Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 06 квітня 2013 року о 16 год. на вулиці Райдужна міста Києва мала місце дорожньо - транспортна пригода з участю транспортного засобу марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача, який, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ТOYOТА СOROLLA», державний номерний знак [NUMBER], під її керуванням, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2013 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до звіту № 3621/11/13 від 13 листопада 2013 року про оцінку автотранспортного засобу марки «ТOYOТА СOROLLA» матеріальний збиток, завданий її як власнику автотранспортного засобу склав 6990,58 грн. Протиправними діями відповідача їй було заподіяно моральної шкоди, яка обґрунтована погіршенням самопочуття, нервовим напруженням, витратою часу на відновлення технічного стану автомобіля, виникненням перешкод для активного громадського життя. Просила стягнути з відповідача завдану майнову шкоду в розмірі 6990,58 грн., витрати на проведення експертної оцінки транспортного засобу в сумі 400 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та в поясненнях послалася на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснила, що її довірителю було відомо про факт наявності у відповідача поліса цивільно-правової відповідальності, після ДТП вона зверталась до страхової компанії, проте рішення за її заявою не прийнято, відшкодування не проведено, їй стало відомо, що відносно страхової компанії розпочато процедуру банкрутства. За вказаних обставин вважає, що відповідач має нести відповідальність на загальних підставах як особа, що є винною у ДТП. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що дорожньо-транспортна пригода мала місце за обставин, що зазначає позивач. Його довірителя визнано винним у скоєнні пригоди, оскільки він порушив правила дорожнього руху, керуючи автомобілем, за вчинення даного порушення поніс адміністративну відповідальність. Припускає, що і позивач притягувалась до адміністративної відповідальності, оскільки також допустила порушення Правил дорожнього руху. На місці пригоди з позивачем було досягнуто домовленості про те, що відшкодування він не буде нести, оскільки пошкодження транспортного засобу, яким вона керувала, були незначними. Вважає, що звіт про оцінку майна, наданий позивачем, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки при його складанні відповідач не був присутній. При огляді автомобіля оцінювачем було виявлено інші пошкодження, які не відповідають тим пошкодженням, які зазначені у довідці про механічні пошкодження автомобіля позивача, складеній в день ДТП. Крім того, вважає, що вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач мала заявляти до страхової компанії, з якою відповідач уклав договір цивільно-правової відповідальності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2013 року о 16 год. 00 хв. на вулиці Райдужна міста Києва мала місце дорожньо - транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого ВРЕР-4 УДАІ в місті Києві, автомобіль марки «ТOYOТА СOROLLA», державний номерний знак [NUMBER]. Учасником ДТП був відповідач [PERSON], який керував транспортним засобом автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак [NUMBER]. Встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] Саме він порушив правила дорожнього руху, чим вчинив протиправні дії, що спричинили ДТП, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб позивача. Даного висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2013 року. Даною постановою на відповідача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення у виді штрафу в розмірі 340 грн. При розгляді адміністративної справи було встановлено факт порушення відповідачем п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Встановлено, що керуючи автомобілем, відповідач не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ТOYOТА СOROLLA», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу. Зазначені обставини підтверджуються постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2013 року та не оспорюються відповідачем. Вказані встановлені обставини є обов'язковими для суду відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Посилання представника відповідача на факт наявності вини у ДТП, що мала місце 06 квітня 2013 року, позивача та притягнення позивача до адміністративної відповідальності є лише припущенням, докази на підтвердження вказаних фактів відповідачем не надані, клопотання про витребування відповідних доказів представником позивача в ході розгляду справи не заявлялись. Протиправними діями відповідача порушені майнові права позивача, оскільки пошкоджено належний їй автомобіль. Шкоду майну позивача завдано транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки. Факт отримання механічних пошкоджень транспортним засобом позивача під час дорожньо-транспортної пригоди 06 квітня 2013 року підтверджується довідкою відділу ДАІ Дніпровського РВГУ МВС України в місті Києві від 06 квітня 2013 року. З довідки вбачається, що в результаті ДТП було пошкоджено задній бампер автомобіля позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже обов'язок відшкодувати завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду покладається на володільця джерела, яким є відповідач. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON], що керував автотранспортним засобом марки «DAEWOO LANOS», державний номерний знак [NUMBER], перед третіми особами на випадок ДТП була застрахована у СК «Лафорт» згідно з полісом серії АВ № 3241500. Вказані обставини не заперечуються представником позивача. Для визначення розміру матеріального збитку, нанесеного позивачу як власнику транспортного засобу в результаті ДТП, позивач провела оцінку транспортного засобу. Відповідно до звіту № 3621/11/13 від 13 листопада 2013 року про оцінку автомобіля «ТOYOТА СOROLLA», державний номерний знак [NUMBER], виконаного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Сател Груп», матеріальний збиток, завданий [PERSON] як власнику автотранспортного засобу, складає 5079,70 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 6990,58 грн. Посилання позивача на ті обставини, що збиток страховою компанією не відшкодовано, а тому відповідач є особою, яка повинна відшкодувати шкоду на загальних підставах, являються безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За положеннями ст. 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, в тому числі, поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Встановлено, що відповідач дотримався вказаних правил, факт повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду 08 квітня 2013 року підтверджується доданими до матеріалів справи поштовим повідомленням та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної майну третьої особи при настанні страхового випадку, покладено на страховика, то саме він є особою, що має відшкодувати спричинену позивачу шкоду. Представник позивача вказала, що позивач зверталась до СК «Лафорт» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відшкодування не здійснено, повідомлення про прийняте за її заявою рішення не отримувала. Письмових доказів, що підтверджують вказані факти, позивач та її представник суду не надали, клопотань про витребування доказів чи залучення до участі у справі страхової компанії як співвідповідача не заявляли. Зважаючи на вказані обставини, суд не міг створити відповідачу умови для реалізації її процесуальних прав. За недоведеністю вимог про стягнення з відповідача шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, витрати на оплату вартості робіт по проведенню оцінки автотранспортного засобу в розмірі 400 грн. також не підлягають відшкодуванню. Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до пункту 36.6. ст. 36 зазначеного Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. При укладанні відповідачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності передбачено, що розмір франшизи становить 1000 грн. Станом на час розгляду справи франшиза в розмірі 1000 грн. позивачеві не компенсована, а тому підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить положень про відшкодування страховиком моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З роз'яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що вона зазнала душевних страждань у зв'язку з пошкодженням належного їй автомобіля, нервувалася, докладала зусиль для вирішення питання ремонту автомобіля. Доказів ускладнень через відсутність автотранспорту у громадському житті, позивач не надала, а тому вказані фактори не враховуються судом при визначенні розміру моральної шкоди. З урахуванням вказаних обставин та на підставі ст. 23 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку суд з урахуванням характеру правопорушення, глибини та тривалості душевних страждань, а також вимог розумності та справедливості, визначає в розмірі 500 гривень. При подачі позову до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн. згідно ставок, встановлених за подання заяви з вимогами немайнового характеру, та в такому ж розмірі згідно ставок, встановлених за подання заяви з вимогами майнового характеру. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Витрати у виді судового збору відповідно до вказаних правил підлягають стягненню з відповідача в розмірі 71,05 грн., з яких 32,82 грн. за вимогами майнового характеру та 38,23 грн. за вимогами немайнового характеру. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 22, 23, 979, 1187 ЦК України, ст. 12, 22, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved