Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що 13.02.2014 року, 13.04.2016 року та 07.11.2017 року між нею та відповідачем [PERSON] були укладені договори позики, за якими відповідач 13.02.2014 року отримала від неї в борг 1500,00 доларів США, 13.04.2016 року 1500,00 доларів США, 07.11.2017 року 1000,00 доларів США, які зобов`язалася повернути у строки визначені в розписках про отримання грошових коштів. Однак, ані в зазначені строки, ані до теперішнього часу грошові кошти відповідач [PERSON] не повернула. Просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договорами позики від 13.02.2014 року, 13.04.2016 року та 07.11.2017 року в сумі 4000,00 доларів США. Відповідно до ухвали суду від 10.06.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] надала в судове засідання письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву, якою позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що 13.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивачка позичила у строк на один місяць відповідачу грошові кошти у суму 1500,00 доларів США. Між тими сторонами, 13.04.2016 року укладено ще один договір, за яким [PERSON] взяла у борг 1500,00 доларів США та зобов`язалася повернути грошові кошти в строк до 27.04.2016 року. Крім того, 07.11.2017 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США, зі строком повернення на 15 днів. (а.с.4,5,6) Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). \~ \~ \~ \~За умовами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно ст.526, 527 ЦК України зобов`язання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник повинен виконати свої обов`язки, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог\~статті 192 ЦК України\~гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом\~статті 524 ЦК України\~грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій\~статті 533 ЦК України\~закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд визначаючи характер спірних правовідносин, приходить до висновку про стягнення з відповідача суми боргу саме в іноземній валюті, а як наслідок суд вважає позов обґрунтованим та такий, що регулюється умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства України, а тому позов задовольняє у повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги, суд з урахуванням ухвали суду від 10.06.2019 року про звільнення позивача від сплати судового збору, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору за вимоги майнового характеру, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1071,01 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved