Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. З 01 листопада 2003 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 25 червня 2015 року. Від шлюбу у них з відповідачем є син [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні сина не брав, допомоги на його утримання не надавав, тому за рішенням суду з відповідача було зобов'язано їх сплачувати примусово, проте він ухиляється від їх сплати. На даний час вона самостійно виховує сина, піклується про стан здоров'я, вирішує інші питання з утримання та вихованням дитини. Вказуючи на те, що у зв'язку з подіями на Донбасі у листопаді 2017 року вона з сином була змушена виїхати у м. Харків, де тепер і мешкає з дитиною, на теперішній час вона має намір із сином поїхати до місця своєї реєстрації у смт. Ясенівський, м. Ровеньки, Луганської області для відвідування батьків, також має намір тимчасово виїхати за межі країни до Російської Федерації та до АР Крим з метою відвідування родичів та оздоровлення дитини, однак без згоди батька, з яким зараз у неї відсутній зв'язок, вона цього з сином зробити не має можливості, позивач просила суд: надати неповнолітньому [PERSON] дозвіл на перетинання лінії розмежування для виїзду та в'їзду на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області до досягнення 16 років у супроводі матері [PERSON], без згоди і супроводу батька [PERSON]; надати неповнолітньому [PERSON] багаторазовий дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі території України, в тому числі до Російської Федерації до досягнення 16 років у супроводі матері [PERSON], без згоди і супроводу батька [PERSON] з обов'язковим поверненням до місця постійного проживання в Україну, на загальний строк тимчасових виїздів не більше 90 днів протягом одного календарного року. Позивач у своїй заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи від нього не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності з наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Із копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2015 року судом встановлено, що сторони дійсно знаходились у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2003 року, який було розірвано згідно цього судового рішення 20 липня 2015 року. Зі свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON], який народився [INFO], на даний час є малолітньою особою, її батьками є сторони у цій справі. Паспорт позивача свідчить про те, що вона дійсно зареєстрована у [ADDRESS]. Із позовної заяви, довідки про взяття на облік внутрішньо преміщеної особи та довідки Харківської загальноосвітньої школи №147 вбачається, що на цей час позивач разом з сином проживає у місті Харкові , місце знаходження відповідача їй невідоме. У своєму позові позивач вказала, що надання дозволу її малолітному сину у виїзді за межі України необхідно для оздоровлення дитини та відвідування родичів, а через лінію зіткнення - для поїздки до місця своєї офіційної реєстрації та відвідування батьків у селищі Ясенівське м. Ровеньки Луганської області. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, з огляду на те, що відповідач не надав своїх заперечень, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітньому сину на виїзд за кордон у супроводі матері, в тому числі до Російської Федерації з обмеженням у часі на рік до досягнення дитиною шістнадцяти років. Що стосується вимоги позивача про надання дозволу її малолітньому сину на в'їзд та виїзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області, суд вважає необхідним зазначити таке. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VII було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До цих територій належить селище Ясенівське міста Ровеньки Луганської області, де зареєстрована позивач. Пунктом 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367, передбачено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Даний порядок регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» під час в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України». Суд, виходячи з вимог статті 8 Цивільного кодексу України, вважає можливим застосувати вказаний Порядок до спірних правовідносин, та, оскільки в цьому Порядку є посилання на порядок, передбачений Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, зокрема на його пункти 3-6, вимоги позивача про надання дозволу її малолітньому сину на перетин лінії розмежування без згоди батька є обґрунтованими, які слід задовольнити без обмеження у часі на календарний рік. На підставі наведеного,

Outcome: approved