Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2012 року, мають дочку [PERSON], за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.07.2015 року по справі № 357/8019/15-ц з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісячно до повноліття дитини, після ухвалення судом рішення було виявлено затримку психічного розвитку дитини, розлад активності та уваги, соматичне ослаблення, у звязку з цим дитина потребує корекційно - розвиткової роботи з логопедом та з психологом, стан здоровя дитини погіршився, 28.03.2017 року їй встановлено діагноз: Е 23.0, гіпофізарний нанізм, тотальна соматотропна недостатність, позивач несе додаткові витрати на консультації з відповідними спеціалістами, обстеження дитини та лікування. З червня 2016 року по березень 2017 року загальна сума понесених позивачем та підтверджених додаткових витрат на лікування дитини складає 5953 грн. Позивач просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], з 400 грн. до 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь одноразово 2 976 грн.50 коп. в рахунок сплати додаткових витрат на утримання дочки [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково, не заперечував щодо збільшення розміру аліментів на утримання їхньої доньки [PERSON] до 600 грн. щомісячно; в частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, то пояснив, що ним та його матірю було надано позивачці кошти на обстеження доньки. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2012 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.07.2015 року по справі № 357/8017/15-ц, що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копією вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 20.07.2015 року. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] [INFO] згідно копії свідоцтва про народження дитини. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2015 року по справі № 357/8019/15-ц з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 09.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, рішення суду набрало законної сили і 21.07.2015 року стягувачу видано виконавчий лист по даній справі, що слідує з копії цього виконавчого листа. Відповідно до довідки Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, позивач [PERSON] зареєстрована в [INFO], не працює, проживає разом з донькою [PERSON] [INFO], яка перебуває на утриманні матері. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів можлива у випадку зміни матеріального стану платника або одержувача аліментів, чи зміни сімейного стану, або погіршення стану здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. В постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України, висловлену правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів /ст.181 СК/. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В ч.2 цієї статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до медичного висновку № 207 від 28.03.2017 року [PERSON] [INFO] є дитиною-інвалідом внаслідок захворювання: гіпофізарний нанізм, тотальна соматотропна недостатність, висновок дійсний до 12.07.2031 року. Наведене стверджується копією даного медичного висновку, випискою з історії хвороби дитини з Державної установи «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка НАМН України» № 881 від 06.03.2017 року. З протоколу засідання Білоцерківської психолого-медико-педагогічної консультації від 05.05.2017 року № 15 вбачається, що у [PERSON] [INFO] виявлено затримку психічного розвитку, загальний недорозвиток мовлення 1 рівня, розлади активності і уваги, соматичне ослаблення; рекомендовано корекційно-розвиткова робота з логопедом, з психологом, навчання за програмою для дітей дошкільного віку із затримкою психічного розвитку на 2017-2018 навчальний рік з перебуванням дитини у ДНЗ у першій половині дня. Отже, після винесення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої доньки [PERSON], у дитини виявлено ряд захворювань, внаслідок яких вона є дитиною-інвалідом, для лікування та розвитку якої необхідні додаткові грошові витрати, які несе позивач, що підтверджено наданими нею медичними документами. Судом встановлено, що позивач не працює, здійснює догляд за дитиною-інвалідом, отримує соціальну допомогу в розмірі 1600 грн.; відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб аліментів не сплачує, офіційно не працевлаштований. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів на утримання доньки сторін [PERSON] до 900 грн. щомісячно до досягнення повноліття з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей, визначеного Законом, виходячи з інтересів дитини, оскільки для її розвитку та лікування необхідні додаткові кошти. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум становить дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Позивач також просила суд стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на лікування дитини за період з червня 2016 року по березень 2017 року в сумі 2 976 грн.50 коп. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Так, медичними та платіжними документами в матеріалах справи /протоколом МРТ-дослідження, актами виконаних робіт з наданих медичних послуг, актами виконаних лабораторних досліджень, протоколами результатів лабораторних досліджень, квитанціями ПриватБанку/ підтверджено понесені позивачем додаткові витрати на обстеження та лікування дитини: 03.06.2016 року на суму 645 грн., 27.09.2016 року -1084 грн., 04.10.2016 року -2655 грн., 01.03.2017 року 1 569 грн., всього на суму 5 953 грн. Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на лікування дитини, є обґрунтованим належними доказами та медичними документами, ці витрати належать до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: її хворобою, а тому відповідач зобовязаний згідно норм діючого законодавства, на що вказано вище, також приймати участь у цих витратах. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею та підтверджених додаткових витрат на лікування дитини разово в сумі 2 976 грн.50 коп. /50 % від 5 953 грн./. Заперечуючи проти позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину, відповідач посилався на те, що ним було оплачено ці витрати, але такі твердження суд вважає необґрунтованими, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачем надавалися такі кошти позивачці. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. Згідно ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial