Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», на користь [PERSON] кошти у загальному розмірі 155341,67 доларів США, в обґрунтування своїх вимог вказує на наступне: в період з 23.08.2011 р. по 23.02.2013 р. між [PERSON] та Акціонерним банком «Південний» укладалися депозитні договори, останній за датою договір банківського строкового вкладу № 263080104435285 було укладено 23.02.2013 року, відповідно до умов якого [PERSON] передала Акціонерному банку «Південний» 140000,00 доларів США, які були в той же день зараховані на її депозитний рахунок, що підтверджується Випискою, роздрукованою Відповідачем. В строк, обумовлений депозитним договором, Банк кошти у вказаному обсязі не повернув. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник ПАТ АБ «Південний» в судове засідання двічі не зявився, не зважаючи на те, що про час та місце був сповіщений належним чином, заперечень по суті позову до суду не надав, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. У звязку з повторною неявкою в судове засідання представника відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до засад ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення у справі, на підставі наявних у ній даних та доказів. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Так, вбачається, що 23.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Південний» було укладено договір банківського строкового вкладу № 263080104435285. Згідно з депозитним договором [PERSON] 23.02.2013 року передала Акціонерному банку «Південний» 140000,00 доларів США, шляхом перерахування з власного поточного рахунку № 26209010035319 в Акціонерному банку «ПІВДЕННИЙ» на депозитний рахунок № 263080104435285, що підтверджується виписками з рахунків №№ 26209010035319, 263080104435285. Умовами депозитного договору № 263080104435285 від 23.02.2013 року строком повернення коштів за депозитним вкладом встановлено 23.02.2014 р. В січні 2016 року [PERSON] стало відомо, що 12.04.2013 р. кошти в розмірі 140000,00 доларів США достроково повернулися на поточний рахунок [PERSON] № 26209010035319, з якого в подальшому були видані готівкою через касу ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», що підтверджується виписками з рахунків № 26209010035319 та № 26202011552898. При цьому за наданими суду поясненнями, [PERSON] з заявою про дострокове розірвання договору банківського строкового вкладу та зняття коштів з рахунків №№ 26209010035319, 26202011552898 до відповідача не зверталась. Враховуючи відсутність заперечень банку з цього приводу, дострокове розірвання вказаних договорів та списання коштів з рахунків, стягнення штрафних санкцій за дострокове розірвання депозитного договору, що було здійснено ПАТ АБ «Південний» 12.04.2013 р. є безпідставним. Разом із цим суд дійшов висновку про недостатність самого лише твердження про необізнаність в існуванні рахунку в євро № 26202011552898 та безпідставність конвертації коштів в розмірі 14000,00 доларів США в євро і перерахування їх на рахунок № 26202011552898, що відбулося 03.07.2013 р., оскільки, згідно виписки з цього рахунку, характер операцій, які здійснювалися за рахунком № 26202011552898, в період з 10.06.2013 р. по 10.09.2013 р. підтверджують обізнаність [PERSON] в існуванні вказаного рахунку . Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 1066 ЦПК України встановлює, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. П. 7.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 визначено, що видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує. Ст. 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Та з такого, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, суд доходить висновку про те, що вимоги про стягнення з ПАТ АБ «Південний» грошових коштів у розмірі 141211,67 доларів США підлягають задоволенню, а інші вимоги позивача - заодволенню не підлягають з підстав недоведеності їх перед судом.

Outcome: partial