Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист честі, визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.05.2020 Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області як органом опіки та піклування надано висновок №01-39/11/1, яким визначено місце проживання її сина малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . У наданому висновку, який є офіційним документом, відповідач описує факти та відомості, що стосуються її як матері малолітнього, однак інформація, викладена у ньому та яка активно розповсюджується відповідачем, є негативною, оскільки у ній стверджується про порушення нею норм чинного законодавства України, неетичної поведінки стосовно її малолітнього сина, що порушує її право на повагу до гідності та честі. Так, на другій сторінці у першому абзаці Висновку вказано, що: «Батько дитини [PERSON] … до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався...», однак дане твердження є недостовірним, оскільки [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1, ч.1 ст.163-4 КУпАП, що підтверджується постановами Кіровського районного суду м.Кіровограда від 20.05.2014, 26.06.2015, 13.07.2015, 30.05.2017. Також, відповідач при складенні Висновку перевищив свої повноваження та звинуватив її у вчиненні психологічного та фізичного насильства стосовно дитини. Так, на третій сторінці у першому абзаці Висновку вказано, що: « … під час складання даного акту «встановлено», що в діях [PERSON] вбачаються ознаки психологічного та фізичного насильства стосовно дитини [PERSON] , що підтверджується низькою доказів». Одним з таких доказів відповідач вважає наявність кримінального провадження, про що зазначено на третій сторінці у шостому абзаці Висновку, а саме: «Відповідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань «у зв`язку з викраденням» було порушено кримінальне провадження за № 1202012020000347 зареєстроване 15 січня 2020 року о 2 год. 29 хв. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України». Проте, у тексті такого Витягу немає жодної згадки про ані «викрадення», ані про вчинення нею інших протиправних дій. При цьому, 14.02.2020 дане кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того, на четвертій сторінці у першому абзаці Висновку вказано, що постановою Кіровського районного суду м.Кропивницького від 17.03.2020 у справі №404/362/20 її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-50 КУпАП. Проте, станом на день складення Висновку вказана постанова суду не набрала законної сили, оскільки тривало апеляційне провадження, за результатами якого 04.06.2020 постановою Кропивницького апеляційного суду зазначена постанова скасована, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Також, у зазначеному Висновку містяться посилання на домисли та наклеп, висловлені [PERSON] , які є недостовірною та неправдивою інформацією. Так, на четвертій сторінці у третьому абзаці Висновку вказано, що «під час співбесіди з батьком [PERSON] «з`ясовано», що дитина утримувалася матір`ю у зачиненій машині близько 12 год. (з 12 год. дня 15 січня 2020 року до 2 год. ночі 16 січня 2020 року)». Разом з цим, у постанові Кропивницького апеляційного суду від 04.06.2020 у справі №404/362/20 судом встановлено наступне: «Також слід зазначити, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання [PERSON] , стосовно того, що до неї крім слідчого, який проводив обшук та інших працівників поліції, «що наказували залишатися на місці», ніхто не звертався, зокрема, члени комісії Управління з питань захисту прав дітей та 15.01.2020 року вона з дітьми, перебуваючи під контролем працівників поліції, «була незаконно затримана з 13 год. 30 хв. 15.01.2020 року до майже 02 год. 16.01.2020 року». За даним фактом в Управлінні з розслідування кримінальних проваджень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань «перебувають матеріали кримінального провадження № 620200000000000255 від 02.03.2020 року», де вона [PERSON] та її діти визнані потерпілими, слідство триває.» Крім того, на восьмій сторінці відповідач також зазначає, що на час складення Висновку між батьками дитини існує спір про визначення місця проживання дитини (справа №757/33742/19-ц, слухається в Печерському районному суді м.Києва), «який по суті не вирішено». Позивач вказує, що надаючи такий Висновок відповідач розумів, що викладена ним інформація буде поширена, зокрема під час подальшого розгляду вищезазначеної судової справи. Відповідач не тільки не перевірив чи достовірна інформація, викладена у наданих [PERSON] документах, але й викривив текст, викладений в таких документах, посилаючись на чутки, домисли та власні судження [PERSON] (при особистих неприязних стосунках з позивачем), свідченням чого є постійне, протягом тексту Висновку, зазначення «зі слів батька», «під час бесіди з батьком встановлено». Разом з тим, жодного посилання на бесіду з нею, або на надані нею письмові пояснення по тексту Висновку відсутні. Також зазначає, що сам факт складення оскаржуваного Висновку є порушенням приписів чинного законодавства. Тим більше, складення Висновку органом, на який покладено обов`язок захисту прав та інтересів дітей, у формі тотального звинувачення матері у вчиненні не підтверджених правопорушень, складає виключно негативний образ матері та навпаки штучне створення «ідеального» образу батька. Крім того,\~в даному\~випадку відповідач\~не мав\~жодного правового\~відношення та\~права на\~надання будь-яких\~висновків,\~рішень щодо\~визначення місця\~проживання малолітнього\~ [PERSON] ,\~оскільки дитина\~зареєстрована в\~м.Кропивницький,\~а отже\~єдиним та\~належним органом\~опіки та піклування виступає Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького. Також в умовах існування цивільної справи №757/33742/19-ц за позовом [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з нею, взагалі унеможливлювало розгляд будь-яких заяв [PERSON] , про що Відповідач письмово повідомлявся. Таким чином, оскільки складення оскаржуваного Висновку відбулося з порушенням чинного законодавства, поширена інформація є негативною, її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання нею законодавства України та її моральних якостей, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила визнати недостовірною та такою, що порочить її честь та гідність, інформацію, викладену у висновку Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області як органу опіки та піклування №01-39/11/1 від 25.05.2020; зобов`язати Знам`янську районну державну адміністрацію Кіровоградської області, як орган опіки та піклування протягом 3-х днів з дня набрання законної сили рішенням суду спростувати недостовірну інформацію стосовно [PERSON] та відкликати Висновок №01-39/11/1 від 25.05.2020 шляхом складення листа під назвою «Спростування», який має містити зокрема наступне речення: «частина інформації, яка була викладена у Висновку №01-39/11/1 від 25.05.2020 про визначення місця проживання дитини, не відповідає дійсності і визнана недостовірною відповідно до рішення суду, у зв`язку з чим даний Висновок є відкликаний», рішення суду має додаватися до такого листа. Крім того, оскільки поширення негативної інформації, викладеної у Висновку відповідача про визначення місця проживання дитини, призвело до душевних страждань позивача, яких вона зазнала у зв`язку з приниженням її честі та гідності, тому позивач (з урахуванням зменшених позовних вимог) просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 грн. Представник відповідача надав суду письмові пояснення щодо позову, згідно з якими позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наступне. Так, позивач не погоджується із зазначенням у Висновку, що [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, оскільки наявні чотири судових рішення за 2014, 2015, 2017 роки про притягнення його до адміністративної відповідальності. Разом з цим, таку інформацію було викладено у Висновку на підставі довідки Знам`янського відділу поліції від 27.01.2020. При цьому, відповідно до вимог ст.39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Крім того, така інформація жодним чином не стосується порушення честі позивача. Також, на думку позивача відповідач при складенні Висновку звинуватив її у вчиненні психологічного та фізичного насильства стосовно дитини, однак такий висновок позивач зробила вириваючи одну фразу із контексту Висновку, з його змісту вбачається що йдеться про те, що у даному випадку лише вбачаються ознаки психологічного та фізичного насильства. Крім того, констатацію цього відповідачем зроблено не голослівно, а спираючись на низку письмових доказів, зокрема і на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.04.2020 у справі №389/751/20, яке на час складання Висновку підлягало негайному виконанню, скасоване не було. Цим рішенням встановлено, що діями матері [PERSON] вчинено домашнє насильство стосовно дитини [PERSON] у формах психологічного та фізичного насильства, тому судом видано обмежувальний припис стосовно неї на строк 5 місяців. Крім того посилання позивача на те, що у Висновку зазначено про порушення кримінального провадження №1202012020000347 «у зв`язку з викраденням» є перекручуванням та спотворенням з її боку змісту Висновку, оскільки у ньому використовується словосполучення «у зв`язку з викладеним», а не «у зв`язку з викраденням». У Висновку не йдеться про вчинення протиправних дій позивачем, у тому числі з посиланням на цей витяг, у ньому лише констатовано факт про порушення вказаного кримінального провадження, який встановлено на підставі відповідного витягу з ЄРДР, про який йдеться. Також є безпідставним, що позивач вбачає порушення своєї честі внаслідок зазначення у Висновку про визнання 17.03.2020 її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-50 КУпАП, оскільки у ньому не вказується інформація, що постанова Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17.03.2020 у справі №404/362/20 набрала законної сили, у Висновку було констатовано відповідний факт з посиланням на конкретний документ, який на той час мав місце. Апеляційну скаргу на вказану постанову позивач подавала до суду, а не відповідачу. До того ж, постанова Кропивницького апеляційного суду про скасування постанова Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17.03.2020, на яку посилається позивач, у цій справі прийнята лише 04.06.2020, тобто значно пізніше дати складання Висновку (25.05.2020). Крім того, на думку позивача у зазначеному Висновку містяться посилання на домисли та наклеп, висловлені [PERSON] , які є недостовірною та неправдивою інформацією. Заперечуючи викладене позивач посилається виключно на свої пояснення, про які йдеться у постанові Кропивницького апеляційного суду від 04.06.2020 у справі №404/362/20. Разом з тим, Кропивницьким апеляційним судом не встановлено обставину (у зв`язку з чим відсутня відповідна підстава звільнена від доказування), яка б спростовувала факт утримання матір`ю у зачиненій машині близько 12 год. дитину [PERSON] , а лише звертається увага на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання позивача. Тобто, у цьому випадку не йдеться про те, що окреслені показання позивача є правдивими (суд не надавав їм оцінку, що підтверджується змістом окресленого абзацу постанови), судом апеляційної інстанції констатується факт їх наявності і не взяття останніх до уваги судом першої інстанції. За таких обставин позивач безпідставно вважає, що її показання є переконливішими від відповідних показань Третьої особи - [PERSON] . До того ж, як вбачається зі змісту позову проміжок часу перебування позивача разом із сином в автомобілі за означених обставин позивач не оспорює. Таким чином, Висновок жодним чином не порушує право позивача на повагу до її гідності, а відтак підстави для відкликання Висновку відсутні. Жодних доказів, які б спростовували викладене, у тому числі підтверджували завдання позивачу моральної шкоди у даному випадку, позивачем не надано. Третьою особою [PERSON] надано суду письмові пояснення щодо позову, згідно з якими просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю, посилаючись на те, що позивачем не вказується, у який спосіб поширена інформація, яку вона вважає недостовірною, зі змісту процитованого нею тексту Висновку встановити кому повідомлялася інформація, яка на думку позивача є недостовірною, а також коли, у який спосіб встановити неможливо. Таким чином позивач не тільки не довела факт поширення інформації, а і не вказала кому, коли у який спосіб, у даному випадку відповідачем, повідомлялася така інформація. Чотири претензії позивача до інформації, викладеної у Висновку, стосуються не тільки позивача, а також третьої особи [PERSON] безпосередньо. Разом з цим, повідомлення оспорюваної інформації особі, якої вона стосується, не може визнаватися її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Доказів того, що відповідач не вжив достатніх заходів конфіденційності позивачем не надано. При цьому, позивач через своїх уповноважених представників сама поширює таку інформацію. Так, представник позивача шляхом подання клопотання про долучення доказів від 10.06.2020 передала у справу №752/1286/20, яка на той час слухалася Голосіївським районним судом м.Києва, оспорюваний на даний час позивачем Висновок як доказ у справі. Серед учасників цієї справи: Голосіївська районна у м.Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації, Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького, представники Твердохліб О.В. адвокати Ульянов О.В., Лепіхіна О.П., Гайдай Р.П., а також [PERSON] , його представники адвокати Каменська Н.П., Уманець С.Г. Разом з цим, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Крім того, припущення позивача про те, що інформація, до якої у неї є претензії, може створити для неї негативні наслідки, відсутність конкретних посилань на факти розповсюдження відповідачем такої інформації, а також не надання нею доказів наявності вини відповідача та приниження позитивної соціальної оцінки позивача в очах оточуючих, свідчить про відсутність підстав вважати, що позивачу завдано моральну шкоду. Позивач та її представник в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові та наданих письмових поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю з підстав, викладених у письмових поясненнях. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях по суті справи. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, її представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку Судом встановлено, що 25.05.2020 Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області як органом опіки та піклування [PERSON] надано висновок №01-39/11/1, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . В абзаці 13 вказаного висновку зазначено: «Разом з тим, під час складання даного акту встановлено, що в діях матері [PERSON] вбачаються ознаки психологічного та фізичного насильства стосовно дитини [PERSON] , що підтверджується низькою доказів». В абзаці 24 вказаного висновку зазначено: «Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради м.Кропивницького складено протокол про скоєння [PERSON] правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-50 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Кіровського районного суду м. Кропивницького від 17 березня 2020 р. у справі №404/362/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні цього адміністративного правопорушення». В абзаці 25 вказаного висновку зазначено: «Під час співбесіди з батьком [PERSON] з`ясовано, що дитина утримувалася з матір`ю у зачиненій машині близько 12 год. (з 12 год. 15 січня 2020 р. до 2 год. ночі 16 січня 2020 р.). В абзаці 29 вказаного висновку зазначено: «Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2020 р. у справі №389/751/20 встановлено, що діями [PERSON] вчинено домашнє насильство стосовно [PERSON] , у формах психологічного та фізичного насильства». \~ \~ \~ \~Позивач вважає, що вищевикладена відповідачем у висновку інформація, яка в подальшому розповсюджена [PERSON] є негативною, оскільки у ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства України, неетичної поведінки стосовно малолітнього сина, а отже поширення такої інформації порушує право позивача на повагу до її гідності та честі. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і\~безпека визнаються\~найвищою соціальною\~цінністю. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Отже, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Пунктом 72 вищевказаного Порядку визначено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини наступні документи: заяву; копію паспорта; довідку з місця реєстрації (проживання); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності); копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця навчання, виховання дитини; довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за встановленою формою, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з одним з батьків\~ є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Судом встановлено, що у абзацах 24 та 29 висновку відповідача відтворено інформацію щодо позивача, яка була встановлена рішеннями суду. Станом на 25.05.2020, тобто на час видачі висновку вказані судові рішення не були скасовані апеляційною інстанцією, що не заперечувалося у судовому засіданні сторонами. Таким чином, відповідач не є автором вищевказаної інформації та здійснив у висновку лише відтворення оспорюваної інформації. Крім того, у абзацах 13 та 25 вказаного висновку відповідачем надано оціночні судження на підставі досліджених під час розгляду заяви [PERSON] матеріалів. Позивач при цьому двічі запрошувалася на засідання служби у справах дітей для вирішення питання про визначення місця проживання дитини [PERSON] , проте на засідання не з`явилася. Зазначена у висновку інформація є відображенням оціночних суджень органу опіки та піклування щодо виконання обома батьками [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Зазначена інформація не може тлумачитися як така, що містить фактичні дані, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Водночас при\~дослідженні змісту\~висновку інформації,\~яка б\~не відповідала\~дійсності,\~була викладена\~неправдиво чи\~принижувала честь, гідність позивача, судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що поширена інформація є оціночним судженням, а відтак вона не може бути визнана недостовірною та відповідно віднесена до такої, розповсюдження якої підлягає захисту в порядку, встановленому чинним законодавством. При цьому заслуговують на увагу суду доводи представника третьої особи про те, що позивач через свого представника особисто поширювала оспорюваний висновок органу опіки і піклування як додаток до позовної заяви, адресованої Голосіївському районному суду м. Києва. Згідно зі статтею 277 ЦК України та виходячи з процесуального обов`язку кожної із сторін довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачем недостовірної інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права Отже, беручи до уваги, що позивачем не доведено факт поширення відповідачем інформації, зазначеної у висновку, як і того факту, що вона є недостовірною і такою, що порушує його особисті немайнові права, принижує честь та гідність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, визнання інформації\~недостовірною,\~спростування недостовірної\~інформації не знайшли свого підтвердження, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed