overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Богданівської сільської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], який розташовано на земельній ділянці площею 0,194 га на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16 жовтня 2012 року Другою Павлоградською державною нотаріально конторою. При оформленні технічної документації на домоволодіння було з'ясовано, що існують споруди, літ. а2 сіни, літера л , м сарай, які віднесені до категорії самочинного будівництва. Відповідно до п.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці. В зв'язку з чим позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач надала суду заяву в який просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Богданівська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області про час і місце судового засідання повідомлялись за правилами ст. 74 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], який розташовано на земельній ділянці площею 0,194 га на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16 жовтня 2012 року Другою Павлоградською державною нотаріально конторою. При оформленні технічної документації на домоволодіння було з'ясовано, що існують споруди, літ. а2 сіни, літера л , м сарай, які віднесені до категорії самочинного будівництва. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Будівництво об'єктів нерухомості закінчено та відбулось без порушення будівельних норм та правил, а також інших вимог до будівництва нерухомості, будівельні роботи виконувались фахівцями у відповідності до усіх існуючих будівельних норм і правил, вказаним будівництвом права третіх осіб не порушено, будівлі та споруди є придатними до експлуатації. Таким чином, за позивачем може бути визнано право власності на об'єкти нерухомого майна - літ. А2 сіни, літера л , м сарай, які віднесені до категорії самочинного будівництва, та розташовані в домоволодінні [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Вербівської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті дядька по материнській лінії [PERSON], який помер [INFO] року, однак у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини, оскільки фактично проживала на тимчасово окупованій території АР Крим, що було перешкодою вчасно оформити спадщину, у зв'язку з чим вона просить визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини . Позивач під час судового розгляду позовні вимоги підтримала, прохаючи задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримали, не заперечував проти встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України [PERSON] народилася [INFO] року (а.с.10),відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.3), та який мав відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку розміром 9,1334 га на території Вербівської сільської ради Херсонської області (а.с.4), відповідно до заповіту від 21.03.2008 року [PERSON] на випадок смерті заповів належний йому на праві приватної власності земельну ділянку, відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку розміром 9,1334 га на території Вербівської сільської ради Херсонської області (а.с.13). Відповідно до довідки приватного нотаріуса В.В. Пестрецова, що спадкова справа після смерті померлого [INFO] року [PERSON] не заводилась. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини. Враховуючи, що представник відповідача позов визнав, вивчивши надані докази, суд визнає, що позивач з поважних причин пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, так як через тимчасову окупацію АР Крим не мала можливості звернутися у встановлений законом строк прийняття спадщини, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Верхньосірогозької сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, третя особа: [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , однак у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини, через тривале погіршення стану здоров`я після смерті батька, у зв`язку з чим вона просить визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини . Позивач під час судового розгляду позовні вимоги підтримала, прохала надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , вказала що своєчасно не прийняла спадщину, оскільки після смерті батька погіршилося здоров`я, та перебувала на лікуванні в лікарні, через вище наведене не мала можливості зібрати необхідні документи для прийняття спадщини. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що добре знали померлого [PERSON] , який помер [INFO] та добре знають заявника [PERSON] , яка була його донькою, та за життя батька добре про нього піклувалася, після смерті батька тривало хворіла та періодично перебула в лікарні. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] (а.с.4-6), відповідно до свідоцтва про шлюб від 1 жовтня 1988 року [PERSON] , 1970 року народження, змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (а.с.8), відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] 1970 року народження, її батьком вказаний [PERSON] (а.с.7), відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.9), який мав, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), земельну частку (пай) розміром 6,97 умовних кадастрових га на території Верхньосірогозької сільської ради Херсонської області (а.с.11), відповідно до довідки Нижньосірогозької ЦРЛ від 11.11.2019 року, [PERSON] , 1970 року народження, зверталася за медичною допомогою в Нижньосірогозьку ЦРЛ та перебула на амбулаторному лікуванні за період 2007 року 5 разів з різними діагнозами (а.с.12). Відповідно до довідки приватного нотаріуса В.В. [PERSON] , спадкова справа після смерті померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини. Враховуючи, що представник відповідача, третя особа заперечень по суті позову не мають, вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачка з поважних причин - через постійні тривалі хвороби пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Верхньоторгаївської сілської ради Нижньосірогозького району Херсонської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, однак у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини, через скрутне матеріальне становище, у зв'язку з чим вона просить визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини. Позивач, представник позивача під час судового розгляду позовні вимоги підтримали, прохали надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року, позивач зазначила що своєчасно не прийняла спадщину, оскільки мала ускладнену вагітність та здійснювала догляд за немовлям, через віддалене місце проживання не мала можливості зібрати необхідні документи для прийняття спадщини. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України - [PERSON], [INFO] (а.с.6-7), відповідно до свідоцтва про шлюб від 19 січня 2011 року [PERSON] 1988 року народження, змінила прізвище після реєстрації шлюбу на «[PERSON]» (а.с.9), відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] 1988 року народження, її батьком вказаний [PERSON] (а.с.8), відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON], помер [INFO] року (а.с.4), який мав відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, ділянку розміром 8,76 га на території Верхньоторгаївської сільської ради Херсонської області (а.с.5), відповідно до довідки Верхньоторгаївської сільської ради Херсонської області [PERSON] 1988 року народження, зареєстрована та проживає [ADDRESS] та має такий склад сім'ї: чоловік [PERSON], 1988 року народження, доньку [PERSON] - 2012 року народження, сина [PERSON] - 2011 року народження (а.с.12), відповідно до довідки Цирського старостинського округу [PERSON], який помер [INFO] року, проживав в [ADDRESS] (а.с.16) Відповідно до довідки державного нотаріуса В.І. Кух, спадкова справа після смерті померлого [INFO] року [PERSON] не заводилась. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини. Враховуючи, що представник відповідача позов визнали, вивчивши матеріали справи, суд визнає, що позивачка з поважних причин пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, через скрутне матеріальне становище, оскільки мала двох малолітніх дітей, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Нікопольської міської ради, відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Нікопольського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] в. м Нікополі Дніпропетровської області, ? частина якої належить їй на підставі договору дарування, посвідченого 17 березня 1997 року завідувачем першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-1353. Інша ? частина даної квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1997 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об'єднанням. Однак правовстановлюючий документ, зокрема свідоцтво про право власності на житло від 26 лютого 1997 року був втрачений, а отримати його дублікат не представляється можливим, оскільки установа, яка видала зазначене свідоцтво ліквідовано, що позбавляє її можливості зареєструвати своє право власності на належну їй квартиру у встановленому законом порядку Враховуючи наведені обставини [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.17). Відповідач з позовом ознайомлений, в судове засідання представник відповідача не зявився, від нього надійшла заява про слухання справи без участі представника Нікопольської міської ради (а.с.19). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] в. м Нікополі Дніпропетровської області, ? частина якої належить їй на підставі договору дарування, посвідченого 17 березня 1997 року завідувачем першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-1353 (а.с.6). Інша ? частина даної квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1997 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об'єднанням. Однак позивач втратила оригінал свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1997 року, а отримати його дублікат не можливо, у звязку з тим, що установа, яка видала зазначене свідоцтво ліквідовано. У зв'язку з цим, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Нікопольського міськрайонного управління юстиції №\~27525402 від 25 грудня 2015 року їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на належну їй квартиру. У суду не викликає сумніву той факт, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] З урахуванням викладених обставин, суд вважає доцільним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], задовольнивши тим самим вимоги позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Яношівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, вказавши, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті діда [PERSON] за заповітом на нерухоме майно за адресою с. Яноші вул. Шевченка, 36, Берегівського району закарпатської області. Рішення суду\~необхідно позивачу\~для реєстрації\~права власності\~на вказаний\~будинок та\~земельну ділянку,\~оскільки їй\~було відмовлено\~в цьому\~з тих\~підстав,\~що нотаріусом\~було відмовлено\~у звязку\~з неподачею\~оригіналів документів\~на право\~власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримують та просять його задовольнити. Представник відповідача виконавчого\~комітету Яношівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відділу ДВС Фастівського МРУЮ про зняття арешту з нерухомого майна-1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] мотивуючи свої вимоги тим, що 22.08.2014 року позивачка звернулась до Фастівського районного нотаріуса [PERSON] отримала відповідь, щодо неможливості вирішення будь-яких питань з приводі зазначеної нерухомості, оскільки на ? частину зазначеного будинку накладено арешт на підставі ухвали б/н Фастівського міськроайонного суду від 12.03.2008 року. На звернення позивача з заявою про зняття арешту з вищевказаної частини будинку їй було відмовлено на підставі неможливості та рекомендовано звернутися за вирішенням даного питання до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої у відділі ДВС Фастівського МРУЮ не перебуває будь-яке виконавче провадження відносно [PERSON] та просить розглядати справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 30 червня 1993 року державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 1663, позивачка-[PERSON] є власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Інша ? частина цього ж будинку належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину, посвідченого 30.06.1993 року і зареєстровано за № 1665. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у відомостях щодо заборон відчуження зазначено, що на підставі ухвали б/н Фастівського міськрайонного суду від 12.03.2008 року накладено арешт на ? частину будинку по [ADDRESS] і власником є [PERSON] ([ADDRESS]). При зверненні до архіву Фастівського міськрайонного суду, [PERSON] отримала відповідь, що цивільна справа відносно [PERSON] в 2008 році до суду не надходила. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що право власності позивачки на житловий будинок по [ADDRESS] не є предметом оскарження, згідно наданих документів, [PERSON] Є законним власником зазначного нерухомого майна і відповідно до ст. 391 ЦК України вона, як власник має право вимагати усунення першкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відділу ДВС Фастівського МРУЮ про зняття арешту з нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS], оскільки після смерті матері має намір звернутися в нотаріальну контору і оформити спадщину, а фактично не має такої можливості, оскільки йому повідомлено, що на вказаний об»єкт нерухомості накладено арешт на підставі постанови від 20.10.2003 року за борг перед водоканалом. Проте, було встановлено, що боргу не існує, а арешт накладено помилково. Вирішити дане питання в позасудовому порядку не прелставляється можливим. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої у відділі ДВС Фастівського МРУЮ не перебуває будь-яке виконавче провадження відносно [PERSON], [PERSON] та просить розглядати справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.10.1999 року власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2003 року, було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, арешт було накладено у зв»язку з боргом на користь водоканалу в сумі 341 гривні. Відповідно до довідки №835 від 10.10.2014 року заборгованість за послуги водопостачання домоволодіння [PERSON] станом на 10.10.2014 року відсутня. Згідно копії свідоцтва про смерть мати позивача -[PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до листа повідомлення з відділу ДВС вбачається, що документів відносно [PERSON] Станом на 24.10.2014 року на виконання не надходило та не перебувають. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з інформацією з відділу ДВС Фастівського МРУЮ на виконанні у відділі ДВС не перебуває будь-яких виконавчих проваджень відносно [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що право власності позивача на частину квартири [ADDRESS] не є предметом оскарження, згідно наданих документів, [PERSON] є законним власником зазначного нерухомого майна і відповідно до ст. 391 ЦК України він, як власник має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача 25 вересня 2014 року у виконавчому комітеті Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис 07, однак через те, шлюбні відносини між ними погіршилося та повністю припинилися, їх сім'я розпалася, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. З січня 2016 року проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] який проживає з позивачкою. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач позов визнав, підтвердив, що разом не проживають протягом девяти місяців та їхні почуття втрачені. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 2014 року у виконавчому комітеті Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис 07. Вони з січня місяця 2016 року спільно не проживають. Сім'я розпалася у зв'язку із різними поглядами на життя. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] який проживає з позивачем. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу протирічить інтересам сторін, а тому його необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved