Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між нею та найманим працівником [PERSON], 01.09.2015 Трудовим договором, відповідач [PERSON] виконувала роботу продавця продовольчих товарів. Під час проведення 10.10.2015 чергової ревізії, було встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 3860,00 грн., що було визнано відповідачем на написано розписку із зобовязанням повернути вказану суму позивачеві, однак ні в добровільному порядку, ні за зверненням позивача [PERSON] до цього часу завдану матеріальну шкоду відповідачем не відшкодовано, у звязку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму спричиненої матеріальної шкоди 3860,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач не зявилася, але до суду надано письмову заяву, в якій [PERSON] просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про місце, дату та час слухання справи повідомлялося належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], являється фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В01 №520581, та здійснює роздрібну торгівлю продуктами харчування на території Голопристанської міської ради, у звязку із чим для реалізації продукції використовую працю найманих працівників. 31.08.2015 фізичною особою-підприємцем було прийнято на роботу продавцем продовольчих товарів громадянку [PERSON], з якою 01.09.2015 укладено Трудовий договір, передбачений вимогами чинного законодавства. За умовами трудового договору [PERSON] зобовязана була виконувати роботу продавця продовольчих товарів. Оскільки найманий працівник [PERSON] за характером роботи працювала із належними роботодавцю товарно-матеріальними цінностями (обладнання магазину, продукти харчування, грошові кошти), з нею 01.09.2015 було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Під час проведення позивачем 10.10.2015 за участю відповідача [PERSON] та іншим працівником магазину [PERSON] чергової ревізії в магазині «Продукти-24» (район річкового вокзалу по вул. 1 Травня у м. Гола Пристань), при зміні відповідального продавця ([PERSON] А.) було встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 3860 (три тисячі вісімсот шістдесят) грн. Вказана сума розрахована із невідповідності виручених за період робочої зміни [PERSON] коштів реалізованому нею товару. За результатами ревізії [PERSON] погодилася з сумою недостачі ввірених їй товарно-матеріальних цінностей та зобовязалася повернути суму їх вартості в найближчий термін про що свідчить розписка, надана відповідачем, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] погодилася з тим фактом, що нею допущено недостачу товарно-матеріальних цінностей під час виконання роботи продавця магазину згідно трудового договору. 28.10.2015 трудові відносини позивача [PERSON] з [PERSON] було припинено на підставі ст. 38 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відповідача [PERSON] з метою врегулювання спору в досудовому порядку, однак остання ні в добровільному порядку, ні за зверненням [PERSON] до цього часу завдану матеріальну шкоду не відшкодувала, у звязку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначено Главою I X Кодексу законів про працю України. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно із ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, як зазначалося у позовній заяві, визначено Постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.09.1981 №259/16-59). Відповідно до вказаного Переліку письмові договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатися при виконанні робіт з продажу (відпуску) товарів, продукції, їх підготовці до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). Відповідно до статті 135-5 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Таким чином, враховуючи, що на даний час в суду відомості про відшкодування вказаних витрат відсутні, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, доведені та підлягають задоволенню в заявленому обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., що підтверджується платіжним документом. \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved