Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для відчуження земельної ділянки площею 1,48 га, яка розташована на території Кротенківської сільської ради, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що оскільки відповідно до чинного законодавства України, вона є громадянкою [PERSON] Федерації, тож повинна була протягом року відчужити вказану земельну ділянку, однак не зробила цього, так як була занята отримання громадянства і перебувала за межами України. Оскільки в позасудовому порядку визначити додатковий строк для відчуження земельної ділянки не має можливість, вона змушена звертатися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд даний позов задовольнити. Справу розглядати за участі адвоката [PERSON] Від адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, у судове засідання не зявилася, не повідомивши про причини неявки та його поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 1,48 га, яка розташована на території Кротенківської сільської ради Полтавського району, ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324082400:00:016:0003. На підставі розпорядження Полтавської райдержадміністрації від 21.09.2004 року, [PERSON] передана у приватну власність 18.09.2008 року Полтавською райдержадміністрацією було видано Державний акт на право власності на землю серії ПЛ №140502. На час отримання державного акту, позивач [PERSON] була громадянкою України. З 2007 року позивач є громадянкою [PERSON] Федерації, з 03.11.2006 року зареєстрована в [INFO], що підтверджується даними паспорта [NUMBER], виданого 18.05.2007 року. Відповідно до чинного законодавства України, позивач є громадянкою [PERSON] Федерації, тож повинна була протягом року відчужити вказану земельну ділянку, однак не зробила цього, так як була занята отримання громадянства і перебувала за межами України. Із 2013 року по сьогоднішній день ускладнилися умови перетину кордону між Україною та Росією. За весь період, відчуженням вказаної земельної ділянки займалася донька позивача за довіреністю, проте земельна ділянка по цей час є її власністю. Відповідно до ч.1,5 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення не можуть перебиватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Відповідно до ч. 1 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця білянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Зазначена норма є загальною щодо відчуження земельних ділянок особами, у яких вони не можуть перебувати у власності. Спеціальною нормою є ч.4 ст.81 ЗК України, згідно з положеннями якої землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Отже, земельним законодавством передбачене обов'язкове відчуження земельних білянок сільськогосподарського призначення у випадках, коли до іноземців або осіб без громадянства переходить право власності на такі земельні ділянки в порядку спадкування. Щодо відчуження земельних ділянок особами, які, будучи громадянами України, набули право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, а потім змінили громадянство і стали іноземцями, земельним законодавством не врегульовано Виходячи з завдань та принципів земельного законодавства, передбачених ст.4 і 5 ЗК України, та системного аналізу норм ч.5 ст.22, ч.4 ст.81, Ч.140 3К України, оскільки позивачка після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення змінила громадянство України на громадянство [PERSON] Федерації і набула статус іноземця, тому вона зобов'язана була протягом року після цього здійснити відчуження земельної ділянки. [PERSON] вчинити це не змогла внаслідок перебування поза межами території України та хвороба та військові дії заважали позивачу вчасно вирішити це питання. Крім того, хоча частина 2 ст. 145 ЗК України передбачає примусове відчуження земельної ділянки за рішенням суду у випадку не відчуження її іноземцем у встановлений термін, однак дане положення суперечить ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимогам ст.41 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини, з яких позивачем пропущено строк для відчуження земельної ділянки - поважними, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, останній необхідно стягнути з неї, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved