Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 30.08.2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, чоловік не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не було взаємоповаги один до одного, виникали постійні сварки та непорозуміння. Ставлення відповідача до сім'ї і дитини призвели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюб є формальним, особисті відносини мають негативний характер, відсутні почуття взаємної любові, підтримки та поваги один до одного. Спроби примирення не принесли жодних результатів, сім`я розпалася і на даний час вони проживають окремо. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, відчутну матеріальну допомогу не надає. Збереження шлюбних відносин та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї й унеможливлює примирення з відповідачем. Відповідач працює, отримує стабільний дохід, має змогу сплачувати аліменти. Просила суд розірвати шлюб з відповідачем; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягувати з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримала і просила задовольнити. Зазначила, що проблеми в сім`ї розпочалися в період її перебування на лікарняному з вагітності і пологів. Після народження дитини вона з сином проживала одним життям, а відповідач - іншим. У них були зовсім різні графіки життя, відповідач пізно повертався додому і сидів за комп'ютером, коли їм з дитиною треба було спати. У відповідача з'явилися претензії до неї як до жінки, матері, друга, дружини, її зовнішності, процесу виховання дитини. З початку літа 2014 року у них почалися непорозуміння - не знаходили спільну мову, а з вересня 2014 року стосунки зіпсувалися взагалі, вона пропонувала їх налагодити, зверталася письмово до відповідача, проте відповідач на контакт не йшов. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином 3 років і заробітку не має. Всіма коштами у родині розпоряджався відповідач, а вона кожного разу змушена до нього звертатись за коштами для придбання одежі для неї і дитини, які він не надає. З квітня 2015 року виїхала разом з сином у с. Стецьківка до своїх батьків і до цього часу не підтримують подружні стосунки з відповідачем, не ведуть спільне господарство. З цього часу відповідач став приділяти увагу сину, забирати та надавати кошти на його утримання розмірі 700 грн. щомісячно. Проте їх стосунки не налагодились. Просила позов задовольнити, стягувати з відповідача аліменти на утримання сина та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини і дружини визнав. Вказав на незгоду з твердженнями позивачки, що з його вини розпалася сім'я. Пояснив, що з травня 2014 року у них почалися сварки, змінилося ставлення дружини до нього, оскільки вона всю увагу стала приділяти сину, а він опинився на останньому місці для неї. Дійсно має певні претензії до дружини. У зв'язку з народженням дитини та економічною ситуацією змушений додатково працювати, щоб утримувати родину і пізно повертатися. Сімейний бюджет був у нього, він придбавав всі продукти, сплачував рахунки, коштів позивачу не давав, оскільки все потрібне придбавав, а її витрати не вважав доцільними. У листопаді 2014 року після сварки дав дружині картку з соціальних виплат на дитину. Дійсно мали місце претензії до дружини, сварки і конфлікти з різних питань. У квітні 2015 року відповідач разом з сином поїхала проживати до своїх батьків. З того часу припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства. Після від'їзду дружини став приділяти більше уваги сину. Наполягав на розірванні шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 30 серпня 2008 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1347 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що з початку літа 2014 року між сторонами виникли непорозуміння і конфлікти, з вересня 2014 року стосунки погіршилися з того часу між ними відсутнє взаєморозуміння з будь-яких питань і повага один до одного. З квітня 2015 року сторони проживають окремо, спільного бюджету не ведуть, не підтримують подружні стосунки, що свідчить про фактичне припинення шлюбу між ними. У судовому засіданні позивач і відповідач наполягали на розірванні шлюбу, вказували на неможливості вжиття заходів до примирення подружжя. Згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (ч.ч. 3 і 4 статті 56 СК України). У відповідності до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Оскільки з квітня 2015 року сторони проживають окремо, припинили подружні стосунки, їх сім'я фактично розпалася, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач працює та може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Відтак суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивача у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., а на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved