Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сім'я носить формальний характер, причинами розпаду сім'ї позивач вважає той факт, що сторони є різними за характером людьми, у сторін відсутнє взаєморозуміння та довіра. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Позивач надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути позов за її відсутності. Відповідач надав суду заяву про те, що він не заперечує проти задоволення вимог цього позову, просить розглядати справу в суді за місцем постійного проживання позивача на території України. Вказану заяву посвідчено нотаріусом міста Томська Російської Федерації Ісаковою С.В. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову з огляду на таке. Судом встановлено, що громадяни Російської Федерації [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 вересня 2003 року в Управленні ЗАЦС адміністрації міста Сургута Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, Росія, мовою оригіналу документу - «Управлении ЗАГСа администрации города Сургута Ханты-Мансийского автономного округа Тюменской области, Россия», про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №2128. У цьому шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Щодо підсудності спору судові України. Згідно з тимчасовими посвідками на постійне проживання на території України учасники спору зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос), що ратифіковано із застереженнями Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року, якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства. До членів-учасників вказаного договору належать, зокрема, Україна й Російська Федерація. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» Україна бере на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів. За правилом ст. 21 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос) суди Договірних Сторін можуть розглядати справи й в інших випадках, якщо мається письмова угода сторін про передачу спору цим судам. Згідно з правилом стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За правилом частини 1 статті 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Враховуючи, що відповідач має посвідку на постійне проживання в Україні, має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS], що збігається із зареєстрованим місцем проживання позивача в Україні, суд дійшов висновку, що державою, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, є Україна. При цьому суд має врахувати, що зі змісту поданих сторонами документів слідує наявність між ними угоди про передачу цього спору на вирішення суду України. Щодо фактичних обставин справи. Судом встановлено, що сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони є різними за характером людьми, у сторін відсутнє взаєморозуміння та довіра. Вжиті сторонами спроби до примирення виявилися безрезультатними, що не призвело до відновлення сім'ї. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу протирічитиме інтересам чоловіка та дружини. Оригінал свідоцтва про укладення шлюбу сторін підлягає зберіганню в матеріалах цієї цивільної справи, з огляду на що підлягає вилученню. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved