Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 2[ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником житлового приміщення на підставі договору дарування від 29 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий №289. У спірній нерухомості також зареєстрований колишній чоловік позивача - [PERSON], який фактично не проживає протягом тривалого часу. На її неодноразові звернення до відповідача про добровільне зняття з реєстраційного обліку, бо їй приходиться багато сплачувати за комунальні послуги не реагує і продовжує ухилятись від нього. Наявність прописаного відповідача у даному приміщенні заважає позивачу оформити субсидію. В звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечував, зазначив, що перебував у шлюбі з [PERSON], який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.02.2016 року було розірвано. Після розірвання шлюбу він деякий час проживав з позивачем у квартирі, за адресою: Харківська область, м.Лозова, мкрн.2, буд.7. кв.68. Після чого [PERSON] змусила його покинути вказане житло. На даний час постійного місця проживання він не має, оскільки працює в іншому місті, коли повертається живе у батьків. Підтвердив, що вказана квартира на праві власності належить [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 29.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий №289, [PERSON] належить житлове приміщення (квартира) за адресою: Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 2[ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради від 09.08.2017 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], мікрорайон 2[ADDRESS] (а.с.14). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). Згідно акту від 09.08.2017 року, складеного сусідами [PERSON], [PERSON] відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу не проживає в квартирі, за адресою: Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 2[ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААА 3127934 від 27.04.2016 року і довідки Лозівського обєднаного УПФУ Харківської області №1776 від 09.08.2017 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії , [PERSON] є інвалідом ІІІ групи і отримує пенсію (а.с.8,18). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради №458 від 09.08.2017 року, [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН м.Лозова отримує допомогу на дитину одиноким матерям та соціальну допомогу малозабезпеченим сімям (а.с.19-20). Всі обовязки з оплати комунальних послуг позивач виконує самостійно і субсидією не користується (а.с.21,22). Частинами 1 і 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved