Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення: компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати на загальну суму 19163,98 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» з 01 липня 2010 року на посаді секретаря-друкарки 2 кат., та була звільнена з роботи за угодою сторін із 10 серпня 2018 року. На день її звільнення їй не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 44 календарних днів, що становить 9874 грн. 48 коп. та компенсація заборгованості за час затримки заробітної плати при звільненні за період часу з 10 серпня 2018 року по 17 вересня 2018 року становить 9289 грн. 50 коп. Відповідач не обґрунтовує відмову виплатити кошти та ухиляється від виплати боргу, тому позивач і вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні не визнав посилаючись на обставини викладені у відзиві та доповненні до відзиву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до копії наказу №2-к від 01 липня 2010 року, [PERSON] прийнято на посаду секретаря-друкарки 2 категорії, з 01.07.2010, згідно контракту, з випробувальним терміном 3 місяці, з виплатою заробітної плати згідно штатного розпису (а.с.4-11). Наказом №79-к від 31 серпня 2018 року, [PERSON] звільнено із посади за згодою сторін із 10.08.2018. Згідно з копією претензії від 07.09.2018 року на ім»я в.о.директора [PERSON] від [PERSON], остання зверталася до підприємства з вимогою про проведення з нею остаточного розрахунку при звільненні її з роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП» (а.с.12). Трудові відносини [PERSON] з ТОВ «Прилуцьке ХПП» підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданої Пенсійним фондом України, з яких вбачається, що [PERSON] отримувала заробітну плату та здійснювалися відповідні відрахування в пенсійний фонд (а.с.14) Відповідно до особової картки працівника ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» [PERSON], невикористана відпустка за період роботи на підприємстві становить 44 дні (а.с.15) Згідно з розрахунку заборгованості, наданого [PERSON], її середньоденна заробітна плата за останній календарний рік за час роботи на ТОВ «Прилуцьке ХПП» складає 224,42 грн., компенсація відпустки за 44 календарних дні становить 9874,48 грн., компенсація затримки при звільненні 9289,50 грн. Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.08.2018, до Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява [PERSON], про те, що 09.08.2018 невідомі особи з території ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» здійснили крадіжку ТМЦ, які належали підприємству. Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270210001331від 16.08.2018 за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Відповідно до наказу в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов»язано по підприємству виплатити заробітну плату всім працівникам за фактично відпрацьований час в період з 01.08.2018 по 10.08.2018 в розмірі мінімальної заробітної плати Згідно з додатку до наказу в.о. директора товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов»язано відновити особові картки працівників та бухгалтерські звіти, що дають можливість вирахувати кількість днів невикористаної відпустки та суму компенсації Згідно з повідомлення ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 04.09.2018, [PERSON], як працівника підприємства було повідомлено про видачу йому дубліката трудової книжки та проведення відповідних розрахунків у зв»язку із звільненням з роботи Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №25-03-023/0649 від 25.09.2018, за наслідками проведеної управлінням держпраці у Чернігівській області перевірки ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», у вказаному акті не містяться відомості про виявлені порушення Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Положеннями ст.ст. 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки»). Згідно ст. 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: 1) окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; 2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Належними доказами, підтверджуючими наявність невикористаних днів щорічної відпустки є особова карта позивача форми П-2, яка затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656, накази по підприємству, в яких зазначений період надання відпустки позивачу, які не можуть бути надані відповідачем у зв'язку з втратою доступу до цих документів з підстав зазначених вище. Згідно з абз.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N100, для розрахунку суми компенсації (як і для відпускних) беруть виплати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації. Відповідно до п.7 Розділу 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат за час щорічної відпустки,додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Судом встановлено, що на час звільнення позивач мав 44 дні невикористаної відпустки. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснено наступним чином. Середньоденна заробітна плата для розрахунку суми компенсації за щорічну відпустку становить 224,42 грн., яка не оспорюється сторонами, = 79445,19 грн.(сума заробітної плати за останніх 12 місяців) / 354 днів. Компенсація відпустки за 44 календарних дні становить 9874,48 грн. = 224,42 грн.(середньоденна заробітна плата) х 44 (днів відпустки). Таким чином вимога про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку строком 44 дні підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до ст.117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з роботи 31 серпня 2018 року. Відповідно до табелю виходу на роботу, останній день коли працював позивач на робочому місці був 09.08.2018 року. За таких обставин суд вважає, що в день звільнення позивач не працював. Позивачем на адресу відповідача 07.09.2018 року було направлено претензію з вимогою провести остаточний розрахунок при звільненні. Відсутність вини відповідача щодо проведення відповідних виплат при звільненні позивача підтверджуються наказом ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» №1-в від 20.08.2018 року про надзвичайні обставини та додатку до нього про порядок відновлення первинної документації, витяг з ЄРДР з якого вбачається, що ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» звернулося з заявою про те, що 09.08.2018 року не відомі особи з території ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», здійснили крадіжку ТМЦ, які належать підприємству. Викладені вище обставини, свідчать про відсутність у підприємства первинних бухгалтерських та кадрових документів, що унеможливило проведення підприємством виплат сум належних працівникові при звільненні. У зв»язку з цим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 31 серпня 2018 року по день розгляду справи задоволенню не підлягає. Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved