Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 11 липня 2011 року по 11 жовтня 2013 року вона працювала на посаді провідного інженера з праці планово-економічного відділу. Наказом № 101К від 11. 10. 2013 року вона була звільнена з підприємства згідно ст. 36 КЗпП України. 11 жовтня 2013 року, тобто в день звільнення, їй роботодавцем була видана трудова книжка, однак кінцевий розрахунок та виплату заробітної плати позивачу не було здійснено. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач 11. 10. 2013 року, видаючи наказ №101-к про звільнення позивача не здійснив повного розрахунку. Станом на 11. 10. 2013 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за вересень 2013 року в сумі 4243 грн. 00 коп., яка складається з наступного. Так, посадовий оклад провідного інженера з праці планово-економічного відділу станом на 01. 09. 2013 року, відповідно до штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №142 від 01. 07. 2013 року становив 4243 грн. 00 коп. Кількість робочих днів у вересні 2013 року, відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік при пятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/14-12/13 становить 21 день. Сума нарахованої заробітної плати позивача за відпрацьовані у вересні 2013 року 21 робочих днів становить 4243 грн. 00 коп. Станом на 11. 10. 2013 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за 9 відпрацьованих днів у жовтні 2013 року в сумі 1660 грн. 30 коп., яка складається із зазначеного нижче. Посадовий оклад провідного інженера з праці планово-економічного відділу відповідно до штатного розкладу складав 4243 грн. 00 коп. Кількість робочих днів у жовтні 2013 року, відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік при пятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/14-12/13 становить 23 дні. Сума нарахованої заробітної плати позивача за відпрацьовані у жовтні 2013 року 9 робочих днів на посаді провідного інженера з праці планово-економічного відділу становить 4243 грн. 00 коп. : 23*9 = 1660 грн. 30 коп. В порушення ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», постанови КМУ від 08. 02. 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідач не здійснив грошову компенсацію позивачу за всі 36 днів невикористаної щорічної відпустки, що становить суму 5430 грн. 42 коп. Нарахування компенсації за невикористані відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням 12 календарних місяців (або за менший фактично відпрацьований період) на відповідну кількість календарних днів року (або меншого відпрацьованого періоду), за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (ст. 73 КЗпП України). Одержаний результат потрібно помножити на число календарних днів відпустки. Сума нарахованої заробітної плати за 12 місяців, що передували місяцю звільнення, а саме з жовтня 2012 року по вересень 2013 року становить 53549 грн. 99 коп. з урахуванням розміру оплати за вересень 2013 року визначеної позивачем (4243 грн. 00 коп.). Кількість календарних днів року (або меншого відпрацьованого періоду), за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (ст. 73 КЗпП України) у зазначений період становить 355 днів. Таким чином, (53549 грн. 99 коп. : 355 днів) * 36 днів =5430 грн. 42 коп. Отже, сума заробітної плати позивача за жовтень 2013 року становить 1660 грн. 30 коп. + 5430 грн. 42 коп. = 7090 грн. 72 коп. З 11. 10. 2013 року по час розгляду справи судом, відповідач не виконав обовязків встановлених ст. 117 КЗпП України, внаслідок чого позивач вимагає стягнення 73478 грн. 76 коп. виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого КМУ від 08. 02. 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 повністю відпрацьованих місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Сума нарахованої заробітної плати позивачу за серпень та вересень 2013 року становлять 4282 грн. 17 коп. + 4243 грн. 00 коп. = 8525грн. 17 коп. Кількість робочих днів у серпні та вересні 2013 року відповідно вищезазначеному листу Міністерства праці та соціальної політики становить відповідно 21 день та 21 день, загалом 42 дні. Таким, чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить 8525 грн. 17 коп. : 42 дня =202 грн. 98 коп. на день. Період прострочки виплати середнього заробітку за весь час затримки з 11. 10. 2013 рок по 20. 03. 2015 року становить 362 робочі дні. Таким чином, загальний розмір виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати станом на 28. 03. 2014 року складає 202 грн. 98 коп.*362 робочих днів =73478 грн. 76 коп. Заробітна плата позивача за вересень 2013 року становить 4243 грн. 00 коп. Заробітна плата позивача за жовтень 2013 року становить 7090 грн. 72 коп. З урахуванням проведених відповідачем виплат 21. 10. 2013 року 8248 грн. 53 коп. та 31. 10. 2013 року - 814 грн. 29 коп., сума вимог позивача по стягненню заробітної плати становить 4243 грн. 00 коп. + 7090 грн. 72 коп. - 8248 грн. 53 коп. 814 грн. 29 коп. = 2270 грн. 90 коп. Позивач заявляє вимогу щодо стягнення суми 2500 грн. 00 коп. моральної шкоди, оскільки несвоєчасний розрахунок з виплати заробітної плати, незаконне зменшення посадового окладу викликало моральні страждання. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату у сумі 2270 грн. 90 коп., середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати при звільненні станом на 01. 07. 2015 року 86477 грн. 40 коп. (з розрахунку 202 грн. 05 коп. * 428 днів = 86477 грн. 40 коп.) , а також моральну шкоду у сумі 2500 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивач та її представник надали суду пояснення таким чином, як це зазначено вище, позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що звільненій 11. 10. 2013 року [PERSON] фактично проведено розрахунок заробітної плати в сумі 8242 грн. 53 коп. 18. 10. 2013 року і в сумі 814 грн. 29 коп. 31. 10. 2013 року, яка разом складає 9062 грн. 82 коп. Однак, в результаті перерахунку заробітної плати звільненій працівниці 11. 10. 2013 року було виявлено недоплату у сумі 223 грн. 78 коп., яку підприємство зобовязується доплатити позивачу. В зазначеній частині не заперечує проти здійснення стягнення недоплаченої суми заробітної плати з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на користь позивача. Для іншої частини позовних вимог, а це стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди, вважає, що є незворотні підстави для застосування судом тримісячного строку давності, вказаного Рішенням Конституційного Суду України від 22. 02. 2012 року за №4-рп/2012, а значить підстава для відмови в цій частині у позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] 11. 07. 2011 року була прийнята на посаду економіста з праці 1 категорії планово-економічного відділу, 03. 12. 2012 року переведена на посаду провідного економіста з праці ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас», 11. 10. 2013 року була звільнена із займаної посади, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 5). Наказом № 101 від 11. 10. 2013 року позивач була звільнена з підприємства згідно п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Компенсація за невикористану щорічну відпустку становить 36 календарних днів (а. с. 4). Згідно повідомлення Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 11 листопада 2013 року щодо результатів розгляду звернення позивача з питань дотримання вимог трудового законодавства ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас», інспекцією була здійснена позапланова перевірка останнього в результаті якої встановлено факти не проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, в тому числі в день звільнення; невиплата їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсації за всі належні дні невикористаної відпустки, а також ненадання адміністрацією підприємства щорічної відпустки повної тривалості протягом двох років підряд; виплата заробітної плати працівникам підприємства один раз на місяць; у жовтні 2013 року керівник підприємства в односторонньому порядку прийняв рішення в бік погіршення з питань оплати праці, при цьому не попередивши про це всіх працівників за 2 міс. до його впровадження (а. с. 20). Зазначені обставини також викладені у довідці завідуючого відділом економічної роботи і зарплати обкому профспілки щодо результатів розгляду колективної скарги працівників ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» з питань порушень законодавства про працю при їх звільненні та виплаті належних сум, де також вказано, що з жовтня 2013 року на підприємстві змінилося керівництво, яке не визнає умови колективного договору 2013 року, оскільки колишнім керівництвом колективний договір не був зареєстрований місцевими органами виконавчої влади. Одночасно з цим встановлено, що новим керівництвом підприємства були порушені вимоги Закону України «Про оплату праці» у звязку з тим, що зменшення розміру оплати праці відбулося в односторонньому порядку без погодження із профспілковим комітетом та без попередження працівників підприємства. Вважає за необхідне провести перерахунки звільненим працівникам, у тому числі і позивачу [PERSON], тарифних ставок, які діяли на 01 липня 2013 року та донарахувати їм усі призупинені доплати та надбавки у звязку з порушенням вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України, інших норм чинного законодавства (а. с. 22-24). Станом на 11. 10. 2013 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за вересень 2013 року в сумі 4243 грн. 00 коп., яка складається з наступного. Позивач працювала на посаді провідного економіста з праці планово-економічного відділу, \~та її посадовий оклад з 01. 09. 2013 року, відповідно до штатного розкладу керівних працівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців, затвердженого наказом № 142 від 01. 07. 2013 року становив - 4243 грн. 00 коп. (а. с. 13-16). Кількість робочих днів у вересні 2013 року, відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13 становить 21 день. Сума нарахованої заробітної плати позивача за відпрацьовані у вересні 2013 року 21 робочий день становить 4243 грн. 00 коп. Таким чином сума заробітної плати позивача за вересень 2013 року складає 4243 грн. 00 коп. Станом на 11. 10. 2013 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за 9 відпрацьованих робочих днів у жовтні 2013 року в сумі 1660 грн. 30 коп., яка складається з: (4243,00:23х9= 1660 грн. 30 коп., з яких 4243,00 грн. - посадовий оклад позивача; 23 кількість робочих днів у жовтні 2013 року відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13; 9 кількість відпрацьованих днів у жовтні 2013 року. В порушення ст. 83 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України \~«Про відпустки», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» відповідач не здійснив грошову компенсацію позивачу за всі 36 днів невикористаної щорічної відпустки, що становить 5430 грн. 42 коп., виходячи з наступного розрахунку. Нарахування компенсації за невикористані дні відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням 12 календарних місяців (або за менший фактично відпрацьований період) на відповідну кількість календарних днів року (або відпрацьованого періоду), за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (ст. 73 Кодексу законів про працю України). Одержаний результат потрібно помножити на число календарних днів відпустки. Сума нарахованої заробітної плати за 12 місяців, що передували місяцю звільнення, а саме з жовтня 2012 року по вересень 2013 року (підтверджується розрахунковими листами а. с. 30-32) та становить 53549 грн. 99 коп., з урахуванням розміру оплати за вересень 2013 року визначеної позивачем (4243 грн. 00 коп.) Кількість календарних днів року (або меншого відпрацьованого періоду), за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством (ст. 73 КЗпП України) у зазначений період становить 355 днів. Таким чином (53549 грн. 99 коп. : 355 днів *36 днів = 5430 грн. 42 коп., що підтверджено також довідкою про стан розрахунків по заробітній платі [PERSON] (а. с. 46). Таким чином сума заробітної плати позивача за жовтень та компенсації за 36 днів невикористаної щорічної відпустки становить 1660 грн. 30 коп. + 5430 грн. 42 коп. = 7090 грн. 72 коп. Як вбачається із платіжної відомості №652 ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» позивачу за жовтень 2013 року виплачено 18 жовтня 2013 року грошову суму у розмірі 8248 грн. 53 коп. (а. с. 44) та 31 жовтня 2013 року - надійшла сума 814 грн. 29 коп. (а. с. 43). Сума вимог позивача по стягненню заробітної плати за вересень, жовтень та компенсації за 36 днів невикористаної щорічної відпустки становить: 4243 грн. 00 коп. + 7090 грн. 72 коп. 8248 грн. 53 коп. 814 грн. 29 коп. = 2270 грн. 90 коп., із чого випливає, що позивач в день звільнення і на даний час не отримала всіх належних їй сум при звільненні і на даний час заборгованість по заробітній платі \~та компенсація за невикористані 36 днів щорічної відпустки становить 2270 грн. 90 коп. У ч. 1 ст. 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, невиплачена позивачу заборгованості по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2270 грн. 90 коп. підлягають стягненню з відповідача, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають також задоволенню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як було встановлено судом, позивачу з дня звільнення, тобто з 11 жовтня 2013 року, і по 01 липня 2015 року, повна виплата середнього заробітку не здійснена у звязку з наявністю спору, оскільки новим керівництвом ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» не визнаються умови колективного договору на 2013 рік в частині розмірів тарифних ставок працівників, так як колективний договір не пройшов реєстрацію в місцевих органах виконавчої влади. Суд вважає таку бездіяльність керівництва незаконною. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 23 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. У ч. 4 ст. 23 КЗпП України зазначено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Як вбачається з копії трудової книжки \~позивач з 11. 07. 2011 року по 11 жовтня 2013 року працювала на посаді провідного економіста з праці планово-економічного відділу. На підставі наказу № 142 від 01. 07. 2013 року «Про затвердження штатного розкладу та введення Положення про оплату праці робітників підприємства» (а. с. 13) була перерахована заробітна плата всім працівникам підприємства, яка виплачувалась протягом липня - жовтня 2013 року. Посадовий оклад позивача, яка обіймала посаду провідного економіста з праці планово-економічного відділу ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» відповідно до штатного розкладу становив 4243 грн. 00 коп. Отже, сторонами було досягнуто домовленості щодо умов трудового договору та розміру заробітної плати позивача, у звязку з чим погіршення умов оплати праці працівнику в односторонньому порядку є порушенням умов укладеного між сторонами трудового договору і прав працівника. Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений такого права, а згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю, яка також є власністю особи в розумінні ст. 41 Конституції України, захищається законом. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що нездійснення з вини відповідача всіх належних позивачу виплат в день звільнення, надає останньому право вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 11 жовтня 2013 року по 01 липня 2015 року. Сума нарахованої заробітної плати позивачу за серпень та вересень 2013 року становить 4282 грн. 17 коп. + 4243 грн. 00 коп. = 8525 грн. 17 коп., згідно довідки (а. с. 33, 45) Кількість робочих днів у серпні та вересні 2013 року, відповідно вищезазначеному листу Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13 становить 21 та 21 день, загалом 42 дні. Таким чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить 8525 грн. 17 коп. : 42 дні = 202 грн. 05 коп. (а. с. 45) Період затримання виплати середнього заробітку за весь час затримки з 11. 10. 2013 року по 01. 07. 2015 року становить 428 робочих днів. Тому, загальний розмір виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати станом на 01 липня 2015 року складає 202 грн. 05 коп.* 428 днів = 86477 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на викладене вище, суд вважає, що посилання представника відповідача на необхідність застосування строку позовної давності у три місяці до вимог позивача щодо стягнення з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати [PERSON] в період з 11. 07. 2011 року по 01. 07. 2015 року, є безпідставними, оскільки на день розгляду справи вказане підприємство не здійснило фактичне проведення з нею розрахунку, про що свідчить надана суду представником відповідача [PERSON] про стан розрахунків по заробітній платі [PERSON], де зазначено, що ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» повинно виплатити [PERSON] різницю заробітної плати у сумі 223 грн. 78 коп. (а. с. 46). Дана обставина в судовому засіданні також підтверджена представником відповідача, який пояснив, що дійсно ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» не провело остаточного розрахунку з [PERSON], що виразилось у недоплаті їй заробітної плати у сумі 223 грн. 78 коп. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положенням статей 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення особи або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до ст. 237 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженого ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних норм призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні зайшло своє підтвердження посилання позивача на те, що вона переживає, нервує з приводу невиплати їй заробітної плати. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від \~характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, враховуючи характер моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, суд, вважає, що слід позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 500 грн. 00 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд, враховуючи результати розгляду справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial