Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши, що відповідно до договору купівлі - продажу від 20.11.2012 року їй на праві приватної власності належить трьох кімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстрованими є вона, та відповідач, який є її колишнім чоловіком, з яким вона спільно прожила з 2013 року по 2016 рік. За цей час за проханням відповідача вона зареєструвала його у вказаному нерухомому майні. З часом їх з відповідачем відносини погіршилися та їх шлюб рішенням суду від 15.12.2016 року було розірвано. Відповідач зібрав свої речі та виїхав з її квартири. Де мешкає відповідач на даний час їй не відомо, вони не спілкуються. Відповідач не сплачує кошти за комунальні послуги. Вона не бажає сплачувати комунальні платежі, нараховані на відповідача, оскільки він в квартирі не мешкає. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстраційного обліку не бажає, у зв'язку з чим вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В подальшому надала заяву про закінчення розгляду справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради у судове засідання не з`явився, у справі є відгук у якому просять розглянути справу без участі представника, заперечень щодо вимог позивача не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON], яка після одруження 14.05.2004 року з [PERSON] змінила прізвище на «Яковлеву», а потім після одруження 18.01.2013 року з [PERSON], змінила прізвище на «[PERSON]», на підставі договору купівлі - продажу квартири [NUMBER] [NUMBER] від 20.11.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3-4325, належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS]. Дане нерухоме майно 22.11.2012 року було зареєстровано у КП ДОР «криворізьке БТІ» за № 751 в книзі 291П-751 (а.с. 7-8 - копії свідоцтв про одруження, а.с. 10-11 - копія договору купівлі - продажу квартири, а.с. 12 - витяг про державну реєстрацію прав, а.с. 13-14 - витяг з Державного реєстру правочинів). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.12.2016 року , яке набрало законної сили 27.12.2016 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с. 9). Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є зареєстрованим у її квартирі за адресою: [ADDRESS], в квартирі не проживає, свої особисті речі вивіз, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, комунальні платежі не сплачує. В матеріалах справи міститься Акт мешканців будинку [ADDRESS] від 21.08.2017 року ( а.с. 16), із змісту яких випливає, що [PERSON] не проживає у [ADDRESS] більше одного року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], підтвердила факт не проживання відповідача [PERSON], у належній позивачу квартирі більш одного року. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] більше одного року., доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даній квартирі в судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вказаною адресою, у зв'язку з відсутністю у ній без поважних причин понад одного року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved