overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, та визначити місце проживання дитини. До судового засідання сторони не з*явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] в заяві наполягав на задоволенні позовних вимог, щодо розірвання шлюбу та стягнення судового збору. Проте, позовну вимогу щодо визначення місця проживання їх дитини просила залишити без розгляду. Відповідач - проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, вивчивши позовну заяву, судом встановлено, що подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося через різні погляди на шлюб та сім*ю. З заяви також вбачається, що примирення між сторонами не можливо. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено що, 28.01.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за №38, Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 28.01.2006 року, та проживали однією сім'єю, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Таким чином, суд дійшов висновку стосовно того, що позов в частині розірвання шлюбу - задовольнити. Вимоги, щодо визначення місця проживання дитини - залишити без розгляду. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. за вимогу, щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 11 листопада 2011 року Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 16. Від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем, з 20.06.2014 р. разом не проживають, за її наполяганням він покинув дім. Із самого початку спільного життя відповідач постійно зловживав алкоголем, щоденно приходив додому у нетверезому стані, працював на випадкових роботах, гроші давав лише на вимогу, безпричинно ревнував до інших чоловіків, зневажливо ставився до позивача, принижував, ображав. Щоб зберегти сім'ю позивач [PERSON] неодноразово пропонувала відповідачу [PERSON] лікування від алкоголізму, проте останній заявляв, що йому таке не потрібне. Подальше перебування у шлюбі є неможливим і суперечить її інтересам, та інтересам їхньої дитини. Бажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем не має Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву до суду про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, проте подав заяву до суду про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. Майнових претензій один до одного немає. Отже, примирення є неможливим, оскільки сторони цього не бажають. Наведене свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 01 липня 2006 року між нею та відповідачем, від якого малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сімю, сторони проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сімї є неможливим та недоцільним. Просить розірвати шлюб, доньку залишити на вихованні матері. Позивача подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутністі, позов підтримала. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував шодо задоволення позовної заяви. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 01 липня 2006 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомисрької області, актовий запис № 357, серія І-ТП № 018040 (а.с. 7). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 03.05.1991 року між нею та відповідачем, від якого двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сімю, сторони проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше збереження сімї є неможливим та недоцільним. Просить розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутністі, позов підтримала. Відповідач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, у звязку з тим,що він проживає в Сполучених Штатах Америки, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував шодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 03.05.1991 року, який зареєстрований Житомирським міським відділом ЗАГС, актовий запис № 868, серія ІІ-ТП № 345453 (а.с. 4). Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 03.06.2011 року між нею та відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійне зловживання алкоголем, відсутність взаєморозуміння, любові та поваги, розходження поглядів на сімейне життя. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сім'ї неможливим та недоцільним. Тому позивач просить розірвати шлюб, дитину залишити на подальше проживання з матір'ю та відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Враховуючи не заперечення позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 03 вересня 2005 року між нею та відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, любові та поваги, розходження поглядів на сімейне життя, між сторонами виникають постійні сварки. Шлюб існує лише формально. Сторони проживають окремо. Позивач вважає подальше збереження сім'ї неможливим та недоцільним. Тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 03 вересня 2005 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1504, серія [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с. 3). Згідно довідки № 69 від 04.07.2016 року виданою ОСББ «Малікова-16», дитина [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір'ю(а.с. 5). Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд визнає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаємоповаги, довіри та любові, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 05 червня 2004 року між нею та відповідачем, від якого двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сім'ю, сторони проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Тому вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим. Просить розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував шодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 05 червня 2004 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 535 (а.с. 3). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4,5). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 06 грудня 2003 року між нею та відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON], 05 квітня 2008 року. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, довіри, розходження поглядів на сімейне життя. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Тому позивач просить розірвати шлюб, дитину залишити на подальше проживання з матірю та стягнути на її користь сплачений судовий збір. Позивач подала до суду заяву, в якиій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 06 грудня 2003 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 127, серія І-ТП № 100521. Сторони повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], 05 квітня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Суд визнає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, втратили почуття взаємоповаги, довіри та любові, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 07.09.2013 року між нею та відповідачем, від якого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не ведуть спільного господарства, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сімю, сторони проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Тому вважає, що подальше збереження сімї є неможливим. Просить розірвати шлюб та залишити дитину проживати разом із нею. Позивач подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував шодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі з 07.09.2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1627 (а.с. 3). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved