Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON], залишилось спадкове майно, яке вона заповідала позивачці, дане майно складається з: - земельної ділянки площею 1,9620 га (кадастровий номер 1825086200:06:000:0229), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, [PERSON] сільська рада, - земельної ділянки площею 1,2399 га (кадастровий номер 1825086200:01:000:0378), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, [PERSON] сільська рада, інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~\~ \~ \~Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], народилась 03 лютого 1946 року в с. Велика Рача, Радомишльського району, Житомирської області, де і на даний час зареєстрована та проживає 19 січня 1996 року, гр. [PERSON], зробила розпорядження у вигляді заповіту (зареєстрований в реєстрі за № 3 від 19.01.1996 року), в якому заповіла все своє майно [PERSON], зазначений заповіт міститься в матеріалах спадкової справи. 02 жовтня 2003 року у віці 92 років померла заповідачка [PERSON], в с. Велика Рача, Радомишльського району, Житомирської області, що також підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 229531, що видане виконавчим комітетом Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 02.10.2003 року. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ст. 1223 ЦК України, прийняла [PERSON], звернувшись до Радомишльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за результатами даної заяви нотаріусом відповідно було заведено спадкову справу під № 213/2004. Крім того, позивачка вже отримала частину спадщини, а саме: цілий житловий будинок з надвірними будівлями та відповідно зареєструвала своє право власності на дане майно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 2-15 від 08.07.2004 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4319313 від 02.08.2004 року. Також, до складу спадкового майна, що залишилося після смерті заповідачки, гр. [PERSON], зокрема всього іншого, входять дві земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка площею 1,9620 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, - земельна ділянка площею 1,2398 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5 та згідно до Глави 10 п. 4.15 та п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання належним чином оформлених правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та його державної реєстрації, передбачених законодавством України та за умови отримання витягу з ДЗК. Однак, нотаріусом, було повідомлено позивачці, що набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину на дані земельні ділянки вона, як єдина спадкоємиця за заповітом (ст. 1223 ЦК України) не має можливості через те, що Державний акт був виданий вже після смерті заповідачки, а відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», дані обставини є перешкодою для вчинення необхідних нотаріальних дій, а саме, видачі свідоцтв про право на спадщину. Проте, факт належності вищезазначених земельних ділянок покійній [PERSON], підтверджується: - довідкою № 8 від 23.01.2018 року, виданою [PERSON] старостинським округом Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, - довідкою № 7 від 23.01.2018 року, виданою [PERSON] старостинським округом Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, - Книгою № 2 записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю громадянам [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області за 2004 рік. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проте у відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі викладеного вище й у відповідності до ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15-16, 1216-1218, 1225, 1261, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, та

Outcome: approved