Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з 24.11.1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. З 1997 року відносини між ними розладились, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально. У звязку з чим та враховуючи, що відповідач ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС, позивач просить суд розірвати шлюб укладений, між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, слухати справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення у газеті «Наддніпрянська Правда» № 73 від 23.09.2015 року. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилав. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України). За таких обставин та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважав за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 24.11.1995 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видане органом ЗАЦС м.Наубургу, Німеччина. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спору з приводу розподілу майна, спільно набутого під час перебування у шлюбі, між сторонами не має. З 1997 року шлюбні стосунки між сторонами припинено, сторони живуть кожен різним життям, поновлення шлюбних стосунків позивач не бажає. Причиною розпаду подружніх стосунків стало не бажання відповідача ведення спільного господарства та збереження сімї. Спору з приводу розподілу майна, спільно набутого під час перебування у шлюбі, між сторонами не має. Вирішити питання про розірвання шлюбу шляхом подання спільної заяви до органів РАЦСу позивачу не вдається, оскільки їй невідоме місце знаходження відповідача. З наявного у матеріалах справи акту від 25.09.2015 року за місцем проживання позивача: [ADDRESS], вбачається, що відповідач за вказаною адресою не проживає з 1997 року. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Як розяснено в листі Вищого спеціалізованого суду України № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику застосування судами цивільних справ з іноземним елементом», якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України.\~ З акту від 25.09.2015 року вбачається, що останнє відоме місце мешкання відповідача на території України є: [ADDRESS]. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе вирішити питання про розірвання шлюбу між сторонами відповідно до сімейного законодавства що діє на території України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Таким чином, враховуючи що однією із основних засад шлюбу є його добровільність, а метою його укладання є створення сімї та беручи до уваги наявність стійкого переконання у позивача про необхідність розірвати подружні стосунки у звязку із втратою порозуміння між чоловіком та дружиною, а також враховуючи формальність існування подружніх стосунків довгий час, що суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved