Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом. В обґрунтування позову послалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось внаслідок поведінки відповідача. Відповідач влаштовував скандали, аморально поводив себе в присутності маленької доньки, на зауваження позивача не реагував. В 2008 році через поведінку відповідача позивач вимушена була фактично припинити шлюбні відносини та переїхала жити до батьків. 25 січня 2011 року шлюб було розірвано. З моменту народження донька [PERSON] проживає разом з позивачем, позивач здійснює всі обов'язки по утриманню та вихованню дитини. Відповідач будь-якої допомоги не надає і не надавав. З 2013 року у позивача склались фактичні шлюбні відносини із [PERSON] з яким позивач уклала шлюб 27 серпня 2016 року. Від нового шлюбу позивач зі [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2013 року позивач із [PERSON] спільно виховують та утримують двох дітей - [PERSON] та [PERSON], до яких [PERSON] ставиться з однаковою батьківською любов'ю та піклуванням. В свою чергу, відповідач з 2008 року не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні доньки [PERSON]. За весь цей час [PERSON] ні разу не проявив будь-якого бажання спілкуватися з донькою чи чимось допомогти їй. Жодного разу не поздоровив її з днем народження, не дарував подарунків, не запропонував сумісну прогулянку. Відповідач за справою свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню своєї доньки. Лише декілька раз в стані алкогольного сп'яніння [PERSON] випадково зустрічав доньку, коли дитина поверталась зі школи додому. Всі ці рази дитина приходила додому засмучена та збентежена після зустрічі з рідним батьком. [PERSON] не обтяжує себе турботами щодо здоров'я дитини, її духовного, фізичного та морального розвитку, не спілкується з нею, хоча проживає по сусідству та може прийти до дитини затративши на шлях лише близько десяти хвилин пішої ходи. Таким чином, позивач вважає, що відповідач маючи можливість спілкуватись зі своєю донькою та приймати участь у її вихованні не виконує своїх батьківських обов'язків та проявляє повну байдужість до дитини, не звертаючи на неї будь-якої уваги. Відповідач не піклується про неї, не надає коштів на її утримання, не цікавиться її здоров'ям, внутрішнім світом, досягненнями, її духовними та матеріальними потребами, що на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву про підтримку позову та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав. Представник третьої особи, замінений в судовому засіданні з служби у справах дітей на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради надала суду заяву, згідно з якою не заперечила проти позову, просила суд про розгляд справи у її відсутність. Надала суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] /а.с.6/. 25 січня 2011 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем /а.с.7/. Станом на 29 вересня 2017 року [PERSON] проживає із матір'ю - [PERSON], братом - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Дитина знаходиться на обліку в сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ № 7 КНП «Новомосковський МЦ ПМСД». На прийом до лікаря дитину завжди супроводжує матір /а.с.12/. З характеристик та психологічної характеристики дитини вбачається те, що позивач приділяє увагу вихованню дитини. Батько дитини участі в її вихованні не приймає /а.с.13, 14, 15-16/. У відповідності до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вих. № 3307 від 08 листопада 2017 року орган опіки вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні дитини. Так, розглянувши заяву [PERSON], про надання органом опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та вивчивши матеріали зібрані службою у справах дітей для розгляду даного спору, встановлено наступне: з метою всебічного розгляду справи до служби у справах дітей був запрошений батько дитини, [PERSON]. Однак, даний виклик останній проігнорував, на засідання Комісії з питань захисту прав дитини не з'явився. Службою у справах дітей були проведені бесіди з малолітньою [PERSON], матір'ю дитини, [PERSON], та вітчимом дівчинки, [PERSON], в ході бесіди було встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилась донька, [PERSON]. У зв'язку з тим, що [PERSON], вчиняв фізичне насилля по відношенню до своєї дружини та вживав алкоголі напої, [PERSON] вимушена була забрати дитину і піти проживати до своїх батьків. З 2008 року [PERSON] та її мати [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] Шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано 25 січня 2011 року. Батько дитини, знаючи про місце проживання своєї доньки ніколи не відвідував її, не виявляв бажання спілкуватись з нею, матеріально не утримував, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, що суперечить законодавству України, а саме ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України. Всю турботу щодо виховання та матеріального забезпечення малолітньої дитини, взяла на себе матір, [PERSON] та її чоловік, вітчим дівчинки - [PERSON]. Ними створені належні умови для проживання та виховання [PERSON]. Дівчинка забезпечена одягом, постільною білизною, продуктами харчування. Мати дитини та вітчим піклуються про здоров'я дитини, її духовний та моральний розвиток, забезпечують здобуття дитиною освіти, готують її до самостійного життя. Відповідно до інформації навчальних закладів: гімназії № 3, де дівчинка навчалась до 2015 року та навчального закладу СЗШ № 15, де навчається в даний час, [PERSON] характеризується, як врівноважена та вихована дитина, яка довіряє людям, відчуває емоційний комфорт і захищеність у сім'ї, де проживає. Приймає активну участь у громадському житті школи та класу. Мати дитини, [PERSON], та вітчим [PERSON], приділяють належну увагу вихованню дівчинки, постійно цікавляться її успіхами у навчанні, відвідують батьківські збори, спілкуються з класним керівником. Рідного батька, [PERSON], жодного разу в навчальних закладах не бачили, він ніколи не цікавився справами дитини та її успіхами у навчанні, батьківські збори не відвідував. Дитина, в позашкільний час відвідує спортивний клуб «Едельвейс». З письмового пояснення, наданого тренером спортивного клубу [PERSON], лише мати дитини займається вихованням доньки. Відповідно до довідки КНП «НМЦП ГІМСД», [PERSON], 2005 р.н., перебуває під медичним спостереженням у сімейного лікаря амбулаторії № 7. Дитина проходить медичні обстеження виключно з матір'ю, яка виконує рекомендації лікаря. Під час підготовки висновку спеціалістом служби у справах дітей була заслухана думка самої дитини з питання позбавлення батьківських прав її батька. На думку спеціаліста [PERSON] реально оцінює ситуацію, що склалась у сім'ї. З пояснень наданих [PERSON] з'ясувалось, що тісних стосунків між нею та батьком не має. Дитина не має бажання спілкуватись з батьком через його поведінку та вживання ним алкогольних напоїв. Дитина повідомила, що почувала себе не комфортно при випадкових зустрічах з батьком, коли приїздила до своєї бабусі де він живе. [PERSON] бажає витіснити зі свого життя батька, який не є для неї членом сім'ї. Вона вважає своїм батьком вітчима - [PERSON], до якого вона звертається за порадою, допомогою та підтримкою. Також дитина повідомила, що рідний батько не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та її навчанням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Жодного разу батько не привітав її з Днем народження чи іншими святами. При спілкуванні з усіма членами родини встановлено, що в родині панує злагода та взаєморозуміння. Між вітчимом та [PERSON] склалися теплі та довірливі стосунки. В ході бесіди, [PERSON], повідомив, що в подальшому, після рішення суду, має намір удочерити [PERSON]. На дане повідомлення [PERSON] відреагувала позитивно. За словами дитини вона дуже хоче, щоб [PERSON] був її батьком і вдячна йому за турботу про неї та виховання. Батько дитини свідомо, протягом тривалого часу, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по її утриманню та вихованню, не відвідує доньку, не виявляє бажання спілкуватися з нею, матеріально не забезпечує. При вирішенні спору суд виходить з таких норм законодавства. Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні, з урахуванням наданого суду висновку органу опіки та піклування, встановлено факт того, що відповідач, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що відповідач, знаючи про слухання справи у суді в судове засідання не з'явився, чим на думку суду, підтвердив байдужість до подальшої долі його дитини, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини. З урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування, який вказує на те, що відповідач, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що відповідач, знаючи про слухання справи у суді в судове засідання не з'явився, чим на думку суду, підтвердив байдужість до подальшої долі його дитини, визнав своє ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини суд приходить до висновку, що аргументи позивача в цій частині позову обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Також, враховуючи те, що невиконанням своїх батьківських обов`язків відповідач порушує права дитини та позивача, яка, як мати, захищає права та інтереси дитини при зверненні до суду, суд приходить до висновку про порушення бездіяльністю відповідача прав та інтересів позивача та дитини, внаслідок чого підстави, наведені позивачем в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані та необхідно позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає інтересам дитини. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів суд виходить з такого. За ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, за ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням постановлення судом рішення про позбавлення батьківських прав та того, що станом на день розгляду справи дитина, яка не досягла повноліття проживає разом з матір'ю, яка є позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги в утриманні дитини не надає, суд приходить до висновку, що аргументи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими та докази, на які позивач посилається в обґрунтування даних аргументів належні, допустимі та достовірні. Так, не надаючи матеріальну допомогу в утриманні дитини відповідач порушує як інтереси дитини, так і інтереси позивача, яка опікується дитиною і з відповідача належить до стягнення на користь позивача аліменти на утримання дитини. Таким чином матеріали справи та виниклі між сторонами правовідносини свідчать про те, що аргументи позивача в цій частині позову обґрунтовані підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. При визначенні виду та розміру аліментів, які необхідно встановити до стягнення суд виходить з того, що позивач просив визначити розмір аліментів в частці від заробітку, матеріали справи не містять доказів на підтвердження негативного стану здоров`я дитини та не містять доказів наявності у власності дитини нерухомого майна. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, негативного стану здоров`я, що свідчить про наявність можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, водночас не містять матеріали справи і доказів на підтвердження наявності у власності відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. З огляду на викладені вище норми законодавства та обставини, встановлені в судовому засіданні суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з уточненим позовом, а саме - з 20 жовтня 2017 року. Інших даних про матеріальний стан платника аліментів, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. При цьому, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 640,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved