Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2014 року по 01.02.2019 року у розмірі 19\~500,63 грн. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що [PERSON] \~відповідно до\~рішення Звенигородського\~районного суду\~Черкаської області\~від 05.11.2009\~року зобов`язаний\~сплачувати аліменти\~на утримання\~їх спільного\~сина [PERSON] ,\~однак починаючи\~з 01.01.2014\~року сплачував\~їх нерегулярно\~та не\~у повному\~обсязі,\~як наслідок,\~станом на\~01.02.2018\~року виникла\~заборгованість у\~розмірі 61\~880\~грн.\~30\~коп.\~Тож має\~право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня за період з 01.01.2014 року по 01.02.2019 року, який за відповідно до її розрахунків становить 19\~500,63 грн. Відповідачем з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 178 ЦПК України, подано відзив у якому він вказав, що не визнає заявлені позовні вимоги, оскільки не погоджується з доводами позивача стосовно того, що у період часу з 2014 року по 2019 рік ним умисно не сплачувались аліменти на утримання спільного сина, внаслідок чого виникла заборгованість, оскільки вказане, крім низького рівня матеріального стану, було зумовлено зміною його сімейного стану одруженням та народженням у новому шлюбі двох неповнолітніх дітей. Також вказано на недостовірність наданого позивачем розрахунку заборгованості за аліментами, складеного Дарницьким РВ ДВС в м.\~Київ ГТУЮ в м. Києві, оскільки у них не відображено кошти, які стягнуто у якості аліментних платежів із його заробітної плати під час його роботи на ТОВ «Союз-Авто», та надано уточнену інформацію щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів. Також позицію щодо невизнання позовних вимог [PERSON] мотивував тим, що всупереч рішення комісії з питань захисту прав дітей Звенигородської районної державної адміністрації від 23.02.2013 року № 2, яким йому надано право на побачення та зустрічі з сином [PERSON] у присутності матері у визначені дні, позивач умисно перешкоджала його спілкуванню з сином [PERSON] , чим позбавила можливості підтримувати нормальні стосунки між сином і батьком. Представником третьої особи, повноваження якої підтверджено довіреностями від 14.01.2019 року та 15.01.2020 року, подано до суду клопотання про розгляд даної справи за її відсутності. Ухвалою від 18.07.2019 року провадження у даній справі зупинено з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, та поновлено його ухвалою від 21.12.2019 року. Окрім вказаного, позивачем 26.06.2019 року подано заяву про зменшення розміру позовних вимог до 7\~829,61 грн. (т. 1 а.с. 90-95), а 26.12.2019 року заяву про збільшення розміру позовних вимог до 30\~732,23 грн. (т. 1 а.с. 116-126). За змістом положень п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. З огляду на вказане, враховуючи, що перше судове засідання у даній справі проведено 30.05.2019 року (т. 1, а.с. 73), суд не враховує вищевказані заяви позивача щодо зміни розміру позовних вимог, а також відзив відповідача на них. Позивач та її представник [PERSON] , повноваження якої підтверджено довіреністю від 19.12.2019 року, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Додатково вказали, що заявлені вимоги зумовлені тривалою умисною недобросовісною поведінкою відповідача щодо сплати аліментів на утримання його сина [PERSON] . Також повідомили суд, що на даний час розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] зменшено рішенням суду, однак воно ще не набрало законної сили. Крім вказаного, позивач додатково повідомила суд, що з 18.07.2014 року перебувала у шлюбі з [PERSON] в результаті чого її прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказаний шлюб розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.12.2018 року по справі №694/612/18, яке набрало законної сили, а також відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Однак на час звернення до суду з даним позовом паспорт на нове прізвище вона ще не отримала, тож зазначила своє прізвище як [PERSON] ), та надала до суду копію паспорту громадянина України у формі [NUMBER] -картки № [NUMBER] , виданого 08.07.2019 року органом 7177, на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідач та його представник [PERSON] , повноваження якої підтверджено ордером від 18.07.2019 року серії ЧК № 0277788, у судовому засіданні змінили позицію викладену у відзиві та позовні вимоги визнали частково у розмірі 9\~750 грн., зазначивши, що не заперечують факту існування заборгованості зі сплати аліментів, однак її причинами є не умисне невиконання рішення суду щодо їх сплати, а погіршення матеріального становища [PERSON] , що зумовлено відсутністю роботи упродовж певного періоду часу, а також наявністю у нього на утриманні двох малолітніх дітей від другого шлюбу та непрацездатної дружини. Також пояснили, що причиною не сплати аліментів є те, що позивач упродовж тривалого періоду часу унеможливлювала спілкування [PERSON] з сином [PERSON] . Додатково вказали, що наприкінці 2019 року [PERSON] погашено всю суму заборгованості зі сплати аліментів, за рахунок коштів, які взято у борг. Також просили суд врахувати майновий стан [PERSON] та наявність у нього інших утриманців під час визначення розміру пені, який підлягатиме стягненню на користь позивача, та зменшити його до 9\~750 грн., зазначивши, що ця сума є прийнятною для нього та він у змозі її сплатити. Окрім вказаного, стороною відповідача підтверджено факт ухвалення судом рішення про задоволення позову [PERSON] , поданого у 2019 році, щодо зменшення розміру аліментів на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] , та не набрання цим рішенням законної сили. Також стороною позивача не заперечувався факт погашення [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] у повному обсязі, вказавши, що фактично зарахування коштів на її картковий рахунок відбулося у січні 2020 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 14.05.2009 року Юрківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області (т.\~1 а.с. 48), який постійно проживає з позивачем, що сторонами не заперечувалось. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.11.2009 року у справі № 2-726/09 р, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.10.2009 року і до повноліття дитини (т. 1 а.с. 45), та на його підставі видано виконавчий лист (т. 1 а.с. 82), який позивачем 07.11.2014 року повторно пред`явлено до примусового виконання та на підставі якого постановою від 10.11.2014 року відкрито виконавче провадження № 45399300 (т. 1 а.с. 83). Постановою головного державного виконавця від 18.02.2019 року вказане виконавче провадження передано з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві до Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (т. 1 а.с.\~85), з 01.01.2020 року змінено найменування на Соснівський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де воно й перебуває на даний час. Відповідно до розрахунку у виконавчому провадженні № 45399300, зробленого Соснівським відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який не оспорюється сторонами, станом на 12.02.2020 року у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів, натомість є переплата у розмірі 3\~738,12 грн. (т. 1 а.с. 180-181). Згідно вказаного розрахунку погашення заборгованості, розмір якої станом на 31.12.2019 року складав 34\~134,23 грн., відбулося у січні 2020 року. Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.03.2013 року у справі № 694/151/13-ц, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між сторонами (т. 1 а.с. 44). З 15.02.2014 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15.02.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського управління юстиції у Черкаській області (т. 1 а.с. 64). Від даного шлюбу у [PERSON] є двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції (т. 1 а.с. 65) та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.09.2018 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (т. 1 а.с. 65 зворот). Відповідно до довідки № 50, виданої 20.05.2018 року ТОВ «Союз-Авто», [PERSON] упродовж періоду часу з 25.06.2012 року по 06.06.2018 року працював на посаді водія автотранспортних засобів (т. 1 а.с. 66) та мав сукупний дохід за період з січня 2014 року по червень 2018 року, з урахуванням всіх необхідних відрахувань 107\~952 грн. 43 коп. (т. 1. а.с. 66 зворот). Загальна сума доходу [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту автомобілів у ПП [PERSON] за період з 01.03.2019 року по 30.04.2019 року, без урахування аліментів, становить 8\~365 грн. (т. 1 а.с. 67). Відповідно до довідок від 15.11.2019 року та 10.02.2020 року [PERSON] з 14.11.2019 року працює на ТОВ «Клайт» на посаді водія автотранспортних засобів, сукупний розмір його доходу за період з 15.11.2019\~року по 31.12.2019 року, без урахування аліментів, становить 6\~415\~грн. 24 коп. (т. 1 а.с. 177-178). Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією ООН про права дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вказане свідчить, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Тож суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо неможливості бачитися та спілкуватися з сином [PERSON] внаслідок поведінки позивача, як поважність причини не сплати аліментів на його утримання. Положеннями ч.\~1\~ст.\~196\~СК України\~передбачено,\~що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Відповідно до змісту п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не може покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримки або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів, однак суд може зменшити її розмір з урахуванням матеріального та майнового стану платника податків. Таким чином, лише у разі доведення платником аліментів, що виникнення заборгованості зумовлено причинами, які від нього не залежали, відповідальність у вигляді неустойки (пені) не застосовується. З огляду на вказане, суд не враховує доводи [PERSON] щодо поважності виникнення заборгованості по сплаті аліментів з підстав зміни його сімейного стану одруженням у 2014 році та народженням двох дітей у 2014 та 2018 роках. Вказане зумовлено тим, що зміна матеріального або сімейного стану відповідно до змісту ч. 1 ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Водночас після виникнення підстав, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, відповідно до змісту пояснень сторін по справі, [PERSON] , як платник аліментів, з позовом про зменшення їх розміру упродовж 2014-2018 років не звертався, що суд оцінює як відсутність потреби у відповідача щодо їх зменшення з підстав зміни його матеріального та сімейного стану за вказаний період. Таким чином,\~суд вважає,\~що заборгованість\~зі сплати\~аліментів виникла\~з вини [PERSON] , оскільки доказів її утворення з причин, які б об`єктивно не залежали від нього, суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Сторонами не оспорюється правильність розрахунку, зробленого станом на 12.02.2020 року Соснівським відділом державної виконавчої служби у м.\~Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якого існувала заборгованість зі сплати аліментів за період 01.01.2014 року по 31.12.2019 року у розмірі 34\~134,23 грн., яка була повністю погашена у січні 2020 року. Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тож під\~час розрахунку\~розміру неустойки\~(пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 15.02.2019 року у справі №\~752/10763/14-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, відповідно до яких пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. При цьому застосуванню підлягає наступна формула: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем, а загальний її розмір становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1\~%. Застосовуючи вищевказані правила, враховуючи строк за який виникла заборгованість та розмір сум щомісячних аліментних платежів, для суду очевидним є те, що розмір неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів значно перевищує максимальний її розмір, що може бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки обмежується 100 відсотками заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої станом на 31.12.2019\~року становив 34\~134,23 грн., тож відсутня необхідність детального обрахунку пені за весь період існування заборгованості. Тож ухвалюючи рішення у справі суд виходить з того, що розмір неустойки (пені) зумовлений несвоєчасною сплатою [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх спільного сина [PERSON] , що може бути стягнуто на користь позивача, не може перевищувати 34\~134,23 грн. Положеннями ч. 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З огляду на вказане, враховуючи позицію сторони відповідача про застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 196 СК України та часткове визнання позовних вимог, а також низький рівень доходів [PERSON] та необхідність утримання ним двох неповнолітніх дітей та непрацездатної дружини, що підтверджується матеріалами справи, та у своїй сукупності свідчать про наявність підстав для застосування цієї норми, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з нього на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 10\~000 грн. При цьому, суд враховує, що Європейським судом з прав людини вказано, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року). Задовольняючи частково позовні вимоги, шляхом зменшення суми неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів, суд вважає, що вказане рішення відповідає завданням цивільного судочинства щодо справедливого вирішення спірних правовідносин та спроможне забезпечити ефективний захист порушених прав позивача, тобто буде справедливим по відношенню до сторін з урахуванням встановлених обставин справи. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім)\~грн. 40 коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial