Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 02.08.2010 року між нею та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передала відповідачу 176 800 грн. строком до 02.02.2011 року. В подальшому строк виконання зобов'язання про повернення коштів було продовжено до 02.07.2011 року, про що укладено договір про внесення змін та доповнень №1. В забезпечення виконання вказаних зобов'язань, між позивачем та відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідач повернув позивачу, лише, 34 000 грн., а тому в зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань, за відповідачем рахується борг, який станом на 25.06.2014 р. з урахуванням 3% річних та нарахованої пені становить 208 845 грн.00 коп., а тому позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 02.08.2010 року в сумі 208 845 грн. та в рахунок погашення боргу за цим же договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки - квартиру, стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності, уточнив позовні вимоги, подавши 29.09.2014 року письмово викладену заяву, та просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 258 733грн. 62 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження. Відповідач та його представник, згідно довіреності, позов не визнали, подали письмово викладені заперечення на позов. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 02.08.2010 року між сторонами було укладено Договір позики грошових коштів в сумі 176 800 грн., що було еквівалентом суми 22100 доларів США. Сторони встановлювали безпроцентний характер договору, що передбачено п.2 цього договору. Позичальник [PERSON] зобов'язався повернути кошти в строк до 02.02.2011 року. Дев'ятим пунктом цього договору передбачено передача позичальником в іпотеку своєї квартири в рахунок забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 3679 (а.с.8-9). Встановлено, що 20.01.2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень до Договору позики від 02.08.2010 року. Відповідно до якого сума боргу 176 800 грн. повинна бути повернута позикодавцю в строк до 01.07.2011 року Договором передбачені строки та розміри платежів. Даний договір є невід'ємною частиною Договору позики від 02.08.2010 року та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі №75 (а.с.10). Встановлено, що 02.08.2010 року між сторонами було укладено Договір іпотеки відповідно до якого боржник [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - власну квартиру [ADDRESS] в рахунок забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Договором позики від 02.08.2010 року . Та відповідно, 20.01.2011 року було укладено Договір про внесення змін №1 до договору іпотеки. Даний договір містить зміни щодо строків виконання зобов'язання боржника за Договором позики від 02.08.2010р. (а.с.11-13, 14). Відповідно до п. 1.2.Договору іпотеки від 02.08.2010 року за домовленістю сторін, заставна вартість предмету іпотеки становить 176 800 грн. Також, слід зазначити, що між сторонами мало місце укладення ще одного Договору позики від 09.12.2010 року про позику [PERSON] у [PERSON] коштів в сумі 202 800 грн., що є еквівалентом суми 25350 доларів США. Зобов'язання позичальника за вказаним договором не були забезпечені. Строки повернення коштів за вказаним договором було визначено - 10.06.2012 року. Даний договір засвідчено власноручним написом позикодавця [PERSON] про виконання договору в повному об'ємі та відсутність будь-яких претензій до [PERSON] (а.с.57). Також, зі слів сторін, між ними мали місце і інші договори позики, але спір виник з приводу виконання саме договору позики від 02.08.2010 року. Позивач та її представник в судовому засіданні зазначили, що відповідач частинами повертав кошти за вказаними договорами від 02.08.2010 р. та від 09.12.2010 року. Позивач не має жодних претензій до виконання договору від 09.12.2010 року, але позичальник, лише, частково виконав свої зобов'язання за Договором позики від 02.08.2010 року та існує заборгованість в сумі 129200 грн., а також, позивачем було нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 117895 грн. та нараховані 3% річних за 3 роки, з 28.09.2011 року по 28.09.2014 року , таким чином, загальна сума боргу становить - 258 733,62 грн. Так, як відповідач не бажає добровільно погашати борг, - позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами договорів укладених між сторонами. Відповідач суду пояснив, що повністю, одноразово розрахувався з позивачем за договором позики коштів від 09.12.2010 року та частинами повертав кошти за договором позики від 02.08.2010 року, про що позивач надавала розписки, але на даний час позивач трактує дані розписки, як повернення коштів за іншими договорами, а не за договором позики від 02.08.2010 року. Допитані в судовому засіданні в якості свідків сторони підтвердили факт передачі коштів за договором позики від 02.08.2010р., але сторони дали протирічні покази з приводу повернутої суми. Так, [PERSON] зазначає, що не повернута сума боргу за договором позики від 02.08.2010 року становить 129 200 грн., а [PERSON] показав, що борг за договором позики від 02.08.2010 року становить 15 850 грн., які відповідач не бажає повертати позивачу, оскільки відбулася переплата за договором позики, який було ще раніше укладено між сторонами. [PERSON] не заперечила власноруч написання розписок про отримання від позичальника коштів, але вкзала, що повернення коштів в основному відбувалося по договору позики від 09.12.2010 року. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач повністю розрахувався з [PERSON], яка на даний час виставляє не справедливі вимоги. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В даному випадку, важливим є врахування положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до пункту 41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем , якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України). Представник відповідача надала суду копії 17 розписок про отримання позивачем, в рахунок погашення боргу, від відповідача грошових сум , що підтверджує факт повернення коштів на загальну суму 160 950 грн. Деякі розписки позивача про отримання коштів від позичальника містять вказівку на Договір по якому повертаються кошти, а саме: розписка від 02.09.2010 р., від 01.11.2010 р., від 01.12.2010р., від 03.01.2011 р.,від 01.02.2011р., від 01.03.2011р., від 01.10.2011р. А деякі розписки не містять реквізитів договору по якому виконувалося зобов'язання (а.с.44-48), однак, суд звертає увагу, що ці розписки про повернення коштів датовані після 10.06.2012 року, тобто, після дати виконання договору позики від 09.12.2010 р., який має засвідчувальний напис позивача про повне виконання цього договору (а.с.57). Тобто, дані розписки можливо трактувати, як повернення коштів за Договором позики від 02.08.2010 р., крім того, допитана в судовому засіданні, як свідок, [PERSON] суду показала, що відповідач востаннє повертав борг за Договором позики від 02.08.2010 року у вересні 2013 року, тобто розписку від 07.09.2013 року про отримання позивачем коштів в сумі 40500 грн. слід віднести в рахунок погашення боргу за Договором позики від 02.08.2010 року (а.с.48). Позивачем не надано жодного належного доказу в підтвердження своєї позиції, що розписки про повернення позикодавцю коштів слід віднести на рахунок виконання [PERSON] своїх зобов'язань за будь-якими іншими договорами, а не за Договором позики від 02.08.2010 року. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, позивач не довела та не підтвердила належними доказами розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики від 02.08.2010 року в розмірі 258 733,62 грн. Надані стороною відповідача розписки про повернення позивачу коштів підтверджують залишок заборгованості в сумі 15 850 грн. та відповідно, з даної суми можливо зробити розрахунок відсотків і пені. Однак, зазначена сума боргу ніяким чином не співмірна вартості іпотечного майна 176 800 грн. А тому, проаналізувавши всі надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, та не можливо звернути стягнення на предмет іпотеки, так як іпотекоержателем не доведено суму заборгованості. Визначена заборгованість за Договором позики від 02.08.2010 року не є співмірною з вартістю предмета іпотеки. Суд вважає, що порушення основного зобов'язання, допущене відповідачем, не завдає значних збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, оскільки позивач не позбавлена права на стягнення заборгованості за вказаним договором позики в розмірі, підтвердженому належними доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed