Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Полтавської державної районної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-402, являється одноособовим власником 1/5 частини житлового будинку № 7 по вул. Харківській в с. Копили Полтавського району та області. ЇЇ син, [PERSON], 28.02.2007 року уклав шлюб з [PERSON] в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. У звязку з укладенням сином шлюбу, за її згоди були прописані (зареєстровані) в 1/5 частині будинку його жінка [PERSON], їхня спільна дочка [PERSON], та син дружини від першого шлюбу [PERSON]. Однак сімейне життя не склалося та дружина сина подала в суд на розлучення. 15 липня 2014 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 545/1670/14-ц шлюб між [PERSON] А.1. та [PERSON] був розірваний. За власним бажанням [PERSON] (після іншого шлюбу Богданова) [PERSON] та малолітня [PERSON] виписалися, тобто знялися з реєстрації з житлового будинку ще 07.04.2016 року. Однак мати не виписала і свого сина від першого шлюбу з житлового будинку [PERSON], коли йому на 07.06.2016 року було 16 років, тобто неповнолітнього. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У звязку з тим, що [PERSON] не являється рідним сином її сину [PERSON], відповідач повинен був знятися з реєстрації та переїхати з рідною матір'ю в інше визначене нею місце проживання. На разі відповідач являється повнолітнім. Рідних звязків із позивачем, з її сином відповідач не має. Відповідач тривалий термін не проживає в будинку, що підтверджується актом обстеження складений сільською радою як в 2015 році, так і в 2018 році, а тому права на законне користування майном в нього відсутнє. Його реєстрації перешкоджає позивачу спокійно розпоряджатися майном, отримувати субсидію та сплачувати менші платежі. З огляду на вищезазначене, відповідач по справі був зареєстрований як член сімї не власника будинку, а користувача. На разі шлюб розірваний. Відповідач не являється членом сімї, він є повнолітнім, тривалий час не проживає у будинку, а лише там зареєстрований, чим перешкоджає позивачу вільно володіти користуватися та розпоряджатися майном. У звязку з тим, що добровільно зняти з реєстрації відповідача позивач не може, вимушена звернутися до суду за захистом шляхом визнання особи що втратило право користування майно та зняття його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі зазначила, що також було рішення Полтавського районного суду про примусове вселення відповідача до вказаного будинку і вона його виконала і надала відповідачу житло для проживання однак останній там не проживає а використовує квартиру час від часу лише для влаштування там вечірок та не платить комунальні послуги. В подальшому позивачка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала його задовольнити. Одночасно долучила до справи акт державного виконавця про те, що виконавцем встановлено , що позивачкою в березні 2018 року виконано рішення суду та надано для проживання відповідачу 1/5 частини житлового будинку № 7 по вул. Харківській, в с.Копили, Полтавського району. Про даний факт виконавцем було складено відповідний акт. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову вказавши , що за місцем своєї реєстрації в с.Копили, Полтавського району він буде проживати і , що позивачка не може йому це заборонити. В подальшому в судові засідання призначені на 21.11.2018 року та 05.12.2018 року не зявлявся будучи належним чином повідомленим про судові засідання про що маються докази в матеріалах справи. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності позивача , який надав відповідну заяву про розгляд справи у його відсутність, та за відсутності відповідача по наявним матеріалам справи доказам та поясненням сторін наданих в судовому засіданні. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Полтавської державної районної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-402, являється одноособовим власником 1/5 частини житлового будинку № 7 по вул. Харківській в с. Копили Полтавського району. Син позивачки- Шашко [PERSON] 28.02.2007 року уклав шлюб з [PERSON] в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. У звязку з укладенням [PERSON] шлюбу, за згоди позивачки були прописані (зареєстровані) в 1/5 частині житлового будинку № 7 по вул. Харківській в с. Копили Полтавського району його жінка [PERSON], їхня спільна дочка [PERSON], та син дружини від першого шлюбу [PERSON]. 15 липня 2014 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 545/1670/14-ц шлюб між [PERSON] А.1. та [PERSON] був розірваний. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12.01.2015 року по справі №545/3486/14-ц за позовом \~[PERSON] до [PERSON], [PERSON] , яка діє у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом\~ [PERSON] , яка діє у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] , яка діє у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON], яка діє у своїх та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення задоволено повністю. \~ \~ \~ \~Вселено [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до квартири будинку №7 по вул.. Харківській у с. Копили Полтавського району та області. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2015 року рішення Полтавського районного суду від 12.01.2015 року змінено та вселено [PERSON], [PERSON], [PERSON]»ю Євгенівну до в 1/5 частини житлового будинку № 7 по вул. Харківській в с. Копили, Полтавського району. За власним бажанням [PERSON] (після іншого шлюбу Богданова) [PERSON] та малолітня [PERSON] виписалися, тобто знялися з реєстрації з житлового будинку 07.04.2016 року. Однак [PERSON] не виписала з житлового будинку свого сина від першого шлюбу- Борошного Владіслава Руслановича відповідача в даній справі, коли йому на 07.04.2016 року було 16 років, тобто неповнолітнього. На даний час відповідач є повнолітнім. Рідних звязків із позивачем чи з її сином відповідач не має. Відповідач тривалий термін не проживає в будинку, що підтверджується актом обстеження складений сільською радою 15.05.2018 році, а тому права на законне користування майном в нього відсутнє. Зокрема в акті зазначено , що встановлена та обставина, що [PERSON] не проживає в 1/5 частини житлового будинку № 7 по вул. Харківській в с.Копили, Полтавського району з 2014 року та там відсутні його особисті речі. Реєстрація відповідача в належному позивачу будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися власним майном, отримувати субсидію та сплачувати менші платежі. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації в будинку належному позивачу. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 283 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися свої житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405; ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку і (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім і власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України право на житлове приміщення за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача зберігається протягом шести місяців. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є: право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач у будинку належному позивачу не проживає понад шість місців, не сплачуює плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а отже вважається таким, що втратив право користування будинком. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: approved