Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі депозитних договорів № SAMDN01000727625857 від 02.08.2012 та № SAMDN25000727625041 від 02.08.2012. Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень аідповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. 14.04.2016 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано заяву позивача від 29.03.2016 про розірвання вказаних вище депозитних договорів, видачу коштів та нарахованих відсотків, проте дана заява банком була проігнорована. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення вкладів, відсотків та штрафних санкцій. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017, у справі № 201/6621/16-ц, позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення депозитних вкладів, виплату відсотків та стягнення штрафних санкцій було задоволено у повному обсязі. Стягненню з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] підлягали грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN01000727625857 від 02.08.2012 в сумі 100000 доларів США сума вкладу; 21895,89 доларів США відсотки за період з 02.03.2014 по 06.11.2016, 735335,31 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19.04.2016 по 06.11.2016, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 20074653,96 грн.; 8063,01 доларів США 3% річних за період з 02.03.2014 по 06.11.2016 що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 220120,17 грн. Стягненню з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] підлягали грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN [NUMBER] від 02.08.2012 в сумі 50000,00 доларів США сума вкладу; 10947,94 доларів США відсотки за період з 02.03.2014 по 06.11.2016, 367667,65 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19.04.2016 по 06.11.2016, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 10037326,85 грн.; 4031,51 доларів США 3% річних за період з 02.03.2014 по 06.11.2016, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 110061,22 грн. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017 в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 6402,74 доларів США за період з 02.03.2014 по 18.04.2016 за договором строкового вкладу SAMDN01000727625857 від 02.08.2012 та в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 3201,37 доларів США за період з 02.03.2014 по 18.04.2016 за договором строкового вкладу SAMDN25000727625041 від 02.08.2012 було скасовано. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017 було залишено без змін. Постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2018, у справі № 201/6621/16-ц, набрала законної сили, але була оскаржена банком у касаційному порядку. 16.02.2018 банк підтвердив обсяг зобов`язань перед [PERSON] , шляхом надання довідки про залишки коштів на її рахунках (довідка № 7AR7UR3VAIPMTFB6 ). Відповідно до довідки № 7AR7UR3VAIPMTFB6 від 16.02.2018, станом на 31.01.2018 на рахунку позивача № [NUMBER] обчислювалося 102817,81 дол. США, а на рахунку № [NUMBER] обчислювалося 51408,91 дол. США. Незважаючи на те, що банк, надавши зазначені вище довідки фактично підтвердив свої зобов`язання перед [PERSON] , виконувати їх він все одно відмовився. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути на її користь з відповідача пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 09.10.2019 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. Відповідач відзиву на адресу суду не направив. 02.06.2020 через канцелярію суду відповідачем були подані письмові пояснення від 27.05.2020 Доказів направлення письмових пояснень позивачу відповідачем не надано. Ухвалою від 22.09.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони, будучи наленим чином повідомленими не з`явилися. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. 02.08.2012 між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN01000727625857. На підставі даного договору позивачу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який позивачем були внесені 100000,00 дол. США. 02.08.2012 між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN25000727625041. На підставі вказаного договору позивачу було відкрито рахунок № [NUMBER] на який позивач вніс 50000,00 дол. США. Навесні 2014, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017, у справі № 201/6621/16-ц, позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення депозитних вкладів, виплату відсотків та стягнення штрафних санкцій було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN01000727625857 від 02.08.2012 в сумі 100000,00 доларів США сума вкладу; 21895,89 доларів США відсотки за період з 02.03.2014 по 06.11.2016, 735335,31 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19.04.2016 по 06.11.2016, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 20074653,96 грн.; 8063,01 доларів США 3% річних за період з 02.03.2014 по 06.11.2016 що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 220120,17 грн. Стягнуто з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором строкового вкладу SAMDN [NUMBER] від 02.08.2012 в сумі 50000,00 доларів США сума вкладу; 10947,94 доларів США відсотки за період з 02.03.2014 по 06.11.2016, 367667,65 доларів США пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19.04.2016 по 06.11.2016, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 10037326,85 грн.; 4031,51 доларів США 3% річних за період з 02.03.2014 по 06.11.2016, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.02.2017 становить 110061,22 грн. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017 в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 6402,74 доларів США за період з 02.03.2014 по 18.04.2016 за договором строкового вкладу SAMDN01000727625857 від 02.08.2012 та в частині стягнення 3 процентів річних в сумі 3201,37 доларів США за період з 02.03.2014 по 18.04.2016 за договором строкового вкладу SAMDN25000727625041 від 02.08.2012 було скасовано. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2017 було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.02.2020 касаційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій відповідач просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі, була частково задоволена. Зменшено суми присудженої пені, в іншій частині рішення залишені без змін. Враховуючи, що пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом про стягнення пені, з метою якнайшвидше спонукати повністю платоспроможного боржника виконати своє зобов`язання, від безпідставного невиконання якого він ухиляється. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом Враховуючи, практику застосування ЄСПЛ поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З цього слідує, що послугою банку, після закінчення дії депозитного договору або отримання банком вимоги вкладника видати вклад є видача грошової суми, яка складається з суми вкладу та суми відсотків нарахованих за користування вкладом. Пунком 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом, у нашому випадку, є видача/повернення/надання/передача банком вкладнику його коштів (депозиту) переданих банку раніше на зберігання та примноження. Верховний Суд України у своїх Постановах: від 11.05.2016, у справі № 6-37цс16; від 01.06.2016, у справі № 6-2558цс15; від 28.09.2016, у справі № 6-1699цс16; від 13.03.2017, у справі № 6-2128цс16; від 13.09.2017, у справі № 6-1881цс16, прийшов до висновку, що нарахування пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на ненараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад. Правова позиція Верховного Суду України, викладена у зазначених вище Постановах підтримана та залишена без змін у постановах Верховного Суду, а саме: у Постанові ВС від 12.02.2018, у справі № 753/2454/16-ц; у Постанові ВС від 14.02.2018, у справі № 761/24140/15-ц; у Постанові ВС від 04 квітня 2018 р., у справі № 367/7401/14-ц; у Постанові ВС від 28.03.2018, у справі № 754/931/15-ц; у Постанові ВС від 18.04.2018, у справі № 201/17457/15-ц; у Постанові ВС від 15.05.2018, у справі № 761/31569/16-ц; у Постанові ВС від 18.07.2018, у справі № 201/12075/14-ц; у Постанові ВС від 19.09.2018, у справі № 761/46145/16-ц; Постанові ВС від 01.10.2018, у справі № 761/42169/16-ц; у Постанові ВС від 05.12.2018, у справі № 369/8423/16-ц; у Постанові ВС від 06.12.2018, у справі № 235/6674/16-ц, у Постанові ВС від 15.04.2020, у справі № 756/14910/16-ц. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19). У справі № 359/8114/17, Верховний Суд, у постанові від 19.06.2019, зазначив, що цілком законним є стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів, оскільки відмова Банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі. Також у даній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 по цивільній справі №723/304/16 (провадження № 14-360цс19) підтвердила правомірність та відповідність принципу співмірності стягнення пені у розмірі утримуваних банком коштів належних позивачу. У справі № 757/70995/17-ц (провадження № 61-20253св19), Верховний Суд (постанова від 20.12.2019) Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин. Зазначені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі № 6-37цс16 та від 01.06.2016 у справі № 2558цс15, від 28.09.2016 у справі №6-1699цс16, від 13.03.2017 у справі №6-2128цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Частиною 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання суд застосовує до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає, що неправомірна поведінка боржника не повинна залишатися безкарною, бо ніхто не має права отримувати будь-які переваги з своєї незаконної поведінки. Порушення вимог закону не може бути для боржника вигіднішим ніж його виконання. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення чи філії не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Перевіривши наданий представником Позивача розрахунок грошових сум, суд приходить до висновку про його правильність у частині нарахувань пені, але оскільки сума пені значно перевищує розмір сум утримуваних коштів, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає за можливе її зменшити. Відтак позов підлягає задоволенню частково. Оскільки стягнення пені в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства, тому що згідно вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у національній валюті то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням виключно у національній валюті України - гривні. Таким чином суд, враховуючи тривале та безпідставне невиконання Відповідачем законних вимог Позивача та рішення суду, що набрало законної сили, враховуючи недобросовісну поведінку банка, який навідь після надання Позивачу офіційного підтвердження наявності належних йому коштів на рахунках в банку (у вигляді довідок про залишки коштів на рахунках), продовжив ігнорувати законні вимоги Позивача про повернення належних йому вкладів, чим завдав йому збитків у зв`язку із тим, що після отримання заяви про видачу коштів продовжував використовувати на власну користь неповернуті активи Позивача, приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, яку вимагає стягнути Позивач з відповідача, з 31670301,70 грн. (еквівалент 1125 855,02 дол. США за офіційним курсом НБУ, станом на 19.11.2020 р.) за договором № SAMDN01000727625857 від 02.08.2012, до 2800000,00 грн. (приблизний еквівалент суми утримуваних коштів) та з 15835152,30 грн. (еквівалент 562927,56 дол. США за офіційним курсом НБУ, станом на 19.11.2020) за договором № SAMDN25000727625041 від 02.08.2012, до 1400000, 00 грн. (приблизний еквівалент суми утримуваних коштів). Ступінь такого зменшення пені (неустойки) судд вважає пропорційним, розумним та справедливим, таким, що відповідає завданню цивільного судочинства і не порушує права Позивача на отримання передбаченого законом штрафу за прострочення виконання зобов`язань по своєчасному поверненню банківського вкладу. Одночасно, даний підхід ґрунтується на сталій судовій практиці судів, в тому числі Верховного Суду, які розглядаючи аналогічні справи, зменшували обсяг пені фактично до розміру 100 % від суми вкладів. Зокрема, у постановах від 19.09.2018 у справі № 761/46145/16-ц, від 01.10.2018 у справі № 761/42169/16-ц, Верховний Суд встановив, що стягнення судом пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі вкладу є обґрунтованим та прийнятним. Згідно з п.п. 1 ч.ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 8810,00 грн. в дохід держави. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial