Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] з тих підстав, що останній понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові [PERSON] вказала, що вона є власником ј частини будинку [ADDRESS] . В даному будинку крім позивача, її дочок та онуки, зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , з яким шлюб розірвано 24 вересня 2010 року. [PERSON] фактично в вищевказаному будинку не проживає з березня 2018 року, не утримує його, витрат по утриманню житла не несе, особисті речі останнього в будинку відсутні. Його реєстрація в будинку створює їй як власнику будинку, перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином через оголошення на сайті суду про судове засідання, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 31 липня 1997 року підтверджується, що ј частина будинку [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с 12). Свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджується що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 06.09.2019 року [PERSON] зареєстрований, за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2010 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Будинок [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. В позові [PERSON] стверджувала, що відповідач більше року, не проживає в будинку, власником якого є позивач. На підтвердження даних тверджень позивач надала суду акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 22 липня 2019 року та довідку видану Вертіївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області від 22 липня 2019 року (а.с.20, 22). На думку суду позивач довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved