Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 1[ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником житлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2017 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №102864751. У спірній нерухомості також зареєстрований колишній власник - [PERSON], який відповідно до п.8 Договору повинен знятись з реєстрації в строк до 11.11.2017. На її неодноразові звернення до відповідача про добровільне зняття з реєстраційного обліку, не здійснює, чим перешкоджає моїм правам, як власника, у користуванні, розпоряджанні та володінні своєю власністю. В звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2017 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №10286471, [PERSON] належить житлове приміщення (квартира) за адресою: Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 1[ADDRESS] (а.с.16,17). Згідно довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради від 13.11.2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], мікрорайон 1[ADDRESS] (а.с.18). Всі обовязки з оплати комунальних послуг позивач виконує самостійно і субсидією не користується. Частинами 1 і 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved