Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Зі змісту позову позивач зазначила, що вона з квітня 2016 року по 07.05.2019 проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та від сумісного проживання з останнім [INFO] народила [PERSON] . В актовому записі про народження дитини відомості про батька внесено у порядку, визначеному ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] бажає щоб відповідач був визнаний батьком її дитини. Крім того, бажає щоб [PERSON] приймав участь в утриманні її сина, а тому порушує питання про стягнення з нього аліментів. Також у зв`язку із народженням дитини позивач не має змоги працювати. Відповідач в добровільному порядку допомоги на особисте утримання позивача не надає, що спонукало [PERSON] звернутися до суду з позовом про стягнення коштів на її утримання. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилась надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися надали до суду заяви, в яких просили справу слухати в їх відсутність, позов не визнають. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що згідно позовної заяви сторони зустрічалися і проживали без реєстрації шлюбу з квітня 2016 року та від сумісного проживання позивач народила сина [PERSON] , [INFO] . Проте [PERSON] 11.11.2015 був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину, а звільнений ( демобілізований) в запас 27.04.2017. Отже спільне проживання позивача з відповідачем з квітня 2016 року не можливе. Під час строкової служби в них відбулося знайомство по телефону і відбувалося періодичне спілкування в телефонному режимі. Після звільнення відповідача в запас у квітні 2017 року [PERSON] познайомився з позивачем в травні 2017 року і тоді між ними мали місце одноразові сексуальні відносини, після чого вони майже не спілкувалися. В червні 2017 року позивач повідомила відповідача шляхом смс-повідомлення, що вагітна. Про народження дитини також відповідача було повідомлено шляхом смс-повідомлення. Шляхом підрахунку зачаття дитини відбулося в березні 2017 року, коли відповідач проходив строкову службу у військовій частині. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Добровеличківський районний відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро) в судове засідання явку свого представника не забезпечили, надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, щодо позову не заперечують. Дослідивши заяви по суті спору, письмові докази, заслухавши усні пояснення сторін, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з`ясовано, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач [PERSON] , [INFO] , народила дитину сина [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Запис про батька дитини здійснено відповідно до ч.1 ст.135\~СК України (за вказівкою матері), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.2017 (а.с.7) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135\~Сімейного кодексу\~України № 00019306668 від 28.12.2017 (а.с.8). Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Отже, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним. Відповідно до ч.1ст.126 Сімейного кодексу\~України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу . Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК) . Відповідно до п.9 Постанови рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до висновку судової експертизи №107 від 13.06.2019 молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , [INFO] .(а.с.69). Приймаючи до уваги обґрунтування позовних вимог та відзиву відповідача на позовну заяву, наявність результатів ДНК аналізу, суд вважає що позовні вимоги\~\~про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed