Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем з 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини вона вимушена була разом із сином виїхати з м.Кропивницький, де мешкала разом з відповідачем, до своїх батьків в с.Дмитрівка Знамянського району, де проживає з дитиною і по теперішній час. Відповідач ніколи не заперечував свого батьківства стосовно сина [PERSON], декілька разів приїжджав до них, але офіційно зареєструвати себе його батьком постійно відмовляється, тому запис про батька дитини у свідоцтві про його народження вчинений за заявою матері в порядку ч.1 ст.135 СК України. У звязку з викладеним, просить визнати відповідача батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Також зазначає, що з народження дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, відповідач\~\~в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Їй тяжко самостійно утримувати дитину, яка до того ж хворіє і тому це потребує значних матеріальних витрат. Крім того, вона як мати дитини відповідно до ч.2\~ст.91 СК України\~також має право на утримання від батька дитини. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, у якому також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також 1/6 частину заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Пояснила суду, що з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких у них народився син [PERSON]. При реєстрації його народження батько був записаний з її слів, оскільки шлюб з відповідачем не був зареєстрований у встановленому законом порядку та останній не бажав подати відповідну заяву до органів РАЦСу. Після народження дитини вона була вимушена разом із сином повернутись проживати до своїх батьків у с.Дмитрівка Знамянського району, де проживає з дитиною і по теперішній час. Відповідач ніколи не заперечував свого батьківства стосовно сина [PERSON], неодноразово у вихідні дні, на свята приїжджав до них, але офіційно зареєструвати себе батьком [PERSON] постійно відмовлявся, посилаючись то на втрату паспорта, та на інші причини. На даний час відповідач сина матеріально не забезпечує та участі у його вихованні не приймає. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ч.4\~ст.169 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії I-ОЛ №178442 батьками малолітнього [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00017858019 від 31.03.2017, запис про батька [PERSON] у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1\~ст.135 СК України. З довідки Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області від 20.06.2017 №1382 вбачається, що [PERSON] зареєстрована [INFO], але фактично проживає [INFO] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2015 році у м. Кіровоград (Кропивницькому) позивач народила сина [PERSON]. Після пологів разом з дитиною вона повернулась проживати у [INFO]. Відповідач часто приїздив до позивача у вихідні та святкові дні, а також у відпустку. На той час вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач піклувався про [PERSON], визнавав, що він є його біологічним батьком, називав його сином. Позивач також не заперечувала факту батьківства відповідача стосовно її малолітнього сина. Підтвердила, що на фотокартках зображені [PERSON], [PERSON] та їх спільний син [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що зі слів позивача їй відомо, що відповідач є біологічним батьком малолітнього [PERSON] До народження сина сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та спільно проживали у м. Кіровоград (Кропивницькому). Коли народився [PERSON], позивач повернулась проживати до своїх батьків у с.Дмитрівку Знамянського району. [PERSON] дуже часто приїздив до позивача та її сина на вихідні дні, а також під час перебування у відпустці. [PERSON] він визнавав своїм сином, однак реєструватись його батьком відмовлявся з різних причин та ухилявся від цього. Підтвердила, що на фотокартках зображені позивач, відповідач та їх спільний син [PERSON]. Оглянутими в судовому засіданні фотокартками встановлено, що на них зображені під час спільного перебування [PERSON] та малолітній [PERSON], що підтвердили позивач та свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності ч.1\~ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Оскільки батьківство [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], також підтверджується зібраними в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків та фотознімками, тому суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для визнання відповідача батьком малолітнього [PERSON]. Відповідно до ст.134 СК України, яка регламентує порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Крім того, відповідно до\~ст.180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обовязку утримувати дитину, відповідно до ч.3\~ст.181 СК України є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Частинами 2 та 4 статті 84 СК України\~передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до\~ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.\~\~ Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача\~аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення сином [PERSON] трьох років. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за вимогу про визнання батьківства у розмірі 640 грн. 00 коп. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved