Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу належить житловий будинок №1 по по вул.Набережна в селі Березнуватівка Солонянського району Дніпропетровської області, в якому, крім нього, зареєстрована відповідачка [PERSON], яка доводиться йому колишньою дружиною та з вересня 2010 року залишила житлове приміщення у його будинку і з цього часу без поважних причин в ньому не проживає. Оскільки відповідачка не проживає у належному йому на праві власності житловому будинку без поважних причин більше року і втратила право на проживання в ньому просив визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в будинку перешкоджає йому як власникові користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а добровільно припинити свою реєстрацію в житловому приміщенні не бажає, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю і просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в належному йому на праві власності житловому будинку, пояснивши, що відповідачка є його колишньою дружиною, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2003 року до 2010 рік, коли шлюб було розірвано за рішенням суду. Вона була зареєстрована в належному йому будинку за його згодою як його дружина та члена його сімї, але після розірвання шлюбу з вересня 2010 року відповідачка припинила проживати у його будинку, забрала всі свої речі та виїхала на проживання до м. Дніпропетровськ. На його пропозицію припини реєстрацію місця проживання у належному йому будинку, добровільно зробити це не бажає, тому він змушений звернутися з позовом до суду. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку більше року без поважних причин, то вважає, що вона втратила право на користування житловим приміщенням в його будинку, а її реєстрація в будинку перешкоджає йому розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд та створює для нього негативні наслідки. Відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи яка шляхом направлення відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання [INFO], звідки повернулась з відміткою за зазначеною адресою не проживає» (а.с.20,46,56-57), так і за місцем фактичного проживання (а.с.54,55), а також за допомогою SMS-повідомлення (а.с.52), яке нею отримано в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки та зміну місця проживання суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, у звязку з суд за згодою позивача ухвалив відповідно до положень ст.224 ЦПК України розглядати справу у її відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.47,53), в судове засідання не з'явився, надавши листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.41-42), у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. Свідок [PERSON] показав суду, що позивач [PERSON] є його сусідом, який проживає [INFO] у належному йому на праві власності будинку, який подарувала йому його мати. На протязі близько 9 років разом з позивачем в цьому ж будинку проживала відповідачка [PERSON], з якою він знаходився у шлюбі, але останні пять років вона у будинку не проживає, належні їй речі відсутні, про що за його участю було складено акт обстеження житлового будинку позивача. Свідок [PERSON] показав суду, що позивач [PERSON] є його сусідом, оскільки вони проживають в одному селі на сусідніх вулицях, які межують одна з одною. Він (свідок) з 2011 став постійно проживати у даному селі, а до цього приїздив періодично до своїх батьків і вони з позивачем спілкувалися сімями, у звязку з чим йому відомо, що відповідачка проживала у будинку позивача як його дружина, але десь з 2010 року не проживає, виїхала на інше місце проживання та забрала свої речі, про що за його участю було складено акт обстеження житлового будинку позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] згідно нотаріально посвідченого 30 вересня 1994 року державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим №3153 договору дарування, який в цей же день зареєстровано товариством з обмеженою відповідальністю «Абріс» в реєстровій книзі за №1 за №78 (а.с.6-7), та технічного паспорту від 15 травня 1990 року (а.с.8-10) належить на праві приватної власності житловий будинок №1 по вул.Набережна в селі Березнуватівка Солонянського району Дніпропетровської області, в якому згідно домової книги та довідок Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року №456, №457 крім позивача [PERSON], зареєстрована з 12.03.2004 року і відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с.11-12,15,16), що підтверджується і відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.20). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 22 грудня 2003 року знаходились у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, але рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 26 вересня 2010 року, шлюб розірвано, при цьому з рішення суду вбачається, що сторони з початку 2010 року припинили сімейно-шлюбні відносини (а.с.13). Згідно з довідки Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року №456 (а.с.16), складеного 19 серпня 2015 року акту обстеження помешкання громадянина [PERSON] по вул.Набережна,1 в селі Березнуватівка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.14) за участю депутата Березнуватівської сільської ради [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] в присутності власника [PERSON] встановлено, що в житловому будинку за даною адресою відповідачка [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає з вересня 2010 року, особистих речей або інших даних, які б свідчили про її проживання в цьому будинку, при обстежені не виявлено. В силу\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання\~\~і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Відповідачка [PERSON], яка була зареєстрована в 2004 році в спірному житловому приміщенні зі згоди позивача як його дружина та член сім'ї власника житлового будинку, без поважних причин понад рік не проживає у належному позивачеві на праві власності житловому будинку, але своєї реєстрації в ньому не припинила, що порушує права позивача як власника на користування і розпорядження належним їй нерухомим майном. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідачка відсутня за місцем проживання без поважних причин понад один рік, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з 2010 року, після чого не намагалась вселитись до даного житлового приміщення. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені ним при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved