Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом ,в якому просить : стягнути з [PERSON] розмір сплаченого завдатку у розмірі 52 000,00 грн. за нікчемним договором від 26 липня 2017 року , що був укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог позивач заначила, що 26 липня 2017 року між [PERSON] і [PERSON], за довіреністю від імені якої виступала [PERSON] (додаток № 4) укладено договір про наміри купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку [ADDRESS]. Провівши тлумачення договору, позивач дійшов висновку, що підписаний договір від 26 липня 2017 року насправді є попереднім договором. Такий висновок випливає з того, що у вищезазначеному договорі було визначено такі істотні умови основного договору: Об'єкт нерухомості, що має відчужуватись (передбачений у п. 1.1. розділу 1 «Предмет договору»). Ціна основного договору - сума коштів, за яку має бути проданий будинок (передбачений у п. 1.1. розділу 1 «Предмет договору»). Валюта виконання зобов'язання (передбачений у п. 1.1. розділу 1 «Предмет договору»). Строк укладення основного договору (передбачений у п. 2.1. розділу 2 «Зобов'язання покупця»).Умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання (передбачені у розділі 5 «Дії сторін» і розділі 6 «Відповідальність сторін»). Вищезазначені умови договору вказують на те, що насправді між [PERSON] та [PERSON] укладений попередній договір купівлі продажу нерухомості. Вказане у п. 8.2. розділу 8 «Додаткові умови» договору твердження, що сторони не вважають цей Договір попереднім не відповідає дійсним намірам сторін, оскільки передбачені в договорі умови свідчать про надання йому значення попереднього договору. Пунктом 7.4. розділу 7 «Інші умови» Договору, прямо вказується, що цей договір є обов'язковим для виконання сторонами, а договір про наміри не є зобов'язанням і тому його виконання не є обов'язковим для сторін. Договір від 26 липня 2017 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] не був нотаріально посвідченим,тому попередній договір від 26 липня 2017 року є нікчемним правочином до якого застосовуються наслідки недійсності правочину. Вищезазначений договір забезпечувався завдатком у розмірі 52 000 гри, який був переведений в еквівалент 2 000 доларів США. Тобто [PERSON] передала [PERSON] (представнику [PERSON]) завдаток в іноземній валюті у розмірі 2 000 доларів США. Тому, оскільки укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна є недійсним, то передання завдатку за таким договором є також недійсним правочином і до нього мають застосовуватись положення ст. 216 ЦК України. Пунктом 1.1. розділу 1 «Предмет договору» умов попереднього договору Продавець вказав, що мав намір продати будинок [ADDRESS], який знаходиться в його приватній власності. Однак, ця інформація є недійсною, оскільки продавець, [PERSON] володіє лише частиною вищезазначеного будинку, яка загалом становить 135/200. Весь будинок [ADDRESS], не міг бути предметом договору купівлі-продажу, оскільки продавець, [PERSON]не мала права власності на нього і не могла передати його покупцеві. Опис будинку продавцем не відповідав дійсності, оскільки насправді у продавця була частина будинку, а не весь будинок. Також вищевказане домоволодіння має спільний двір з іншими співвласниками [PERSON] і [PERSON], про що [PERSON] не зазначила [PERSON]. Відповідно до затвердженого плану рішеннями сесій Харківської міської ради від 23.06.2004 року № 89/04, від 27.02.2013 року № 1023/13 Генерального плану м. Харкова, територія домоволодіння за адресою: [ADDRESS], розташована в зоні реконструкції, тому в майбутньому цей будинок буде знесений для потреб будівлі метрополітену. Усе вищезазначене є істотними недоліками будинку [ADDRESS], про які [PERSON] не попередила [PERSON], чим порушила її права як покупця. Всі ці недоліки були зазначені у нотаріально посвідченій заяві [PERSON] (додаток № 7). Представник [PERSON] 01 вересня 2017 року з'явився до нотаріуса Ємець І. О. та запропонував представнику [PERSON] повернути завдаток у добровільному порядку, але отримав категоричну відмову. Позивачем 23.09.2017 року було відправлено лист до [PERSON] з вимогою повернути кошти, які вона отримала за нікчемним договором від 26 липня 2017 року в розмірі 52 000 грн, що еквівалентно 2 000 доларів США, але відповіді позивач так і не отримала. 10 листопада 2017 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 23 листопада 2017 року по справі відкрито провадження. 05 грудня 2017 року ухвалою суду в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено . 26 лютого 2018 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON], в яких третя особа просила в задоволенні позовних вимог відмовити , посилаючись на їх необгрунтованість. Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року доручено компетентному суду Російської Федерації вручення копії позовної заяви з додатками відповідачу ,яка фактично мешкає у Російській Федерації та доручено допит відповідача відносно позовних вимог . Провадження у справі запинено. 14 січня 2019 року провадження у справі поновлено у зв,язку з повернення судового доручення про неможливість його виконання . Представник позивача в судове засідання з,явився, надав заяву про розгляд справи без фіксування судового засідання технічними засобами Відповідач в судове засідання не з»явилася , про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа в судове засідання не з,явилася. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову , виходячи з наступного . Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 26.07.2017 року між [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри купівлі- продажу нерухомості , предметом договору є житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1. договору продавець [PERSON] мала намір продати , а покупець [PERSON] мала намір купити в термін та на умовах будинок [ADDRESS] , що знаходиться в приватній власності продавця за суму 1300000,00 грн. , що еквівалентно 50 000 дол. США . П.2.1. договору передбачено , що [PERSON] купити вищевказаний об'єкт нерухомості у [PERSON] зобов,язалася не пізніше 01.09.2017 року. Відповідно до п. 5.1. договору [PERSON] в момент підписання договору передала , а [PERSON] прийняла завдаток , що входить у вартість нерухомості в розмірі 52000 грн. Згідно нотаріально посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. 01.09.2017 року за р. №6119 , відповідач засвідчила , що згідно з договором про наміри від 26.07.2017 року , укладеним між [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] , позивач була готова 01 вересня 2017 року за суму еквівалентну 50 000 дол. США , а саме 1300 000 грн. продати 135/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для чого позивач з,явилася 01 вересня 2017 року до робочого місця ПН ХМНО Ємця І.О. для укладання договору купівлі- продажу , але позивач відмовляється від укладання договору купівлі- продажу вищевказаної частки будинку , у зв,язку з тим, що відповідно до затвердженого рішення сесій ХМР від 23.06.2004 р. №89/04, від 27.02.2013 року за №1023/13 Генерального плану м. Харкова , зі змінами , територія домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , розташована в зоні реконструкції , особисто продавець [PERSON] на укладання договору купівлі- продажу вищевказаної частки будинку не з,явилася , крім того, вищевказане домоволодіння має суттєві недоліки , а саме : спільний двір з іншими співвласниками - [PERSON], [PERSON] зазначена частка домоволодіння не відповідає фактичній площі зазначеного домоволодіння. Згідно нотаріально посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. 01.09.2017 року за р. №6117 , [PERSON], яка дії від імені [PERSON] засвідчила , що згідно з договором про наміри від 26.07.2017 року , укладеним між [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] , відповідач була готова 01 вересня 2017 року за суму еквівалентну 50 000 дол. США , а саме 1300 000 грн. . продати 135/200 частки житлового будинку з надвірними будівлями , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для чого [PERSON] з,явилася 01 вересня 2017 року до робочого місця ПН ХМНО Ємця І.О. , для укладання договору купівлі- продажу , але позивач відмовляється від укладання договору купівлі- продажу , а саме купівлі- частки вищевказаного будинку у зв,язку з відсутністю грошей , а також була відсутня згода чоловіка [PERSON] на придбання частки вищевказаного будинку. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна [PERSON] належить 135/200 частина житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями . Судом встановлено, що визначений строк договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , між сторонами по справі укладено не було, отримані за договором грошові кошти в сумі 52 000 грн. [PERSON] не повернула. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти. Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з роз,ясненнями, які містяться в п.п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved