Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є співвласником житлового будинку [ADDRESS] . Зазначає, що житловий будинок належить їй на праві спільної сумісної власності. Відповідач по справі є її племінником, який був зареєстрований в даному житловому приміщенні зі своїм батьком, її братом, [PERSON] . На даний час відповідач відмовляється виписувати з даного житлового приміщення, мотивуючи це тим, що йому належить частина в даному будинку як спадок. Відповідач не проживає в житловому приміщенні з 2005 року, не сплачував комунальні послуги, в утриманні житла не приймав участі, особистих речей в будинку його немає, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив, то просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Третя особа [PERSON] в суді підтримала заявлений позов. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.02.1998 року [PERSON] , [PERSON] набули у власність по 3/8 частині житлового будинку, а [PERSON] ј частину житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, 13.05.2019 року, після смерті [PERSON] , [PERSON] набула у власність згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ще на ј частину даного житлового будинку. Як зазначає позивач у позовній заяві та в судовому засіданні, то в житловому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , її племінника. Проте, відповідач з 2005 року не проживає у будинку, комунальні послуги не сплачує, не бере участі в його утриманні, особистих речей його там немає, перешкод в користуванні житлом ніхто не чинив. Відповідач в судовому засіданні не заперечував ту обставину, що в житловому будинку не проживає, йому перешкод в користуванні житлом ніхто не чинить, проте, позовні вимоги не визнає. Суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей\~317,\~319,\~391\~та\~405 ЦК України, ст.\~\~156 ЖК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку припинення з ним сімейних відносин\~або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такий правовий висновок здійснено судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2931цс16 від 15.05.2017, та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судами при ухваленні рішення. Так, за\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~ Ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. \~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~\~\~\~\~\~ Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку, тобто не використовує надане право поживання в ньому з власної волі, отже за положеннями ч. 2\~ст. 405 ЦК\~- втратив право на користування цим житлом через відсутність без поважних причин понад 1 рік. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved