Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 15.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС Коростенського міськвиконкому Житомирської області, актовий запис №198. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 09.08.2019р.). Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.01.2019 року у справі №279/5664/18 шлюб між сторонами розірваний. Місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , визначено по місцю проживання матері. У подальшому, позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 26.10.2019 року. Позивач та неповнолітня дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте після розлучення з відповідачем, за вказаною адресою не проживають, оскільки будинок належить на праві власності батькам відповідача. Згідно акту від 14.12.2020 року, складеного за участю сусідів та майстра ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер», затвердженого директором ТОВ «ЕК «Комфорт-Майстер» Клименко О.А., позивачка разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають та оплачують комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення сторін, починаючи з лютого 2019 року по липень 2020 року, відповідач регулярно сплачував щомісяця аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 9000 гривень, в січні 2021 року сплатив аліменти в розмірі 3000 гривень, що за згодою сторін було відображено в розписці, як оплата частини аліментів за серпень 2020 року. В лютому 2021 через термінал сплатив 3000 грн., які позивачка рахує як погашення боргу по аліментам за серпень 2020 року. Аліменти відповідач перераховував на банківський рахунок позивача, зі свого власного рахунку або через термінал, або сплачував особисто позивачці. Всі виплати відображалися в розписці, крім останньої оплати аліментів в лютому 2021 року. В підтвердження оплати аліментів на банківський рахунок позивача свідчить банківська виписка з Monobank, з якої вбачається: 09.06.2020р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн.; 07.05.2020р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн.; 06.04.2020р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн.; 04.11.2019р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн.; 11.10.2019р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн.; 11.09.2019р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн.; 11.04.2019р. зарахування коштів від [PERSON] в сумі 9045 грн. Наразі відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, в підтвердження відсутності сплати відповідачем аліментів вже протягом 7 місяців свідчить банківська виписка з Monobank, з якої вбачається відсутність надходження коштів від відповідача за період з 09.06.2020 року по 15.03.2021 року. Крім того, згідно переписки в Viber, відповідач в подальшому сплачувати аліменти добровільно відмовляється. На неодноразові звернення до відповідача з проханням оплатити аліменти на утримання неповнолітньої дитини, відповідач обов`язку щодо утримання дитини не виконує. Точної адреси місця проживання відповідача вона не знає. Відомо, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Офіційно спілкуються тільки телефоном та у Viber. Роздруківка переписки підтверджує, що позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплатити аліменти на утримання неповнолітньої дитини (12.07.2020, 11.08.2020, 13.08.2020, 01.09.2020, 11.09.2020, 04.10.2020, 18.11.2020, 27.12.2020, 03.02.2021, 11.03.2021, 12.03.2021). Кожного місяця позивачка витрачає на утримання неповнолітньої дитини кошти: на харчування, комунальні платежі, засоби гігієни, навчання з репетиторами, відвідування гуртка танців, лікування, одяг, взуття, тощо, на підтвердження чого наведений розрахунок витрат за період з вересня 2020 року по 15.03.2021 року. Відповідач не сплачує аліменти з вересня 2020 року ( остання оплата була в лютому 2021 року в сумі 3000 грн.) по теперішній час. Відповідач є молодим працездатним чоловіком, з задовільним станом здоров`я, крім неповнолітньої дочки [PERSON] більше дітей не має. Спільні діти, повнолітній син та неповнолітня дочка проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпечення, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Згідно офіційних даних сайту www.index.minfin.com.ua індекс інфляції в Україні у лютому 2021 року становить 101,0% та враховуючи те, що загальна ситуація з ціноутворенням в країні дуже нестабільна, то сподіватись на зниження цін на товари першої необхідності для дітей не доводиться. Зазначені витрати здійснюються повністю позивачем, а відповідач з огляду на свій обов`язок, передбачений законодавством, зобов`язаний також брати участь в утриманні дитини. Відповідач офіційно не працевлаштований, майна зареєстрованого не має. Автомобіль BMW518, 2014 року випуску 13.01.2021 року зареєстрував на повнолітнього сина [PERSON] , проте дитина є тільки власником, автомобілем користується виключно відповідач. За власний кошт відповідач утримує автомобіль. Позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі 19 років, відповідач все життя до тепер приховує свої доходи, займається діяльністю по обміну валют за адресою: [ADDRESS] , проте цей бізнес зареєстрований на підставну особу. Раніше, ще перебуваючи в шлюбі, сторони взяли кредит в АТ «Райффайзен Банк Аваль» . За рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2013 року у справі №2-800/12 з сторін стягнуто заборгованість в розмірі 1639840,69 грн. та 795936,38грн. 07.09.2017 року було відкрито виконавче провадження, наразі воно є завершеним, що підтверджується роздруківкою результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП. Проте, маючи гіркий досвід, відповідач свідомо за собою не реєструє право власності та веде бізнес не від власного імені. Квартиру орендує в м.Коростень та планує переїзд до м.Києва, що неодноразово розповідав дітям та позивачці. Кожного року купує собі та новій дружині телефони марки Apple, відвідує коштовні ресторани та дозволяє собі коштовні відпочинки. В серпні 2020 року відповідач був на відпочинку в м. Одеса, про що додається фото з соціальної мережі Instagram, з коментарями. В серпні 2020 року відповідач аліменти не сплатив, а на відпочинок поїхав. Позивачка в червні та липні 2020 року виключно за свій рахунок здійснила витрати на відпочинок дитини на морі в м. Одеса, а у вересні у м. Львів. Так, з вересня 2020 по 15 березня 2021 року позивачка витратила на утримання дитини 10226,97 грн. (10-15 березня) + 11153,30грн. (лютий 2021) + 19991,31грн. (січень 2021) + 17226,11грн. (грудень 2020) + 19717,33 грн. (листопад 2020) + 20040,67 грн. (жовтень 2020) + 11455,00 грн. (вересень 2020). Оскільки обов`язок щодо утримання дитини лежить на обох батьках, тому Ѕ витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі: 5113,48 грн. (10-15 березня 2021) 5576,65 грн. (лютий 2021) 9995,66 грн. (січень 2021) 8613,33 грн. (грудень 2020) 9858,67 грн. (листопад 2020) 10020,36 грн. (жовтень 2020) 5727,50 грн. (вересень 2020). Всі витрати позивачки за минулий період: 10226,97 грн. (10-15 березня 2021) + 11153,30грн. (лютий 2021) + 19991,31грн. (січень 2021) + 17226,11грн. (грудень 2020) + 19717,33 грн. (листопад 2020) + 20040,67 грн. (жовтень 2020) + 11455,00 грн. (вересень 2020). Всього 109810,69 грн. витрачено на дитину з вересня 2020 року по 15 березня 2021р.; Ѕ витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, що становить 54905,35 грн. Сума майбутніх виплат по аліментам складає 9000,00 грн. з дня пред`явлення позову до суду з подальшою індексацією відповідно до закону до повноліття дитини. 9000х6=54000 гривень, що є ціною позову та становить суму виплат за 6 місяців. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з вересня 2020 року по 15 березня 2021 року в розмірі 54905,35 грн.; з дня звернення з позовом до суду та до повноліття дитини в розмірі 9000,00 гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми за один місяць. 10.08.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 30.08.2021 року. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що заявлені вимоги визнає частково. Вказав, що конверт з позовною заявою та доданими до неї документами надійшов за адресою: [ADDRESS] . В лютому 2019 року дана квартира була продана, тому він знятий з реєстраційного обліку за цією адресою, про що свідчить відмітка у паспорті та копія договору купівлі-продажу. Теперішній власник квартири отримав дане поштове повідомлення, яке передав йому лише 20 вересня 2021 року, тому просив визнати поважною причину пропуску строку подачі відзиву на позов . З приводу позовних вимог зазначив, що він дійсно від шлюбі з [PERSON] має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка залишилась проживати з позивачкою. Після розлучення між ними не укладались договори про сплату аліментів, не виносилось судові накази або рішення про стягнення аліментів, не відкривались виконавчі провадження про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , тому будь-якої заборгованості по сплаті аліментів не існує. Після розлучення він не ухилявся від допомоги по утриманню дочки [PERSON] , однак, він не працював та не мав стабільного доходу, але мав грошові кошти з продажу квартири, за рахунок яких надавав позивачці добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки. В сукупності, з моменту розлучення по теперішній час (вересень 2021 року), ним було надана допомога на утримання дитини в загальному розмірі 165000 гривень, що підтверджує сама позивач. Дана обставина спростовує доводи щодо його ухилення від утримання дитини. Він повідомив позивача про неможливість надавати допомогу в великих розмірах, із-за відсутності доходу та змогу надавати допомогу в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на що позивач повідомила, що це її не влаштовує, тому звернеться з позовом до суду. На теперішній час він має скрутне матеріальне становище, безробітній, має мінливі непостійні доходи. В минулому займався підприємницькою діяльністю, однак з 2015 року діяльність припинена, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців. Просив призначити розмір аліментів в сумі 1300 гривень щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги про стягнення аліментів за минулий час (з вересня 2020 року по березень 2021 року) в розмірі 54905,35 гривень вважає безпідставними. Позивач подала відповідь на відзив в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 Сімейного кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Разом з тим, вказаною нормою закону не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, на підтвердження отримання відповідачем нерегулярного та мінливого доходу, розмір якого надає йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у сумі по 9000 гривень щомісячно, позивач суду не подала. Аліменти необхідні щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, тому з урахуванням наведеного, поданими сторонами у даній справі доказами, встановленого законодавцем прожиткового мінімуму для дітей, віку дитини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 3000 гривень, щомісячно. Наведені стороною позивача витрати на гуртки, дозвілля, репетиторство, відпочинок тощо, не входять до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, оскільки відносяться до додаткових витрат. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17). У постанові від 09.04.2020 року (справа №199/3429/18) Верховний Суд зазначив, що присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які позивач не могла одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, не подано. Надана позивачем переписка у Viber не є достатнім доказом для стягнення аліментів за минулий час. За наведених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial