Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить припинити право користування квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2016 року №420. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2020 р. шлюб був розірваний, а з червня місяця 2019 року позивач і відповідач не проживають разом, відповідач не з`являється в квартирі, його речей немає, вони не пов`язані спільним побутом та та є фактично чужими людьми. На підставі цього, позивач звернулася до суду та просить припинити право власності користування квартирою для [PERSON] , зобов`язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію зняти з реєстрації Козловського О.А. з місця проживання у спірній житловій квартирі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність та прохання позов задовольнити, також до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли пояснення, в яких зазначено про розгляд справи у відсутність їх представника та заперечення щодо вимоги про зобов`язання третьої особи зняти з реєстрації відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення представляє собою однокімнатну квартиру загальною площею 33,7 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу №420 від 02.06.2016 р. квартира належить на праві власності позивачу [PERSON] . 11.05.2018 р. позивачка та відповідач уклали шлюб та відповідача було зареєстровано в належній позивачці квартирі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано . Як зазначає позивачка, відповідач після розірвання шлюбу в належній йому на праві власності квартирі не проживає, не пов`язаний з нею спільним побутом, не є її членом сім`ї, однак до цього часу не знявся з реєстрації, чим йому, як власнику, чинить перешкоди в користуванні власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачкою після розірвання шлюбу не пов`язаний, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою в спірній квартирі не проживає, не пов`язаний з позивачем спільним побутом, не цікавиться квартирою, а тому він втратив право користування нею. Щодо вимоги позивачки про зобов`язання третьої особи зняти з реєстрації місця проживання відповідача, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Проте, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 3 Правил реєстрації місця проживання реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради або сільським головою. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 8 Правил реєстрації місця проживання з питань «прописки» необхідно звертатися до органу реєстрації безпосередньо (тобто до відповідного органу місцевого самоврядування) або до центру надання адміністративних послуг (у випадку, якщо такий центр створено і він надає цю послугу у вашій територіально-адміністративній одиниці). Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вищевикладеного не підлягає задоволенню вимога позивачки щодо зобов`язання зняття з реєстраційного обліку відповідача, за вказаною вище адресою, так як суд не вправі поширювати на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обов`язок виконання рішення, суд звертає увагу, що, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду і лише у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації, а спір з цього приводу між сторонами не виник. В подальшому в разі відмови у знятті з реєстрації в зазначеному будинку відповідача на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. При зверненні до суду позивачем не ставилася вимога щодо стягнення судового збору з відповідача, тому судовий збір з відповідача не підлягає стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: partial