Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим приміщення будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2016 року їй належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку крім позивача зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не є співвласниками будинку та не э членами сім`ї позивача. В червні 2017 року відповідач виявила бажання придбати у неї даний житловий будинок, тому 16.06.2017 року вона зареєструвала відповідачів у вказаному будинку. Але в квітні 2018 року відповідач разом з дітьми виїхала з будинку. Речей відповідачів у будинку немає. Відповідач повідомила, що купувати будинок не буде. На прохання позивача, відповідач знятися з реєстрації не відмовляється, але цього не робить. В зв`язку з реєстрацією відповідачів вона не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, позивач подала заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, неоноразово надіслані відповідачам повістки повертають без вручення із зазначенням причин адресат відсутній, враховуючи приписи ст. 128-131 ЦПК України відповідачі вважаються належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань від відповдіача не надійшло. Представник органу опіки і піклування Новопразької селищної ради та Олександрійської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився. Олександрійська РДА просила розгляд справи провести за відсутності свого представника. Новопразька селищна рада належним чином повідомлена про розгляд справи. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2016 року посвідченого державним нотаріусом Олександрійської районної державної нотаріальної контори Ліб В.В., [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі за №1674. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмір частки 1/1. Згідно довідки виданої виконкомом Новопразької селищної ради від 23.07.2019 року №2476 [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] , про те, що складом сім`ї є зареєстровані колишні квартиранти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження складеного за участю сусідів, затвердженого Виконавчим комітетом Новопразької селищної ради 23.07.2019 року №2178, про те що 23.07.2019 року було обстежено місце проживання [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні виявлено, що будинок належить [PERSON] . Колишні квартиранти [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в будинку з 16.06.2017 року, але фактично з квітня 2018 року за місцем реєстрації не проживають. Їх особистих речей в будинку не виявлено. Реєстрація [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується довідкою наданою на запит суду Новопразькою селищною радою від 28.08.2019 №955. В довідці зазначено, що тривалий час за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується довідкою наданою на запит суду Новопразькою селищною радою від 28.08.2019 №956. В довідці зазначено, що тривалий час за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується довідкою наданою на запит суду Новопразькою селищною радою від 28.08.2019 №957. В довідці зазначено, що тривалий час за місцем реєстрації не проживає. Також позивач надала суду копію домової книги, яка підтверджує реєстрації місця проживання відповідачів. Орган опіки і піклування Олександрійська районна державна адміністрація у висновку від зазначив, що вважає недоцільним визнання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за місцем їх реєстрації у зв`язку з порушенням у разі втрати права дітей на користування житловим приміщенням їх житлових прав і інтересів. У висновку також зазначено, що відповідно до наявної у службі у справах дітей інформації реєстрація місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] була проведена за згодою власника житлового будинку, [PERSON] не має власного житла та не може забезпечити реєстрацію місця проживання своїх малолітніх дітей за іншим місцем. Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Новопразької селищної ради надав суду висновок, у якому заперечував проти визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним вище житлом. У висновку також зазначено, що [PERSON] , [INFO] , яка виховує двох малолітніх дітей, була взята на облік сімей, які опинилися у скрутних життєвих обставинах, 22.01.2016 у зв`язку з неналежними санітарно-гігієнічними умовами проживання. 17.07.2019 [PERSON] була знята з обліку у зв`язку з переїздом в інший населений пункт. Офіційно [PERSON] та її діти зареєстровані за адресою [ADDRESS] , а фактично вони проживають за адресою [ADDRESS] . [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на засідання виконавчого комітету Новопразької селищної ради не з`явилася. У висновку зазначено, що [PERSON] не має власного житла, у телефонній розмові повідомила про відсутність іншої можливості реєстрації свого місця проживання та місця проживання дітей. Суд застосовує такі норми права Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Таке тлумачення зазначених норм права відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Такої ж позиції дотримується Верховний суд, наприклад у постанові Верховного суду 20 березня 2019 року у справі № 161/2498/18. Аналогічно застосовано зазначені норми права у схожих правовідносинах у постановах Верховного суду України від 6 лютого 2018 року у справі № 229/3757/15-ц, від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Отже, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON] не є на даний час та не були на момент їх вселення та реєстрації членами сім`ї позивача [PERSON] , яка є власником будинку. Будь-яких родинних відносин між позивачем і відповідачем немає і позивач надав згоду на реєстрацію відповідачів у цьому будинку, оскільки мала намір пізніше продати цей будинок відповідачу [PERSON] . Відповідачі добровільно виїхали з будинку та не проживають у ньому з квітня 2018 року, власних речей у ньому не зберігають, [PERSON] не бере участі в утриманні житла. Відповідачі не з`явились до суду і не подали відзиву або інших заперечень проти позову, не повідомили суду про наявність будь-яких обставин, що підтверджували б їх право на збереження права проживання у зазначеному будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що реєстрація відповідачів у житловому приміщенні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Суд відхиляє висновки органу опіки піклування, оскільки ці висновки не містять жодої інформації про те з яких причин відповідачі виїхали з будинку та не вказують на наявність будь-яких обставин, що підтверджували б їх право на збереження права проживання у зазначеному будинку. Посилання органу опіки і піклування на норми статей 29, 32 ЦК україни, ст.177 СК України, статей 5, 17, 18 ЗУ Про охорону дитинства, ст. 1-3 ЗУ Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей, ст.12 ЗУ Про основи соціального захисту бездомних людей та безпритульних дітей є неправильними. Приписи зазначених статей за встановлених у цій справі обставин, що викладені вище, не можуть тлумачитися як такі, що надають право відповідачам користуватися будинком, з власником якого вони не перебувають у сімейних відносинах та не мають інших підстав для збереження за ними права користування цим будинком. Ці норми закону також не обмежують право власника житла за встановлених у справі обставин захищати своє право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved