладений договір позики.Відповідач запевняла її, що поверне суму боргу в зазначений час, але в зазначений у розписках час гроші їй не повернула. Починаючи з вересня 2015 року і до теперішнього часу вона неодноразово дзвонила і нагадувала відповідачу про необхідність віддати їй борг і запевняла, що поверне гроші незабаром, просила трохи почекати, так як у неї скрутне матеріальне становище. Відповіднодо Офіційного курсу валюти НБУ, на момент звернення, 1 долар становить 26,51 української гривні. Таким чином, на цей час сума боргу складає 7953,00 грн. (300 доларів США х 26,51=7953,00 грн.)Ухиляючись від виконання грошового зобовязання відповідач на протязі 8 місяців 18 днів не повернула борг за розпискою від 29.05.2015 року, який повинна була повернути 01 липня 2015 року та на протязі 7 місяців 18 днів не повернула борг за розпискою від 17.06.2015р., який повинна була повернути 01 вересня 2015року. Відповідач, крім повернення боргу у сумі 7953,00грн., зобовязана сплатити їй 3% річних від простроченої суми боргу за порушення зобовязання по договору позики. Сума боргу складає 7953,00 грн., за 1 рік несплати боргу 3% складає 238,59 грн., за один місяць складає 19,88грн. процентів (238,59 грн. поділити на 12 місяців=19,88грн. Відповідач за договором позики від 29.05.2015р. повинна сплатити їй за 8 місяців прострочення, з 01 липня 2015р. по 01.03.2016р., суми боргу,(8місяців х19,88грн. = 159,04грн.), що станом на 01.03.2016р., становить 159,04грн. За договором позики від 17.06.2015р. відповідач повинна сплатити за 7 місяців прострочення сплати суми боргу, з 01 вересня 2015року по 01.03.2016року, що станом на 01.03.2016р. становить 139,16грн. (7 місяців х 19,88грн.= 139,16грн.), а усього відповідач повинна сплатити суму боргу та проценти за прострочення сплати позики: 7953грн.+ 159,04грн.+ 139,16грн. =8251,20 грн. Відповідач в судове засідання не зявилася, але до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю на роботі та надійшли заперечення, відповідно до яких з позовом вона не згодна, оскільки з позивачам вона працювала на одному підприємстві, була в добрих відносинах, довіряли один одному. Сталося так, що їй край були потрібні кошти для сімейних потреб, тому вона звернулася до відповідача за позикою грошей, яка їй не відмовила. 25 травня 2015 року позивач їй дала 100 доларів США, про що вона написала їй розписку, що вона зобовязана її кошти повернути до 1 липня 2015 року, але їй цих коштів не вистачало, тому вона знову звернулася до позивача, щоб вона знову їй позичила ще 100 доларів США. Враховуючи ті 100 доларів і 100 доларів США в цілому 200 доларів США. Вона попросила написати їй розписку що вона позичила 200 доларів США, ця розписка нею була дана 17 червня 2015 року, де вона зобовязалася повернути борг до 01.09.1015 року. Так як вони разом з позивачам працювали, знаходились в довірительних відношеннях, вони домовились, що вона буде повертати борг частково кожного місяця по мірі можливості, що вона і виконувала, претензій по виплаті заборгованості вона не мала перед позивачем. Але сталося так, що в січні - лютому 2016 році в їхньому кіоску, де вони працювали разом з позивачем у них виявили недостачу коштів за виручку продажу товару, тому адміністрація фірми зобовязала їм реалізаторам товару погасити борг за свої кошти. Так як вона була не винувата, вона написала заяву про звільнення з роботи, де була звільнена по згоді сторін, свою заробітну плату і вихідну допомогу вона не одержала, як їй стало відомо, її заробітну плату одержала позивач, щоб погасити за виявлену недостачу за себе. Коли вона звернулася до позивача щодо одержання її заробітної плати і хотіла повернути їй останню заборгованість 25 доларів США, але відповідач відмовилася від останньої частини боргу. Оскільки вона довіряла позивачу, повертала борг і тому розписок ніяких від позивача про повернення боргу не брала. Позивач у судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій повідомляє, що свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення та просить причину неявки відповідача визнати не поважною. Враховуючи, що відповідачем не надано відповідних доказів у підтвердження зайнятості на роботі, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання не поважною. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст.\~1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2 ст.\~207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63цс13, яка згідно зі ст.\~360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Судом встановлено, що згідно розписки від 29 травня 2015 року [PERSON] взяла у борг та зобовязалася повернути [PERSON] до 01 липня 2015 року 100 доларів США. Та згідно розписки від 17 червня 2015 року [PERSON] взяла у борг та зобовязалася повернути [PERSON] до 01 вересня 2015 року 200 доларів США. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст.\~192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2\~ст. 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2\~ст. 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2\~\~ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у\~ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст.625 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року\~№ 6-79цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України,\~є обов'язковою для судів. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики. Відповідно до довідки ПАТ «Мегабанк», станом на 15 березня 2016 року офіційний курс гривні до долара США становить: 2651,7435грн. за 100 доларів США (а.с.6). Таким чином, борг становить 7953,00грн. (300 х 26,51). Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем були надані суду розписки, написані відповідачем про наявність боргу у сумі 300 доларів США перед позивачем. Ці докази не були спростовані відповідачем належними і допустимими доказами. Доказів, які б свідчили про повернення позичальником зазначених грошових коштів, як і доказів того, що позивачем була отримана заробітна плата, відповідач суду не надала, а наявність у позивача оригіналів зазначених розписок підтверджує факт не повернення грошових коштів позичальником. У відповідності до ч.1,2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач не виконала умови договору та не повернула в обумовлений строк грошові кошти. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з розрахунком трьох процентів річних від простроченої суми, наданих позивачем, оскільки три проценти річних: відповідно до розписки від 29.05.2015 року за період з 01.07.2015 року до 01.03.2016 року становить 53,17грн. (2651х3х244/365/100); відповідно до розписки від 17.06.2015 року за період з 01.09.2015 року до 01.03.2016 року становить 79,31грн. (5302х3х182/365/100). Таким чином, три проценти річних від простроченої суми становить 132,48грн. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 600,00грн., виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 56 ЦПК України позивачем не заявлялося клопотання про допуск адвоката, як особи, яка надає правову допомогу. Крім того, відсутній відповідний розрахунок витрат надання правової допомоги, з урахуванням вимог Постанови КМУ №590 від 27.04.2006 року. Також, не підлягають стягненню витрати у розмірі 40,00грн. за отримання позивачем довідки ПАТ «Мегабанк», оскільки відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи, що довідка ПАТ «Мегабанк» позивачем отримана до розгляду даної справи, дані витрати не відносяться до судових. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: partial