Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з 24.10.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач також зазначає, що їхнє спільне з відповідачем життя видалось невдалим, подружні стосунки вони припинили з лютого 2016 року та проживають окремо. Причиною цього виявилася та обставина, що вони не можуть знайти спільну мову, у кожного з них своє життя. Позивач вважає, що при таких умовах подальше життя неможливе, і зазначає, що шлюб розпався остаточно та його необхідно розірвати. Розірвання шлюбу не суперечить її інтересам та інтересам відповідача. Також не порушить прав неповнолітніх дітей, оскільки з її сторони відсутні будь-які перешкоди в здійсненні відповідачем батьківських прав та обов'язків. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24.10.2008 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, діти після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з нею, спір про поділ майна подружжя відсутній, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] (а.с. 16). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову, спір про поділ майна подружжя відсутній, діти після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з [PERSON], просить розглянути справу без його участі (а.с. 17). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 24 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 236 (а.с. 15). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 15 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 5) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 09 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4). Між сторонами немає взаєморозуміння, склалися різні погляди на життя, сторони до примирення не спрямовані, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - [PERSON]. За ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У батьків неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відсутній спір щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дітей разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved