Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, в обґрунтування позову зазначила, що з 2009 р. проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. В подальшому між сторонами був зареєстрований шлюб, 08.06.2016 р. рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Дитина мешкає разом з позивачем, потребує постійного оздоровлення, оскільки перебуває на «Д обліку», у зв`язку з тим, що позивач не має змоги отримати від відповідача нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини, просить суд надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за межі України без згоди батька [PERSON] у супроводі матері. 17.01.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 14.05.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. 01.08.2019 р. позивач уточнила позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Китаю без згоди та супроводу батька в період часу з 27.12.2019 р. по 07.01.2020 р. на оздоровлення. Позивач надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив до суду не надходив, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 03.11.2014 року, виданим повторно Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1117. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.06.2016 р. шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25.10.2014 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 576 - розірвано. Рішення набрало законної сили. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.06.2015 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 30.05.2016 р. до його повноліття. Згідно з довідкою, виданою КНП Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 26.07.2019 р. [PERSON] , [INFO] перебуває на «Д обліку» (рецидивні простудні захворювання) потребує оздоровлення в умовах санаторія, водолікарні або на березі моря. Відповідно до договору № К-200719 на туристичне інформаційно-консультаційне обслуговування від 20.07.2019 р., між ТОВ «ТАЙМ ТУ ТРЕВЕЛ» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладений договір на надання туристичних послуг. Тривалість подорожі (туру) з 27.12.2019 р. по 07.01.2020 р. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 151 Сімейного Кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частиною ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Зокрема п. п. 3, 4 даних Правил, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Слід зазначити, що неможливість отримати від батька дитини письмової нотаріально засвідченої згоди на в`їзд/виїзд дитини за кордон, позбавляє дитину права всебічного та гармонійного розвитку, оздоровлення. Оскільки позивач [PERSON] позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача [PERSON] на тимчасовий виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл позивачу на тимчасовий виїзд з малолітньою донькою, до Китаю, в її супроводі без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] , на період з 27.12.2019 р. по 07.01.2020 р. Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved