Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 травня 2011 року [PERSON] зайняла у позивача 25 000 гривень для навчання старшого сина - [PERSON], та зобов'язалась їх повернути з нарахованими відсотками до 01.05.2013 року. В якості застави, як забезпечення виконання взятого на себе зобов'язання, [PERSON] віддала [PERSON] правовстановлюючі документи на 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS], оскільки в даній квартирі відповідачі не проживають з 2003 року, тому їх житлові права це не порушує. У встановлений термін, відповідачі грошові кошти не повернули посилаючись на їх відсутність. Тоді [PERSON] попросила позивача в рахунок погашення боргу оформити на себе 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що була приватизована нею та її дітьми, але в цій квартирі вони не проживають. Через деякий час, переконавшись в тому, що у відповідачів дійсно не має коштів на покриття заборгованості, позивач вирішила все ж таки прийняти пропозицію та в рахунок погашення заборгованості забрати 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. В результаті, до позивача фактично перейшло право власності на зазначене майно, однак вона не має жодного документу, який би підтверджував саме її право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Тому просить суд визнати за нею право власності на 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01 травня 2011 року між позивачем та відповідачами був укладений договір позики, відповідно з яким відповідачі позичили у [PERSON] грошові кошти в розмірі 25 000 гривень на навчання [PERSON], та зобов'язалися повернути їх до 01.05.2013 року. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532, ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. Вчасно повернути позичені кошти відповідачі не змогли, тому сторони дійшли згоди щодо передачі належного відповідачам нерухомого майна у вигляді 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] в якості розрахунку за договором позики від 01.05.2011 року. Дане нерухоме майно належало в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.01.2009 року, видане виконкомом Шабівської сільської ради, розпорядження № 1975. Однак, хоча ці 14/100 частин були приватизовані в 2009 році, [PERSON] з своїми дітьми з 2003 року проживає за адресою: [ADDRESS] в будинку свого чоловіка [PERSON], такі обставини підтверджуються довідкою виконкому Шабівської сільської ради від 20.02.2014 року № 213 та довідкою Шабівської сільської ради від 13.02.2014 року № 329/02-20 з яких вбачається, що неповнолітні [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) проживають з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, вже понад 6 місяців позивач володіє та користується зазначеним нерухомим майном. За цей час відповідачі жодного разу не намагалися повернути у своє володіння передане майно та ніяким чином не перешкоджали позивачу в користуванні ним. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Аналізуючи положення статті, об'єктом відступного може бути нерухоме майно. Розмір відступного встановлюється сторонами. Відступне має бути оформлено договором, в якому вказується розмір відступного, порядок та строк його надання. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, тим самим захистити її майнові права. На підставі викладеного та

Outcome: approved