Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно та майнові права, які вона мала за життя. На випадок своєї смерті мати залишила заповіт від 26.12.2000, яким все своє майно заповідала своїм дочкам: [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців за законом першої черги після смерті матері не залишилось. На день смерті мати [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .Крім матері на день відкриття спадщини з нею разом ніхто не проживав та не був зареєстрований. На протязі б-ти місяців після відкриття спадщини ні вона, ні її сестра (третя особа по справі) із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися. Причиною пропуску строку вказує на те, що вона не знала про існування у матері сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 4,6 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала у колективній власності КСП «40 - річчя Жовтня» в с. Дуболугівка Ніжинського району, а лише навесні 2020 року вона випадково знайшла цей сертифікат, що знаходився в паперах та інших документах, що належали їх батькам. Що стосується житлового будинку, який залишився після матері, то, зважаючи на його технічний стан, вона, після смерті матері, вирішила не оформляти спадщину на нього. Вищезазначені обставини і є причиною пропуску нею належного 6-місячного строку для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до суду представник позивача адвокат Семенок В.І. подав заяву, в якій просив розглянути позов у його відсутність та позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача, в особі секретаря Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області просив суд розглянути справу без його участі, за наявними у справі доказами, поясненнями. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом установлено, що на підставі рішення Ніжинської районної державної адміністрації № 167 від 31 травня 1996 року на ім`я [PERSON] було видано сертифікат на земельну частку (пай) серія ЧН № 064706, площею 4,6 в умовних кадастрових гектарах, у землі, що перебуває у колективній власності КСП «40 - річчя Жовтня» в с. Дуболугівка Ніжинського району (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Відповідно до заповіту від 26.12.2000, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дуболугівської сільської ради Ніжинського району, [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з усіма надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться [ADDRESS] вона заповідала своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Як спадкоємець за заповітом, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину та заведенні спадкової справи, оскільки вона пропустила встановлений строк подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до відповіді нотаріуса спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.14). Позивач вказує, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки не знала, що померлій матері належав сертифікат на земельний пай, а документи, які це підтверджують знайшла лише у 2020 році, тобто про наявність даного спадкового майна вона дізналася вже після спливу строку для прийняття спадщини. Згідно зі ст.1218 ЦП України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом достовірно встановлено, що а ні позивач, а ні [PERSON] (третя особа) на час відкриття спадщини постійно не проживали із спадкодавцем, а отже фактично її не приймали та заяву про прийняття спадщини за заповітом, у встановлений законом строк, не подали, а отже є такими, що її не прийняли (довідка а.с.11). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, положення частини третьої статті 1272 ЦК України не застосовуються. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2012 року у справі№ 6-85цс12, з яким погодився і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №465/3093/16-ц. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вище вказаних норм права суд зазначає, що не є поважною причиною те, що позивач не знала про існування спадкового майна, а вже задовго після спливу строку, визначеного законом для прийняття спадщини, вона дізналася про існування неоформленого спадкового майна. Підсумовуючи все вище вказане, суд приходить до висновку, що вказані позивачем причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Інших причин пропуску строку позивачем не вказано. Крім того суд зауважує, що з дня відкриття спадщини сплинуло близько 9 років. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, тому у задоволенні позову слід відмовити з указаних підстав.

Outcome: dismissed