Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Лозівського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що вона з 1983 року перебувала в фактично-шлюбних відносинах з [PERSON]. Зазначила, що з 1983 року вони піклувалися один про одного, вели спільний бюджет, проживали разом та піклувалися про дітей, тобто проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. В звязку з чим просить встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. Крім цього просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 5,43 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території [PERSON] сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162 від 23 березня 2000 року. 23 грудня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. Крім цього просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 5,43 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території [PERSON] сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162 від 23 березня 2000 року. 18 лютого 2016 року позивач знов уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. 03 березня 2016 року позивач в черговий раз уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], починаючи з 1983 року по листопад 2005 року. Крім цього просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), площею 5,43 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території [PERSON] сільської ради Лозівського району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162 від 23 березня 2000 року. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути дану справу за її відсутності, на задоволенні уточнених вимог наполягала в повному обсязі та просила ухвалити рішення на підставі наданих письмових доказів по справі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Лозівського району, Харківської області в судове засідання не зявився, але надав суду телефонограму в якій просив розглянути справу без участі представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що починаючи з 1983 року [PERSON] разом з [PERSON] знаходилась в фактично-шлюбних відносинах. Вони спільно проживали однією сімєю, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного, разом володіли та користувалися спільним майном, зі взаємної згоди і спрямованості їх волі на створення сімї та набуття прав і обовязків членів сімї. З 2004 року [PERSON] періодично виїздив до м. Москви на заробітки з метою працевлаштування. В червні 2005 року [PERSON] поїхав на заробітки, місце його перебування до теперішнього часу не відомо. Згідно довідки № 736 від 06.11.2015 року, виданої [PERSON] сільською радою Лозівського району Харківської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], б. 68. Якби [PERSON] був живий, обовязково б повідомив про себе. Позивач зверталася до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області із заявою про розшук чоловіка [PERSON], але згідно розшукових заходів місце його проживання чи перебування не встановлено. [PERSON] належить земельна частка (пай) розміром 5,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 23 березня 2000 року. На даний час позивач має намір успадкувати вказану земельну ділянку, яка належить на праві власності її чоловіку [PERSON]. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається той факт, що дійсно позивач проживала разом з [PERSON] однією сімєю з 1983 року по листопад 2005 року, тобто понад пять років, вони піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, разом вели спільне господарство, купляли предмети побуту, домашнього вжитку, підтримували будинок в належному стані. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За сімейним кодексом України сімя може виникнути із інших підстав, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 7 СК України вказує на те, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між її учасниками. Конституційне права на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Відповідно до ст. 10 СК України суд може застосувати аналогію закону та аналогію права в тому разі, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини. В силу того, що Сімейний кодекс України відповідно до ч. 2, регулює сімейні відносини обмеженого кругу осіб та в звязку з відсутністю письмового договору, суд застосовує аналогію закону Сімейного кодексу України. Умовою дійсності сімї є наявність взаємної згоди осіб, які створюють сімю та щоб воля цих осіб була спрямована на створення сімї. Цей факт позивачем доведений, наданими письмовими доказами по справі. Судом встановлено, що позивач була вимушена звернутися до суду, оскільки встановлення факту її проживання однією сімєю з [PERSON] необхідно їй для вирішення питань щодо спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення уточненого позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю в період з 1983 року по листопад 2005 року, що передбачено ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON], [INFO] є цивільним чоловіком позивача [PERSON]. Позивач знаходилася в фактично-шлюбних відносинах з [PERSON] з 1983 року, вони разом мешкали за однією адресою. В червні 2005 року [PERSON] поїхав до м. Москви на заробітки, але з того часу більш додому не повернувся. Позивач з того часу приймала ряд розшукових заходів, але місцезнаходження [PERSON] до теперішнього часу не встановлено. 10 березня 2016 року [PERSON], [INFO] був оголошений померлим на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Рішення набрало законної сили 21 березня 2016 року. Згідно з ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, після смерті [PERSON], який оголошений померлим на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.03.2016 року, відкрилась спадщина на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, та яка знаходиться у с. Яковлівка, Лозівського району, Харківської області, розміром 5,43 умовних кадастрових гектарів, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0267162, виданого на підставі рішення Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 353 від 06.06.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Ілліча за № 2552 від 23 березня 2000 року. Спадкоємцем майна померлого є позивач по справі. Інших спадкоємців першої черги не має ні по закону ні по заповіту. На даний час оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) від 23 березня 2000 року, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області втрачений, що підтверджується розміщенням оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Голос Лозівщини» за № 142 (15402) від 15.12.2015 року. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, оскільки вони були втрачені, вона не має можливості отримати копію даного сертифікату. Позивач зверталася до Лозівської районної державної адміністрації Харківської області з заявою про видачу дублікату сертифікату, але їй в цьому було відмовлено та зазначено, що законодавством не визначений порядок видачі дубліката сертифіката взамін втраченого. Також розяснено, що сертифікати виготовляються в одному примірнику і передавалися особисто кожному власнику відповідно до списку громадян, який додавався до державного акту на право колективної власності. При цьому невелика кількість бланків сертифікатів, яка передбачалася на заміну зіпсованих зберігались в Головному управлінні Держкомзему у Харківській області та їх кількість вже використана повністю. В звязку з чим видати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) не має можливості. Як вбачається з матеріалів справи оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку був втрачений, а дублікат могла отримати лише померла мати на своє імя, оскільки згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] оголошений померлим. Отже, позивач по справі не має можливості отримати дублікат сертифікату на право власності на земельну частку (пай), і відповідно отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадок, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про це відмову. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] фактично спадок прийняла, заяву про відмову не писала, тому за нею необхідно визнати право власності на відкрите після смерті [PERSON] майно. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт належності на праві власності спадкодавцю [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що є підставою для задоволення уточненого позову в повному обсязі відповідно до ст.ст. 1233, 1236 ЦК України. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved