Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 07.06.2003 року. Від цього шлюбу у подружжя є спільні діти: [PERSON] , народження [INFO] , [PERSON] , народження [INFO] , [PERSON] , народження [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин (втрата взаємних почуттів, постійні сварки, непорозуміння). Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, на даний час немає. Між сторонами досягнуто згоди про те, що їх спільні діти залишаються проживати з позивачем. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просила суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі і не заперечував проти їх задоволення, про що надав суду відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2003 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с.6). Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , народження [INFO] , [PERSON] , народження [INFO] , [PERSON] , народження [INFO] (а.с.7-9). Сторони однією сім`єю не проживають, сім`я фактично розпалась та миритися не бажають. Міри, прийняті судом для примирення сторін, результатів не дали. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося через взаємні непорозуміння, що з часом призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про залишення їй прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved