Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що 21 лютого 2004 між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Оріхівского районного суду Запорізької області від 03.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей. Відповідач, який проживає окремо, ухиляється від виконання свого обовязку щодо їх утримання, оскільки матеріально дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обовязків, які покладені на нього законом як на батька дітей. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (трьох тисяч) грн.. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 2000,00грн. на кожну дитину, а загалом 4000,00грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. У судовому засіданні позивач, представник позивача уточнені позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнають частково. Просять стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що 21 лютого 2004 року між сторонами по справі був зареєстрований шлюб. Рішенням Оріхівского районного суду Запорізької області від 03.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою. Сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 150140, виданого виконкомом Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області та доньку- Козловську [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 166861, виданого виконкомом Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Відповідач визнає дітей своїми, батьківство не оспорює. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З пояснень сторін по справі встановлено, що їх неповнолітні діти проживають з позивачем діти перебувають на утриманні позивача. Домовленості щодо утримання та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує те, що відповідач [PERSON] 07.04.2017 року придбав транспортний засіб ВАЗ 21101 Седан-В 2007 року випуску, вартістю 23891,41грн. Крім того, [PERSON] 30.09.2017 року придбав 55/100 часток обєкту нежитлової нерухомості, складу, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с.Таврійське, вул. Запорізька,185, вартістю 23100,00 грн. В період часу, коли відповідач не працював, він добровільно сплачував аліменти на утримання дітей в розмірі по 3000,00грн., що підтверджується банківськими квитанціями. В даний час відповідач працює офіційно та отримує стабільну заробітну плату. Також при визначенні розміру аліментів, суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що відповідач являється фізичною особою підприємцем та займається продажем сільськогосподарської техніки, оскільки даний факт не підтверджено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов було подано позивачем до суду 18.09.2017 року. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача також підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial