Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 01.12.2013 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 0,1030 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3220486501:03:005:0032, яка знаходиться по вулиці Привокзальній,46 в селі Сухоліси Білоцерківського району, позивач звернулася в установлений строк до нотаріальної контори, але нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки спадкодавець не зареєстрував за життя державний акт про право власності на вказану земельну ділянку. Позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1030 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3220486501:03:005:0032, яка знаходиться по вулиці Привокзальній,46 в селі Сухоліси Білоцерківського району, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 01.12.2013 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Сухоліської сільської ради Білоцерківського району. Представник 3-ї особи - управління Держземагенства в Білоцерківському районі Київської області в судове засідання також не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. За ухвалою суду від 17.07.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON], яка до суду не зявилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 01.12.2013 року помер [PERSON], батько позивачки [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про його смерть, про народження позивачки та копією її паспорта з відміткою про реєстрацію шлюбу 11.06.1988 року з [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 23/2014 після смерті [PERSON], копію якої надано на запит суду, вбачається, що померлий залишив заповіт на земельну ділянку площею 3,2699 га, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220486500:01:014:0032, що розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, на імя [PERSON], що слідує з копії заповіту від 23.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1035. Спадкодавець також залишив заповіт на земельну ділянку площею 3,2700 га, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220486500:01:014:0024, що розташована на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, на імя [PERSON], що слідує з копії заповіту від 23.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1036. Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняли [PERSON] та [PERSON], подавши заяви про прийняття спадщини в установлений строк до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу [PERSON] Одночасно [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька як спадкоємець першої черги згідно положень ст..1261 ЦК України. [PERSON] заявою від 28.05.2014 року відмовилася від належної їй частини спадщини за законом після смерті батька на користь [PERSON] Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1030 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 3220486501:03:005:0032, що розташована по вулиці Привокзальній,46 в селі Сухоліси Білоцерківського району, в звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку не зареєстрований в управлінні Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області, що стверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу [PERSON] від 01.04.2015 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1021 /зі змінами/ затверджено Порядок ведення Поземельної книги, згідно з п. 13-1 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Дана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, якою затверджено Порядок ведення державного земельного кадастру. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/. В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено в судовому засіданні, в 2004 році КДП «Київгеоінформатика» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки 39 громадян с. Сухоліси на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, в т.ч. [PERSON] за адресою: вулиця Привокзальна,46 с. Сухоліси, земельна ділянка під обслуговування будівель загальною площею 0,103 га, що стверджується копією цієї технічної документації. А рішенням 11 сесії 24 скликання Сухоліської сільської ради Білоцерківського району від 28.05.2004 року № 11-95 було затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам; передано громадянам , в т.ч. і [PERSON], земельні ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства /згідно додатку/; вирішено видати державні акти громадянам у відповідності з додатком та зареєструвати їх у книзі записів, що слідує з копії цього рішення. З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного вище рішення Сухоліської сільської ради на імя [PERSON] було виготовлено державний акт серії ЯБ № 526034 на право власності на земельну ділянку площею 0,1030 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в селі Сухоліси по вулиці Привокзальній,46, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3220486501:03:005:0032, але цей державний акт не було зареєстровано за життя спадкодавця у визначеному законом порядку. В технічній документації із землеустрою, на яку вказано вище, зазначено, що цю документацію виготовлено на підставі Декрету КМ України № 15-92 від 26.12.1992 року. На підставі п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» /втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V/, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, оскільки за життя спадкодавця було прийнято відповідне рішення органом місцевого самоврядування про передачу вказаної земельної ділянки у приватну власність відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року, то до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на землю. Але на даний час, як вказано вище, правовстановлюючим документом про право власності на нерухоме майно, в т. ч. і земельні ділянки є свідоцтво про право власності, видане територіальним органом реєстраційної служби, а не державний акт про право власності на земельну ділянку. Позивач на даний час позбавлена можливості оформити спадщину на вказану земельну ділянку, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А тому проаналізувавши всі докази, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за спадкоємцем першої черги за законом, право власності на земельну ділянку по вулиці Привокзальній,46 в селі Сухоліси з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Outcome: approved