Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить вселити її у житловий будинок [ADDRESS] посилаючись на те, що вона та відповідач являються співвласниками, по ? частині кожний, даного будинку. Відповідач змінив замки в будинку та хвітрці, у зв'язку з чим, вона позбавлена можливості проживати у будинку. З даного приводу вона зверталася у різні державні органи. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та про обставини справи пояснила як зазначено вище. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що відповідач не чинить жодних перешкод [PERSON] у користуванні будинком, не заперечує, щоб вона вселилася та проживала у будинку, тому прав позивача не порушував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником ? частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.06.2011, виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою. Відповідач [PERSON] являється власником ? частини зазначеного вище будинку на підставі договору дарування від 27.05.2014. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник майна відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Як вбачається зі штемпелю у паспорті позивача вона зареєстрована у зазначеному вище житловому будинку з 20 квітня 2016 року. З приводу порушеного права позивач зверталася з письмовими заявами до Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківської області та до Протопопівського сільського голови, що що надано суду відповідні звернення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, застосовуючи положенняст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. ст. 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Враховуючи викладене, [PERSON], як співвласник спірного будинку має право користування своїм майном, тому її порушені права підлягають захисту. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved