Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] В зазначеному житловому будинку, окрім неї, зареєстрована її колишня невістка та онук, та колишня невістка не проживає з липня 2007 року, а онук з листопада 2017 року. Вони були відсутні за її місцем проживання понад 6 місяців, тому втратили право користування житловим приміщенням. У зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та призначено підготовче судове засідання на 14.08.2018. 14 серпня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 14.09.2018. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив не подавали. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON], 1940 року народження, на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності видане на підставі рішення виконавчого комітету Новорозсошанської сільської ради від 08.12.2009, №51/1, свідоцтво про право власності серії [NUMBER], витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25074772 від 19.01.2010. З довідки, виданої 13.06.2018 Новорозсошанською сільською радою Новопсковського району Луганської області за вих. № 587, вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані онук [PERSON], 1998 року народження, невістка [PERSON], 1969 року народження, але фактично не проживають. Згідно актів підтвердження проживання № 36, 37 від 11.06.2018, [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], 1969 року народження, фактично за адресою: [ADDRESS], не проживають з листопада 2017 року та з липня 2007 року відповідно. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі в будинку не проживають більше шести місяців, то вони втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, яка просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved