Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позову вказала, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач життям дитини не цікавиться, не забезпечує їй належні умови проживання, виховання та розвитку, ніде не працює, будь-якого фінансового забезпечення не надає. Дитина проживає з позивачем, яка є її бабусею, перебуває на її повному утриманні, займається її вихованням та навчанням, забезпечує для неї усі необхідні умови для нормального та гармонійного росту і розвитку. Тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її дочки [PERSON] та призначити її опікуномнад малолітньою дитиною. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечила. В судове засідання відповідач не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надходило. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Коростишівської міської ради в судове засідання не зявилася. До суду подала заяву про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї №03-32/464 від 13.08.2020р., виданої Коростишівською міською радою, [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання від 03.09.2020р., складеного спеціалістами служби у справах дітей, вбачається, що мати дитини [PERSON] близько року вихованням та утриманням дитини не займається, з дитиною разом не проживає та не спілкується, зловживає спиртними напоями. Вихованням та утриманням малолітньої дочки займається бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . У будинку для дитини створені усі необхідні умови для гармонійного росту та розвитку. Згідно характеристики на учня 3-А класу Коростишівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 [PERSON] від 12.08.2020р. вихованням дитини переважно займаються бабусі. Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради №92 від 30.03.2021р. затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, без поважних причин ухиляється від їх виконання, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення умов для розвитку, життя та виховання дитини не вживає, а тому суд вважає за необхідне позбавити її батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Разом з цим, статтею 58 ЦК України встановлено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. З долучених до матеріалів справи, зокрема довідок, характеристики та висновку встановлено, що [PERSON] характеризується позитивно, проживає разом з онукою [PERSON] , офіційно працевлаштована, надає свою згоду на опікунство над онукою. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. Таким чином, суд дійшов до висновку, що [PERSON] слід призначити опікуном малолітньої [PERSON] . Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення. Питання про стягнення судових витрат вирішується у відповідності до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved