Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Садова, 11. Разом з позивачем в будинку прописані та проживають діти позивача [PERSON], [PERSON], королевич [PERSON] та [PERSON]. Позивач вказує на те, що в даному будинку також проживає її колишній громадянський чоловік, відносини з яким припинені більш ніж три роки тому, а саме [PERSON], який не приймає жодної участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг, однак ними користується, чим задає позивачу матеріальних збитків. Разом з тим відповідач має власне житло, де він зареєстрований, однак в добровільному порядку виселитися з належного позивачу нерухомого майна не бажає, негативно впливає на малолітніх дітей. На підставі викладеного позивач ставить вимоги про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Садова, буд. 11. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову та просила задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч повідомлявся про дату та час судового розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши в судовому зміст позовної заяви, вивчивши додані до нього письмові докази приходить до наступного. Позивач, [PERSON], є власником житлового будинку за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Садова, 11, що підтверджується Договором дарування від 20.07.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі під номером № 3129. Згідно довідки КП «Житловий Ремонтно експлуатаційний район № 4» № 3515 від 21.07.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] разом з дітьми, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Разом з тим позивач пояснила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у громадянському шлюбі, одна близько чотирьох років вони не підтримують подружніх відносин. Позивач вказує\~ на\~те,\~що [PERSON] всупереч її волі залишається проживати в належному їй будинку та не бажає самостійно виселитись, хоч не приймає жодної участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг, однак ними користується, чим задає позивачу матеріальних збитків, а також негативно впливає на дітей. Разом з тим на підставі письмових матеріалів судом встановлено, що відповідач має власне житло, де він зареєстрований, що відповідно підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1270796 від 18.08.2003 року . Згідно вказаного витягу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: м. Ужгород, вул. 8-Березня[ADDRESS]. Метою звернення до суду з цим позовом позивач вказує захист її права власності на будинок шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним їй майном, оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає виселитись. Відповідно до\~ст.150 ЖК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічна норма закріплена і в\~ст.383 ЦК України. Згідно\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відповідно до частин першої та третьої статті 283 цього Кодексу нарівні з наймачем жилого приміщення члени сімї наймача, які проживають разом з ним, набувають прав і обовязків, що випливають з договору найму. Подібні норми матеріального права закріплені й у частині першій статті 816 ЦК України. Однак, якщо особа проживає у жилому приміщенні на підставі цивільно-правового договору, строк якого закінчився, то власник такого приміщення має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень цивільного законодавства. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагатибудь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставіцієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що оскільки на теперішній час спірне нерухоме майно належить позивачу, відповідач не є співвласником майна, не є членом сімї позивача, не зареєстрований у спірному будинку, не приймає у часті в його утриманні, натомість є співвласником іншого нерухомого майна, такий жодного разу не зявився в судове засідання та не надав жодних заперечень чи доказів на спростування доводів позивача, що відповідно є підставою для задоволення даного позову.

Outcome: approved