Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому вказала, щоз 8 березня 2001 року вона з відповідачем стали проживати однією сімєю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. З цього часу позивач і відповідач разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет і набули спільне майно, яке належить обом. Спочатку позивач і відповідач проживали в хаті матері позивача. Накопивши грошей, основна частина яких була від використання земельної ділянки позивача розміром 12.7 га і яка належить позивачу на праві приватної власності, позивач та відповідач купили у [PERSON] будинок в селі Антонівка Новоодеського району по вул.Центральній,12 за 10000 гривень в 2010 році. Будинок оформили і отримали свідоцтво на нерухоме майно на ім'я відповідача. Крім того позивач з відповідачем в 2010 році купили автомашину ВАЗ 2106 за 15000 гривень. В період спільного проживання і ведення одного господарства вони купили: холодильник «Норд» вартістю 2500 гривень, телевізор «Старт» - вартістю 1500 гривень, спальний гарнітур - 3500 гривень, дві супутникові антени - 2000 гривень, свердловину для питної води 8000 грн., глибинний насос «Вололей» -2500 гривень, пральну машину «Сатурн» - 1400 гривень, електричну піч - 1000 гривень, а всього майна на суму 48900 гривень . Так як придбали це майно позивач і відповідач, проживаючи разом однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою, то майно яке набуте за час спільного проживання належить обом на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України. Стаття 74 СК України [PERSON] 8 Сімейного кодексу України регламентує Право спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України чоловік і дружина мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності і відповідно до ст.69 СК України кожен з власників спільної сумісної власності має право на поділ майна. Відповідно до ст.70 СК України доля кожного з співвласників є рівною . Отже відповідно до чинного законодавства позивач має право на 1/2 частину спірного майна. Зараз позивач і відповідач не проживають разом з 10 грудня 2014 року. Відповідач по справі не бажає поділити спільне нажите майно в добровільному порядку, що змусило позивача звернутися до суду про примусовий поділ спільного сумісного майна подружжя. Позивач не може проживати в спільному будинку, так як відповідач не допускає її до будинку, вказуючи, що будинок належить на праві власності тільки йому. Позивач у звязку з вищевикладеним просить суд: винести рішення , яким провести поділ спільного сумісного нажитого майна і визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку - 5000 гривень, в с.Антонівка Новоодеського району Миколаївської по вул.Центральній, 12, на 1/2 частину свердловини - 4000 грн., на 1/2 частину насосу «Водолей» - 1250 грн., телевізор Старт» - 1500 грн., холодильник « Норд» - 2500 гривень, пральну машину «Сатурн» -1400 грн., електричну піч - 1000 гривень, супутникову антену 1000 грн., а всього 17650 грн., а за відповідачем визнати право власності на інше майно вартістю 32250 гривень і стягнути на користь позивача різницю в вартості майна в сумі 6800 грн. з відповідача та всі судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та суду пояснили, що дійсно в період часу з березня 2001 року позивач та відповідач проживали разом. На початку 2011 року, взимку, позивач та відповідач припинили свої відносини та інколи зустрічалися, але спільне господарство не вели та разом однією сімєю не проживали. Все перелічене майно відповідач придбав після припинення стосунків з позивачем. Вважає, що майно є його особистою власністю, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що з березня 2001 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] стали проживати разом в будинку матері позивача. Вели спільне господарство та допомагали матері позивача по господарству. На початку 2011 року між позивачем та відповідачем стали виникати конфлікти, і вони припинили свої правовідносини. 13.04.2011 року на підставі свідоцтва про право власності САС 723950 від 13.04.2011 року, виданого виконавчим комітетом Антонівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за [PERSON] було зареєстроване право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: вулиця Центральна, 12 село Антонівка Новоодеського району Миколаївської області. З 16.05.2011 року в даному домоволодінні була зареєстрована позивач. Тобто через один місяць з моменту набуття права власності відповідачем на зазначений будинок. 18.11.2009 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] відповідач [PERSON] набув право представляти інтереси [PERSON], яка є власником автомобіля ВАЗ 21063, 1988 року випуску з реєстраційним номером К 8576 НИ, повязані з експлуатацією, управлінням, технічним обслуговуванням та розпорядженням (продажем, орендою, позичкою, заставою, міною) автомобіля. Тобто, як встановлено судом, ані позивач ані відповідач не набули право власності на вказаний автомобіль. А тому вказане майно не може бути спільною власністю позивача і відповідача та не підлягає поділу. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом не приймаються до уваги, так як жоден свідок не повідомив суду ані періоди проживання позивача та відповідача, ані наявність майна, яке саме було придбане ними. Щодо майна, на яке вказує позивач, а саме: холодильник «Норд» вартістю 2500 гривень, телевізор «Старт» - вартістю 1500 гривень, спальний гарнітур - 3500 гривень, дві супутникові антени - 2000 гривень, свердловину для питної води 8000 грн., глибинний насос «Вололей» -2500 гривень, пральну машину «Сатурн» - 1400 гривень, електричну піч - 1000 гривень, то позивачем суду не було надано жодного доказу щодо наявності вказаного майна та придбання його під час спільного проживання. Факт реєстрації місця проживання в спірному будинку не надає позивачу права власності ані на будинок, ані на майно. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8\~цього Кодексу. За вищевказаних обставин, у звязку з тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що перелічене майно в позовній заяві набуто позивачем та відповідачем під час спільного проживання. Суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed