Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 31.05.2007 року між нею та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено Договір кредиту № 028/25-198, згідно умов якого банк зобов'язався видати їй кредитні кошти в сумі 100 000,00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 13,00 % річних на строк до 31.05.2017 року. В забезпечення виконання укладено Іпотечний договір № 028/15-269, згідно якого в іпотеку була передана квартира [ADDRESS]. У зв'язку невиконанням нею зобов'язань за кредитним договором 03.06.2013 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П. вчинив виконавчий напис, яким звернув стягнення на вказану квартиру. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений за відсутності доказів безспірності заборгованості. Згідно норм законодавства, для вчинення виконавчого напису нотаріусу кредитором мають бути надані підтверджені належними та допустимими доказами відомості, що у боржника за кредитним зобов'язанням існує прострочення зобов'язання. Так, кредитором не було надано жодного бухгалтерського документу про надання коштів, про сплачені кошти. Крім того, з розрахунку боргу не вбачається коли виникла заборгованість, що унеможливило перевірку нотаріусом дотримання строків позовної давності. Виконавчий напис вчинено через рік після подання заяви кредитором - 10.01.2012 року, тоді як цей рік нею сплачувалися кошти, що свідчить про невідповідність суми бору. Окрім того, у виконавчому написі вказано період, за який виник борг - з 04.03.2011 року по 04.01.2012 року, тоді як звернуто стягнення на всю суму боргу за кредитом, в тому числі і щодо платежів, строк виконання яких не наступив. Вимога банком їй не направлялася. Крім того, вона змінила адресу поважання, і банку про це було відомо, оскільки між нею та банком уклався інший договір. Про наявність спірного виконавчого напису дізналася 18.01.2017 року шляхом отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 30.01.2017 року вона звернувся до нотаріуса із запитом, на який отримала копію виконавчого напису та копії документів, на підстав яких вчинено напис. До 18.01.2017 року про посвідчення виконавчого напису їй не було відомо, оскільки ні кредитор, ні приватний нотаріус її не повідомляли про його вчинення. Не отримувала повідомлень і з виконавчої служби. Крім того, в січні 2016 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості, однак ні при подачі позову, ні в суді, представник банку не повідомляв про вчинення виконавчого напису. У зв'язку з чим просила визначити поважними причини пропуску строку та поновити строк. В судовому засіданні позивач та її представник обставини викладені в позовній заяві, заяву про уточнення підстав позовних вимог, додаткові пояснення, відповідь на заперечення, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Додатково зазначили, що вимогу банку не отримували, так як за тією адресою не проживає, і банку це було відомо, що підтверджується позовом, який був поданий банком в січні 2016 року та договором від 18.01.2010 року. Крім того, висновком експерта встановлено, що заборгованість до 2014 року відсутня, навіть наявна переплата. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у запереченнях, додаткових поясненнях. Заявив і про застосування строку позовної давності. В судове засідання третя особа не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи сповіщалася згідно норм процесуального законодавства. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В суді встановлено, що 03.06.2013 року до приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. звернувся представник ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою від 10.01.2012 року про вчинення виконавчого напису по кредитному договору № 028/25-198 про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 028/15-269 від 31.05.2007 року - квартиру [ADDRESS]. У заяві зазначено, що станом на 04.01.2012 року позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, заборгованість складає 687 573,41 грн., в тому числі: сума боргу за кредитом - 82 933,64 доларів США (еквівалент 662 623,20 грн.), сума боргу за відсотками - 961,69 доларів США (еквівалент 7 683,71 грн.), пеня не несвоєчасне повернення кредиту - 51,65 доларів США (еквівалент 412,68 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 111,87 доларів США (еквівалент 893,82 грн.), штрафи - 2 000,00 доларів США (еквівалент 15 960,00 грн.). До заяви надано копію кредитного договору, копію договору іпотеки, розрахунок пені і штрафу, зведена таблиця боргу, ідентифікуючі дані на позичальника, копію вимоги та конверт, банківські документи, та документи на підтвердження повноважень представника. 03.06.2013 року приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. на підставі наданих документів вчинив виконавчий напис № 4606 на звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. За рахунок виручених коштів задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 86 058,64 доларів США, еквівалент 687 573,41 грн., в тому числі: сума боргу за кредитом - 82 933,64 доларів США (еквівалент 662 623,20 грн.), сума боргу за відсотками - 961,69 доларів США (еквівалент 7 683,71 грн.), пеня не несвоєчасне повернення кредиту - 51,65 доларів США (еквівалент 412,68 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 111,87 доларів США (еквівалент 893,82 грн.), штрафи - 2 000,00 доларів США (еквівалент 15 960,00 грн.). Крім того, стягнуто 6 875,73 грн. за вчинення витрат на вчинення виконавчого напису. Згідно із частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно із ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно із ст. 88 Закону України «Про нотаріат» підставою, за яких виконавчий напис видається - є безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до пункту 3 «Умови вчинення виконавчого напису» Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 (пункт 3.2). Відповідно до пункту 3.5 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 викладено наступний правовий висновок: З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. По даній справі позивач заперечує наявність боргу взагалі на момент вчення виконавчого напису, так як нею вносилися кошти на погашення кредиту. В суді було встановлено, що 21.06.2017 року у справі № 755/1957/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсним, постановлено рішення, який у задоволенні основного та зустрічного позову відмовлено. Рішення набуло законної сили 25.01.2018 року. В процесі розгляду даної справи судом було встановлено, що [PERSON] за кредитним договором було сплачено 25 027,10 доларів США по тілу кредиту та 81 200,89 доларів США - відсотки за його користування, а всього 106 227,99 доларів США. Згідно наданих суду виписок по особовому рахунку № 2208202879973, № 22093000003554 та № 37398051000092 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 028/25-198 від 31.05.2007 року позивач сплатила та зараховано 117 020,55 доларів США. Згідно заяви на переказ готівки позивачем сплачено на виконання умов договору №028/25-198 від 31.05.2007 року 153 070 ,29 доларів США. Пояснити підстави невідповідності зарахованих в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сум, представник банку не зміг. У зв'язку з не доведенням суду наявності у [PERSON] заборгованості по кредитному договору, банку було відмовлено у стягненні боргу. Крім того, позивачем до матеріалі вданої справи були надані копії документі на підтвердження виконання нею зобов'язання і на момент складання заяви про вчинення виконавчого напису, і на момент його вчинення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною. Викладене вище дає підстави суду дійти висновку про наявності спору щодо суми боргу, та його наявності взагалі на момент вчинення виконавчого напису. З приводу строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом суд дійшов наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. По даній справі позивач посилається на те, що про вчинення виконавчого напису дізналася лише 18.01.2017 року шляхом отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 30.01.2017 року вона звернувся до нотаріуса із запитом, на який отримала копію виконавчого напису та копії документів, на підстав яких вчинено напис. До 18.01.2017 року про посвідчення виконавчого напису їй не було відомо, оскільки ні кредитор, ні приватний нотаріус її не повідомляли про його вчинення. Не отримувала повідомлень і з виконавчої служби. Крім того, в січні 2016 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості, однак ні при подачі позову, ні в суді, представник банку не повідомляв про вчинення виконавчого напису. У зв'язку з чим просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк. Просила врахувати і те, що вимога банку про погашення боргу, була їй направлена по адресі, де вона не проживає, тоді як про зміну адресу банку було відомо, так як в 2010 році укладався інший договір, де вона повідомляла про нове місце проживання. Суд погоджується з доводами позивача та вважає за можливе поновити строк звернення до суду враховуючи надані докази, та те, що сторона відповідача доказів на спростування доводів позивача, суду не надала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved