Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2004. Відповідач, яка не є членом її сім`ї, зареєстрована за вказаною адресою з 10.08.2020, але після реєстрації проживала в будинку приблизно тиждень, після чого, зібравши речі, виїхала у невідомому напрямку. З 20.08.2020 у зазначеному будинку відповідач не проживає, участі в його утриманні не приймає, комунальні послуги не сплачує, намірів проживати у ньому протягом всього часу не висловлювала. Першочергово у телефонному режимі позивач зверталася до відповідача з проханням про зняття з реєстрації, однак остання, обіцяючи це зробити, жодних дій для цього не здійснювала, в подальшому на телефонні дзвінки не відповідала. На даний час місце її перебування невідоме, оскільки жодних відносин між собою вони не підтримують. Так як вказані дії відповідача перешкоджають позивачу, як власнику житлового будинку, вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, клопотання про розгляд справи з її участю суду не надала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М. 22.11.2004, зареєстрованого в реєстрі за №1618, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №352758 від 11.11.2004 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6360698 від 31.01.2005, позивач являється власником житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією будинкової книги та наданої суду інформації органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи від 08.06.2021 за №01-40/1131/6, відповідач з 10.08.2020 зареєстрована у зазначеному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з актів вуличного комітету №58 м.Знам`янка від 02.10.2020, 02.01.2021, 02.05.2021, а також довідки, виданої старостою Знам`янської міської територіальної громади смт Знам`янка Друга та с.Водяне Кіровоградської області 12.05.2021 за вих.№01-19/613/7, відповідач за зазначеною вище адресою зареєстрована, але не проживає з 20.08.2020. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №490/12384/16 (провадження №61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Такий же висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №279/4963/17 (провадження №61-4262св20). Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено судом, відповідних угод між сторонами не укладалося. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, відповідач, яка не є членом її сім`ї, понад шість місяців без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та відповідачем щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача досягнуто не було, а тому пред`явлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалою суду від 10.06.2021 позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved