Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року було частково задоволено її позовні вимоги та стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 4412,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 червня 2014 року по 25 травня 2015 року в розмірі 81680,40 грн. та стягнуто моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Зазначене судове рішення було оскаржене відповідачем до апеляційного суду Дніпропетровської області та змінене останнім в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, однак на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду від 19 жовтня 2016 року ухвала апеляційного суду була скасована і рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області було залишено без змін. Зазначене судове рішення було виконано 30 січня 2017 року. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає: з 10 червня 2015 року до 30 червня 2015 року 4235,28 грн., з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року 39630,12 грн., з 01 січня 2016 року до 30 січня 2017 року 81982,92 грн. Загальний розмір заборгованості становить 125848,32 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у зазначеному розмірі. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволенні відмовити. Посилається на те, що своєчасно здійснити виплату заробітної плати позивачу не було можливості, оскільки судові рішення були оскаржені, до Вищого спеціалізованого суду рішення було оскаржене самим позивачем і виконавче провадження було зупинено. За період, який просить стягнути позивач середній заробіток, позивач вже не була працівником підприємства, заробітну плату не отримувала, у звязку з чим затримки повного розрахунку за прострочення не було. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився та факсом надіслав суду письмову заяву, якою просить відкласти судовий розгляд справи, оскільки представник зявитися до суду не може по причині перебування представника у щорічній відпустці, не надавши суду жодного доказу даному факту, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Таким чином, суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року той факт, що позивач працювала на посаді начальника виробничо-технологічного відділу ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» з 08 лютого 2006 року. 13 червня 2014 року позивач була звільнена з роботи. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року з відповідача було стягнуто на користь позивача суму заробітної плати 4412,86 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати 81680,40 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В подальшому зазначене судове рішення було оскаржене відповідачем до апеляційного суду Дніпропетровської області та рішення було змінене останнім в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року ухвала апеляційного суду була скасована і рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області було залишено без змін, що вбачається з копії зазначеної ухвали. Судове рішення було виконано 30 січня 2017 року, що підтверджується копією рахунку Прниватбанку та копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 лютого 2017 року. У ч.1 ст.115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно сот.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як було встановлено судом 05 серпня 2015 року, розмір середньоденного заробітку позивача для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить 302,52 грн. Періоди, за які просить стягнути середній заробіток позивач - з 10 червня 2015 року до 30 червня 2015 року, з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, з 01 січня 2016 року до 30 січня 2017 року. З 10 червня 2015 року до 30 червня 2015 року 14 робочих днів, з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року 131 робочий день, з 01 січня 2016 року до 30 січня 2017 року 271 день. Отже, загальна сума середнього заробітку позивача за період з 10 червня 2015 року до 30 червня 2015 року складає 4235,28 грн., загальна сума середнього заробітку за період з 01 липня 2015 до 31 грудня 2015 року складає 39630,12 грн., загальна сума середнього заробітку за період з 01 січня 2016 року до 30 січня 2017 року складає 81982,92 грн. Загальний розмір середнього заробітку позивача за вказані періоди складає 125848,32 грн. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що нездійснення з вини відповідача всіх належних позивачу виплат, надає останньому права вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, а позивач від сплати судового збору звільнений, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1258,48 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved