Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2014 є власником земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER], площею 0,01 га, призначеної для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована по [ADDRESS] У відповідності до будівельного паспорту від 02.07.2017, виданого відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Путивльської районної державної адміністрації, позивачем на протязі 2015-2016 років збудовано гараж з мансардою на вказаній земельній ділянці, після чого остання звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції із повідомленням про закінчення будівництва та приймання новоствореного об'єкта нерухомості в експлуатацію. В той же час, перевіркою додержання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил було встановлено, що відомості, зазначені у повідомленні про початок будівництва зазначеного гаражу з мансардою є недостовірними в частині адреси та кадастрового номеру земельної ділянки. Крім того, при розробці будівельного паспорту не були враховані протипожежні відстані між житловими, громадськими та іншими будівлями відповідно до таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92**. У зв'язку з зазначеним було винесено припис про усунення вказаних порушень та зупинення підготовчих та будівельних робіт, а також притягнуто позивача до адміністративної відповідальності ч. 5 ст. 96 КУпАП. Вважаючи свої права порушеними, оскільки гараж з мансардою по вул. Свободи, 33 а в м. Путивль Сумської області було побудовано у відповідності до затвердженого будівельного паспорту, його готовність складає 100 %, але позивач не може прийняти його в експлуатацію та зареєструвати право власності на нього, просила на підставі ст. ст. 375, 376 ЦК України визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Представник відповідача - Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області в судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив розглядати справу за відсутності представника міської ради. У відзиві на позов цей відповідач просив у задоволенні позова відмовити, посилаючись на те, що при будівництві гаража не було дотримано будівельних норм і правил, що виключає визнання права власності на нього. Представник відповідача [PERSON] позов в судовому засіданні не визнала повністю. У відзиві на позов зазначала, що не є належним відповідачем у справі, оскільки не має повноважень щодо визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно. Посилалась і на те, що гараж з мансардою побудований позивачем з порушенням будівельних, протипожежних та санітарних норм, що порушує її права як власника сусіднього домоволодіння. Третя особа, Відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Путивльської районної державної адміністрації, в судове засідання не з'явилася, справу просила розглядати за її відсутності, у вирішенні спору покладалася на розсуд суду, письмових пояснень проти позову не надала. Третя особа, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України у Сумській області, у судове засідання не з'явилася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень щодо позову не надала. У своїй заяві від 20.10.2017 просила справу розглядати за її відсутності. Ухвалою суду від 26.12.2017, у зв'язку з набранням чинності нової редакції ЦПК України, судовий розгляд продовжено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.01.2018 задоволено клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, у зв'язку з чим провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 27.04.2018, занесеною до протоколу судового засідання, провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 27.04.2018 задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі начальника Путивльського районного сектору УДНС у Сумській області Ількуна Б.М., як спеціаліста. Заслухавши учасників справи, з'ясувавши підстави їх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних міркувань. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2014 позивач є власником земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER], площею 0,01 га, призначеної для будівництва індивідуальних гаражів, розташованої по [ADDRESS] Власником сусідньої земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з надвірними господарськими спорудами по [ADDRESS] є відповідач [PERSON], що підтверджується копіями договору дарування будинку від 01.04.2002 та державного акта на право власності на цю земельну ділянку з кадастровим [NUMBER] площею 0,01 га (а.с. 59-60). На підставі будівельного паспорту від 02.07.2015, виданого відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Путивльської районної державної адміністрації, позивачу дозволено будівництво гаражу з мансардою на згаданій земельній ділянці (а.с. 14-18). 22.07.2015 позивач повідомила Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва гаражу з мансардою по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим № [NUMBER] яка належить їй на підставі свідоцтва на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.12.2014 (а.с. 19). 06.06.2017 під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства при будівництві цього гаражу головним інспектором будівельного нагляду [PERSON] було з'ясовано, що в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 22.07.2015 № СМ 061152030799 зазначені недостовірні дані щодо кадастрового номеру земельної ділянки та адреси зазначеного гаражу. Крім того, вищезазначений будівельний паспорт розроблено без врахування протипожежних відстаней між житловими, громадськими та іншими будівлями відповідно до таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92**, про що складено акт № 301 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (а.с. 9). За наслідками вказаної перевірки, 06.06.2017 цим інспектором видано приписи №№ 301, 301/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з терміном виконання до 06.11.2017, а також про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт, для негайного виконання. Зазначені приписи отримані позивачем 06.06.2017 (а.с. 7, 8). Також постановою цього ж інспектора від 06.06.2017 [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, з накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 4250 грн. (а.с. 6, 10-11). Як вбачається з листа управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 13.06.2017 № 40-1018/1887-17, [PERSON] повідомлено про те, що реєстрація її повідомлення про початок будівельних робіт «Будівництво гаражу з мансардою» по [ADDRESS] скасоване (а.с. 28). Згідно з довідкою Путивльского БТІ від 28.06.2017 право власності на цей гараж (готовність 100 %) не зареєстроване (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо : 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Особа, яка здійснила або здійснює самочинно будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього (ч. 2 цієї статті). Водночас частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема : чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п. 22 вказаної Постанови). В силу ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене суд вважає, що позивач не подала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталася про прийняття збудованого гаражу з мансардою до експлуатації до компетентного органу, а останнім відмовлено у такому прийнятті. Крім того, за висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2018 № 193, будівля гаражу з мансардою, розташована на земельній ділянці кадастровий № [NUMBER], площею 0,01 га по вул. Свободи, 33 а в м. Путивль Сумської області, має ступінь будівельної готовності 100 % та придатна для введення в експлуатацію за своїм функціональним призначенням. Будівля відповідає даним технічного паспорту БТІ на гараж від 27.06.2017 та вимогам п. 3.25 ДБН 360-92** в частині дотримання вимог до відстаней від найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої ділянки та забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Водночас, зазначена будівля не відповідає будівельному паспорту в частині довжини мансардного поверху в розмірі 9,6 м (на 0,6 м більше, ніж зазначено в будівельному паспорті), вимогам додатку 3.1 «Протипожежні вимоги» ДБН 360-92 ** в частині дотримання вимог до протипожежної відстані між гаражем та житловим будинком; вимогам таблиці 7.5 ДБН 360-92 в частині дотримання відстані між будівлями; вимогам додатку 10 «ДСП 173-96. Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів», в частині дотримання відстані між будівлями (а.с. 115-127). Як роз'яснив спеціаліст Ількун Б.М., дотримання вказаної протипожежної відстані є обов'язковим та вона не може бути зменшеною. Отже, спірний гараж з мансардою збудований [PERSON] на наданій їй у власність для таких цілей земельній ділянці, але з порушенням будівельних, санітарних норм і правил в частині мінімально допустимої відстані до житлового будинку сусіднього домоволодіння, що порушує права власника останнього та є істотним. За встановлених обставин підстави для визнання право власності на цей об'єкт нерухомості в судовому порядку відсутні. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed