Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Просить суд змінити розмір аліментів та стягувати аліменти з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі - 2 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 листопада 2006 року шлюб з відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2006 року, відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2007 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2007 року у до досягення дитиною повноліття. Відповідач не виконує, покладені на нього обов'язки щодо виховання та розвитку дітей, покладені Сімейним Кодексом України на батьків, позивач виконує самостійно без допомоги відповідача. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, 02 листопада 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 1183 (а.с.5) Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні.(а.с. 6,7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2006 року, відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 8.9) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2007 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2007 року у до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 10) Згідно довідки - розрахунок заборгованості по аліментам № 8330, виданої державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондарчуком Ю.М., заборгованість за виконавчим листом № 2 -3704 від 05.05.2008 року про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2007 року у до досягнення дитиною повноліття становить станом на 30 квітня 2017 року у розмірі 75 307,70 грн. Відповідно до п. 4 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім»ї. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач працездатний, працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АУТДОРЕКСПЕРТ» на посаді кур'єра та дохід за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року складає 6 400,00 грн. згідно довідки № 5 від 15.05.2017 року, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Також судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2007 року вже визначено спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку. Вище зазначене рішення набрало законної сили та відповідно доводів сторони позивача в апеляційному порядку не оскаржувалось, в свою чергу на підставі даного рішення Деснянським районним судом м. Києва було видано дублікат виконавчого листа № 754/5440/16-ц від 16.05.2016 року про стягнення з відповідача аліментів. Таким чином, суд бере до уваги положення ст. 192 СК України, яка регулює зміну розміру аліментів тобто їх зменшення або збільшення. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі задоволенню не підлягають, оскільки стороною позивача обрано не вірний спосіб захисту так як чинним законодавством передбачена лише можливість зміни розміру аліментів не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення, збільшення розміру аліментів або стягнення заборгованості у зв'язку з невиплатою аліментів. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed