Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної ради у м. Дніпро про скасування усиновлення. У своїх позовних вимогах зазначила, що 06.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 06.10.2007 року, актовий запис № 906). На час укладання шлюбу поозивач мала малолітню дитину - [PERSON] [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2008 року [PERSON] усиновив [PERSON] . До актового запису про народження дитини № 786 від 15.08.2006 р., складеного Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, внесено зміни: прізвище дитини - [PERSON] ; ім`я - [PERSON] , по батькові [PERSON] ; дату народження - залишено без змін - [INFO] , місце народження залишено без змін - м. Дніпропетровськ. В 2014 році шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені. З цього часу Відповідач став проживати окремо, втратив інтерес до сімейного життя, вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує. На підставі чого позивачка вимушена була звернутися до суду з проханням розірвати їх шлюб. У 2017 р. шлюб було розірвано. На даний час Відповідач проживає окремо. Де він фактично мешкає не відомо. Ніякого зв`язку з ними Відповідач не підтримує, та участі у вихованні дитини не приймає, що перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини. Оскільки вони з Відповідачем розлучились, то вважає, що спільне проживання його з дитиною є неможливим та просить суд скасувати усиновлення її дитини [PERSON] , [INFO] усиновителем [PERSON] . Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, оскільки дане усиновлення суперечить інтересам дитини, також пояснила, що в майбутньому має намір відправити сина на навчання за кордон, для чого буде необхідно отримувати дозвіл батька. Пояснила, що з вимогами про стягнення аліментів до суду не зверталася, щоб у майбутньому у батька не виникло бажання звернутися до сина за аліментами та додала, їм від нього нічого не потрібно, хоча вона проти батька сина не налаштовувала. Клопотань про допит малолітнього з психологом позивач не заявляла. Заяв про визнання явки відповідача обов`язковою не заявляла. Відповідача у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Служба у справах дітей Індустріальної районної ради у м. Дніпрі надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, та просили винести рішення в інтересах малолітньої дитини Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2-о-98/08 від 29 жовтня 2008 року відповідачем по даній справі [PERSON] було усиновлено [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.12.2008 року виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 06 жовтня 2007 року, актовий запис № 906, видане Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Зі слів позивача шлюб між нею та відповідачем розірвано у 2017 році, але суду не надано копію рішення. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить в першу чергу з мотивів захисту інтересів дитини та наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 207 Сімейного кодексу України передбачено, що усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 та ч. 4 ст. 238 даного Кодексу, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідносин із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом України № 3017-VI від 15.02.2011 року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Згідно із ст.238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. В ході судового розгляду судом не здобуто, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування ч.3 ст.238 СК України, які б свідчили, що між усиновлювачем і дитиною склалися незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх обов`язків. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано лише копію свідоцтв про народження дитини. Зі змісту позовної заяви та пояснення позивача у судовому засіданні, суд вважає, що дана ситуація не підпадає під п.3 ст.238 Сімейного кодексу України, оскільки позивач посилається тільки на неприязні стосунки з батьком дитини, які призвели до розірвання шлюбу між ними тобто взаємовідносини між батьками не склалися. Відсутність контакту між батьками не є підставою для скасування усиновлення. Крім того, відповідно до ст.ст. 150-155 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зобов`язані турбуватися про неї в повному обсязі та нести відповідальність за її здоров`я, життя, утримання та розвиток. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Згідно із вимогами ч.4 ст.232 Сімейного кодексу України, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином, на відповідача з моменту усиновлення були покладені батьківські обов`язки щодо дітей, які були ним усиновленні. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Таким чином, враховуючи, що скасування усиновлення з підстави, передбаченої ч. 3 ст. 238 СК України, в даному випадку є неможливим, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини та не надала доказів, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, надаючи пояснення, що їй з сином від нього нічого не потрібно. Враховуючи вищенаведені обставини, судом об`єктивних причин для скасування усиновлення не встановлено.

Outcome: dismissed