Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, мотивуючи її тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 16.08.1995р., в даній квартирі, крім неї, прописано ще троє осіб, а також, проживає її онука - відповідач по справі. Позивач зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртним, вчиняє сварки, що негативно впливає на всіх членів сімї, не несе витрат в утриманні помешання. Відповідач заперечує звільнити квартиру, а, як зазначає позивач, спільне проживання з [PERSON] є нестерпним, а тому позивач просить суд виселити відповідача з її квартири кв.[ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач в судове засідання не з'явилася, була двічі повідомлена за зареєстрованою адресою проживання рекомендованими листами, причини неявки суду невідомі, заяв щодо розгляду справи без її участі не надходило, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи . Заслухавши пояснення позивача, покази свідка [PERSON], оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником квартири під [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об'єднанням «Білоцерківшина» від 16.08.1995 року. (а.с.8). Згідно довідки про місце проживання та склад сім'ї наданої Управлінням адміністративних послуг Білоцецерківської міської ради від 25.09.2017року № 5786, в квартирі [ADDRESS], зареєстровано 4 чоловік: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO](а.с.10). Встановленим є те, що у спірному житловому приміщенні, без реєстрації проживає відповідач із співмешканцем та їхньою малолітньою дитиною. В підтвердження позовних вимог суду надано акт від 30.09.2017р. складений в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], про те, що за адресою : [ADDRESS], починаючи з 01.09.2011р., фактично проживає [PERSON]. (а.с.9). Встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталась до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області стосовно неправомірної поведінки відповідачки [PERSON], про що свідчать висновки про результати розгляду звернень від 06.05.2017р., 25.09.2017р., 18.10.2017р.(а.с.28,29,30). Встановленим є те, що відповідач [PERSON] має у власності 1\\25 частину кВ. [ADDRESS], де і зареєстровано місце проживання відповідача (а.с.14,19). Позивач, в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі її онука, яка має своє житло, де і зареєстрована, але проживає з співмешканцем і дитиною в квартирі позивача. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртним, влаштовує сварки та бійки зі своїм співмешканцем, ображає позивача, не бажає надавати кошти на утримання квартири. Проживання разом з відповідачем стало нестерпним, на прохання позивача переїхати проживати в інше житло, відповідач відмовляє, мали місце неодноразові звернення до працівників поліції з приводу загрозливої поведінки [PERSON]. Свідок [PERSON], яка часто буває в квартирі позивача, суду показала, що відповідач безпричинно ображає свою бабцю, не має до не поваги. На прохання позивача залишити житло, відповідач відмовляє, бо їй вигідно, щоб позивач гляділа її малолітню дитину, оплачувала комунальні послуги. Неодноразово позивач викликала поліцію, намагалася зупинити неправомірні дії відповідача, але все марно. Задовольняючи позов суд виходить з наступного. Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, оцінюючи наявні докази по справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення. На підставі п.8 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору та згідно ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved