Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Вказала, що 09.01.1993 року між нею та [PERSON], померлим [INFO], укладено шлюб, від якого народився син - [PERSON] Проте, 04.08.2010 року шлюб розірвано. Крім того, зазначила, що в період спільного проживання, за рахунок коштів, зароблених нею, було придбано квартиру під номером [ADDRESS]. Проте, договір купівлі-продажу за їхньою спільною згодою оформлено на [PERSON] Отримавши повний текст договору, дізналася, що в останньому є посилання на те, що квартиру придбано [PERSON] самостійно, за власні кошти, які не є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, даний факт не відповідає дійсності, оскільки на момент придбання квартири [PERSON] був на пенсії, а тому не мав достатніх коштів для придбання квартири. Після смерті її колишнього чоловіка із заявою про прийняття спадщини звернулися відповідач -[PERSON], на користь якої за життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів останній квартиру під номером [ADDRESS] та відповідач - [PERSON] Вважає, що вона має право на ? частину спірної квартири. Просить квартиру під номером [ADDRESS] об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати нею право власності на ? частину квартири під номером [ADDRESS]. В подальшому вимоги уточнила. Просить визнати квартиру під номером [ADDRESS] та гараж [NUMBER], що знаходиться в гаражному кооперативі «Чайка» спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного майна. Представник позивача у судове засідання з»явився. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач та її представник у судове засідання з»явилися. Позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Просять в їх задоволенні відмовити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з»явився. Надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі та просить справу слухати за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.08.2010 року, розірвано. В період шлюбу [PERSON], за письмової згоди дружини - [PERSON], в якій зазначено, що кошти за які придбавається квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, 07.08.2009 року придбали квартиру під номером [ADDRESS], та 16.07.2002 року придбали гараж [NUMBER], що знаходиться в кооперативі «Чайка». Від подружнього життя мають сина - [PERSON], який є відповідачем по справі, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Крім того, за життя [PERSON] склав на ім»я відповідача-[PERSON] заповіт, яким квартиру під номером [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач їй приходиться племінницею. Позивач та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі. Проживали в однокімнатній квартирі. Потім [PERSON] запропонував продати квартиру щоб оформити документи на ім»я позивача, необхідні для виїзду закордон на заробітки. Після продажу квартири [PERSON] разом з дітьми спочатку винаймали квартиру, а потім перейшли проживати до матері позивача. Позивач працюючи за кордоном заробила кошти, потім вони придбали трикімнатну квартиру, потім гараж, все оформлювали на [PERSON] Потім життя не склалося, останній почав зловживати спиртними напоями. Як наслідок за зароблені кошти позивача придбали однокімнатну квартиру для [PERSON], право власності оформили на останнього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає відповідача -[PERSON] Крім того, знає, що позивач та [PERSON] перебували у шлюбі. [PERSON] поїхала на заробітки до Італії, потім вони придбали трикімнатну квартиру. [PERSON] мав достатньо своїх коштів для придбання спірної квартири. Крім того, доповнила, що [PERSON] жив скромно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] проживав біднувато. Спочатку квартира була в занедбаному стані, потім [PERSON] та [PERSON] зробили ремонт, купили диван, змінили вікна. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона разом зі своїм чоловіком продали квартиру [ADDRESS] подружжю [PERSON]. З ними за квартиру розраховувалася позивач. Квартиру продали на той час за 10 тис. дол. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач є сестрою її чоловіка та знає, що спірна квартира придбана за кошти зароблені позивачем на заробітках в Італії. Квартиру придбали за 10 тис. дол. Згідно з вимогами ст. 5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього кодексу, норм розділу 7 Прикінцевих положень Сімейного кодексу, правовий статус майна, інших об'єктів цивільних прав, визначається нормами матеріального права, які діяли на час його набуття (створення). Отже, до даних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям до 2004 року, підлягають застосуванню вимоги КпШС. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або по іншим поважним причинам не мав самостійного прибутку. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України у випадку розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від початку рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або заслуговуючі увагу інтереси одного з подружжя. Судом встановлено, що сторони під час перебування у шлюбі, а саме16.07.2002 року, придбали гараж [NUMBER], що знаходиться у місті Знам»янка по вул.. Фрунзе в кооперативі «Чайка», який є їх спільною сумісною власністю, де частки кожного з подружжя вважаються рівними. Тому вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину зазначеного гаражу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 закону України «Про власність»: «майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності». Сімейним кодексом України закріплено, що «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.» Стаття 61 СК України визначає об»єкти права спільної сумісної власності -отже об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зазначена частина викладена в редакції Закону №524-V(524-16) від 22.12.2006 року. Частина 2 статті 61 СК України об»єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частина 2 ст. 61 із змінами, внесеними згідно із Законом №524-V(524-16) від 22.12.2006 року. Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири - 07.08.2009 року, та з урахуванням вимог ст. 61 СК України всі кошти, зароблені [PERSON] та [PERSON] являлися спільною сумісною власністю, тому у суду є підстави для задоволення вимоги щодо визнання квартири об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог статті 69 Сімейного Кодексу України - «Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу». Відповідно до статті 70 Сімейного Кодексу України - «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд критично ставиться до пояснень відповідача та її представника з урахуванням вимог ст. 57 СК України, оскільки режим окремого проживання подружжя [PERSON] встановлено не було. Отже, на підставі викладеного та з урахуванням законодавства, суд вважає, що вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, Закону України «Про власність», ст. 22, ст. 24 КпШС, ст. 61, ст. 69 ст. 70 СК України, та

Outcome: approved