Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та після остаточного уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь неустойку у розмірі 278 691 грн. 49 коп., як санкцію за виниклу заборгованість, яка виникла під час примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року ухваленого у справі №644/2080/14-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2014 року, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі вказаного вище рішення суду від 11 квітня 2014 року, 07 травня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №644/2080/14-ц та на підставі її заяви державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 43297283. Незважаючи на застосування державним виконавцем заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, відповідач свій обов`язок по утриманню дитини навмисно не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.11.2017 року становить 29035 грн. 42 коп. Позивач у судовому засіданні позов та доводи наведенні на його обґрунтування підтримала у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не внаслідок його навмисних дій, а у зв`язку з його скрутним матеріальним становищем та незадовільним станом здоров`я. Також зазначив, що станом на 01 серпня 2019 року у нього відсутня заборгованість по аліментам, а навпаки існує переплата в розмірі 1991 грн. 20 коп. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року, ухваленим у справі № 644/2080/14-ц, з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі виданого для примусового виконання рішення суду виконавчого листа розпочато виконавче провадження № 43297283. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам зробленого державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03.09.2019 року № 43200, [PERSON] станом на 01.03.2019 року мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 5562 грн. 70 коп. Станом на 01.08.2019 року за [PERSON] числиться переплата по сплаті аліментів у сумі 1991 грн. 20 коп. Сторони з даним розрахунком погодилися. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною до 05.10.2016 року) та статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження», розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Аналогічний порядок визначення заборгованості містить і ч. 3 ст. 71 Закону № 1404-VIII. У ч. 9 ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIX «Про виконавче провадження» та у ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII., зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України ( в редакції Закону від 17.05.2017 р.), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення передбачала і попередня редакція статті. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд, за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. Отже, за змістом статті 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання щодо права одержувача аліментів на стягнення неустойки. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені , навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правила нарахування пені за заборгованість по сплаті аліментів визначені Постановами Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа № 572/1762/15-ц) та від 03.04.2019 року (справа №333/6020/16). Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1% загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним(періодичним) платежем. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня , у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Позивачем та відповідачем надані суду розрахунки розміру пені, які суттєво відрізняються один від одного. Суд позбавлений можливості перевірити правильність наданих розрахунків кожної із сторін та самостійно вирахувати пеню за кожний місяць в якому мало місце прострочення виконання зобов`язання. Сторонам неодноразово надавалась можливість надати суду докази на підтвердження розміру заборгованості за кожний місяць, та часу її погашення боржником. Крім того, розмір сплачених боржником грошових коштів, зазначений в розрахунку пені, який наданий позивачем, доданий до останньої заяви про зміну розміру позовних вимог від 24.06.2019 року, не відповідає даним, які зазначені в розрахунку заборгованості, складеному державним виконавцем від 13.06.2019 року за № 27748, а також розрахунком заборгованості наданим відповідачем, складеним державним виконавцем 03.09.2019 року за № 43200, і правильність якого не оспорюється в судовому засіданні позивачем. Разом з цим, у ч. 1 ст. 196 СК України зазначено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більшому 100 відсотків заборгованості. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості від 03.09.2019 року, визначеної державним виконавцем, за відповідачем станом на 01.08.2019 року числиться передплата у сумі 1991 грн. 20 коп., тобто заборгованість станом на час ухвалення судом рішення відсутня. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Питання, щодо судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed