Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила що [PERSON] є одноособовим власником житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку за вказаною адресою. В будинку позивача з 30.07.1988 року зареєстрований місцем проживання її колишній чоловік [PERSON] . Відповідно до рішення Кілійського районного суду від 26.04.2013 року шлюб між ними розірвано. Але з 2012 року [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає та своїх речей в будинку не тримає. Відповідач проживає за іншою адресою, яка позивачу не відома. Фактично відповідач не мешкає в житловому будинку [ADDRESS] більше шести років та особистих речей в ньому не тримає, сімейних стосунків зі мною та іншими членами моєї родини він не підтримує. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації вже понад шість років, тому при розгляді справи повинно бути ураховано вимоги ч.2 ст. 405 ЦК України. На теперішній час через реєстрацію місця проживання відповідача в помешканні позивача вона не має можливості отримувати державні субсидії та допомоги. Зважаючи на зазначене, позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до рішення Кілійського районного суду № 502/597/13-ц від 26.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 08.05.2018 року. Відповідно довідки Новоселівської сільської ради Кілійського району № 365 від 25.05.2018 р., [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129531166 від 03.07.2018 року, Договором купівлі продажу будинку від 18.11.1993 року. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку за вказаною адресою, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 19.11.2009 року. З акту депутата від 25.09.2019 р. та довідки Новоселівської сільської ради Кілійського району № 351 від 30.09.2019 р. вбачається, що [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою вона проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] . З чоловіком [PERSON] вона розлучена, він за даною адресою зареєстрований, але з 2012 р. по теперішній час не проживає. При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права: Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками, справи не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту ч. 1 ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 163 ЖК УРСР - у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї в будинку /квартирі/ приватного житлового фонду, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки він не проживає у житловому приміщенні, в якому зареєстровано його місце проживання, більше 8 років. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved