Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що з 09 грудня 2014 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції у Житомирській області. Позивач вказує, що останнім часом сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, кожен має протилежні погляди на шлюб, сім'ю, в наслідок чого між ними постійно виникли сварки і її проживання однією сім'єю з відповідачем було фактично припинено, та вони почали жити окремо. Позивач зазначає, що від даного шлюбу народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що на даний час ведення між нею та відповідачем спільного господарства припинено, майновий спір відсутній. Враховуючи вищезазначене позивач просить шлюб розірвати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Від відповідача надійшла телефонограма про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 119316, [PERSON] 09 грудня 2014 року уклав шлюб із [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про народження серії І-ТП № 213934 та серії І-ТП № 218693 [PERSON] народилася 26 грудня 2011 року та [PERSON] народилася 30 липня 2014 року, їхніми батьками записані : [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved