Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. З березня 2013 року вони з відповідачем припинили будь-які відносини, проживають окремо. Дитина проживає разом з нею. Майже чотири роки, з початку 2013 року відповідач з дитиною не бачиться, будь-якого бажання спілкуватися з дитиною, виховувати її, піклуватися, відповідач не виявляє. Матеріально дитину не утримує. Тобто, він взагалі не приймає участі в житті, вихованні та утриманні дитини. Відповідач відверто демонструє відсутність батьківських почуттів відносно дитини та нехтує своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини. Перешкод в спілкуванні відповідачу з дитиною вона не чинила. У зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 000,00 грн. та позбавити його батьківських прав. Відповідач являється громадянином Йорданського Хашимітського Королівства, на території України перебуває на законних підставах, має посвідку на постійне місце проживання в Україні. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов, до суду не подавав, що дає підстави для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності, позов та висновок підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді в повному обсязі і підлягають задоволенню. Даний позов зареєстровано в суді 13.02.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 02.04.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті спору. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, [NUMBER] від 06.08.2011 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO], батьками записано - [PERSON] та [PERSON]. З наданих документів встановлено, що з початку 2013 року відповідач дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням не займається. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.03.2018 року № 2335/41/3/103, вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] у зв'язку з тим, що батько дитини ухилився від виховання та утримання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Таким чином, враховуючи надані докази, та обміркувавши їх обґрунтованість, суд дійшов висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно його сина - [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1 000,00 грн. починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, дана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved