Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] приміщення, якими вона користується в житловому будинку, виділені в квартиру № 1, для отримання частини земельної ділянки у власність за вказаною адресою ПП «Гео-Кадастр» було проведено геодезичні обміри земельної ділянки та виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак 22.11.2013 року державним кадастровим реєстратором Відділу Держземагенства було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з таких підстав-знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, тобто, частина земельної ділянки передана у власність [PERSON], власникові земельної ділянки по [ADDRESS] Отже, частина земельної ділянки [NUMBER] накладається на частину земельної ділянки [ADDRESS] скористатись своїм правом отримати земельну ділянку у власність позивач матиме можливість тільки припинивши право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], що належить [PERSON] Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії Білоцерківської міської ради Київської області V скликання від 27.03.2008 року № 697 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та оренди на земельні ділянки громадян України в межах Білоцерківської міської ради, а також площі земельних ділянок переданих громадянам у власність, згідно додатку № 2, та в оренду, згідно додатку № 4, за рахунок земель Білоцерківської міської ради, а саме: п.114, відповідно до якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 1000 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд; визнати незаконним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 31.10.2013 року № 1069-47-VI в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання земельної ділянки у власність [PERSON], що розташована в [ADDRESS] в розмірі 492 кв. м для ведення садівництва; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 660286, виданий на ім'я [PERSON] про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 492 кв.м для ведення садівництва, яка розташована в [ADDRESS] видане Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 27.01.2014 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2014 року за № 16800349; скасувати державну реєстрацію державного акту серії ЯЖ № 660286, виданого на ім'я [PERSON] про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 492 кв.м для ведення садівництва, яка розташована в [ADDRESS] виданого Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 27.01.2014 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2014 року за № 16800349. В суді представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що звернення з даним позовом є намаганням позивача привласнити частину земельної ділянки [PERSON], безспірних доказів на обґрунтування позовних вимог не надано, підстав для припинення права власності відповідача на земельну ділянку, передбачених законодавством, не було встановлено. Представник Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, суду надано листа щодо розгляду даної справи без участі представника міської ради. Представники відділу Держземагенства у м. Білій Церкві та реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явилися, до суду надіслано письмові клопотання щодо розгляду справи без участі представників цих 3-х осіб. Представник 3-ї особи ТОВ «Краяни» - директор товариства, в суді пояснила, що в 2008 році ТОВ «Краяни» розробило технічну документацію щодо передачі у власність земельної ділянки [PERSON] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000 кв.м по [ADDRESS] межа з власником домоволодіння по [ADDRESS] була визначена по фактичному користуванню і проходила по паркану, але при перенесенні даних геодезичної зйомки до документів була допущена помилка, координати і конфігурація земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідають тим, що в документах, в державний акт [PERSON] включено частину земельної ділянки домоволодіння [NUMBER], якою вона не користується і якою ніколи не користувалася, ТОВ «Краяни» було запропоновано [PERSON] виготовити безкоштовно нову технічну документацію, але вона відмовилась. Оскільки іншим шляхом виправити допущені помилки неможливо, то директор ТОВ «Краяни» просила суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, 3-ї особи, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON], що стверджується копією цього свідоцтва, виданого 03.08.1988 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Маценко Д.В., зареєстровано в реєстрі за № 2-2855 /а.с.13/, копією технічного паспорта МБТІ на вказане домоволодіння /а.с.8-12/. Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.03.1961 року № 155 затверджено наданий МБТІ матеріал по обміру земель будівельних кварталів та зареєстровано за землекористувачами по [ADDRESS] присадибну ділянку розміром 910 кв.м, залишено в тимчасовому користуванні лишки присадибної ділянки -230 кв.м, що слідує з архівного витягу з даного рішення, наданого архівним відділом Білоцерківської міської ради /а.с.16/. Земельна ділянка загальним розміром 1140 кв.м відображена також на плані земельної ділянки в технічному паспорті МБТІ на вказане домоволодіння станом на 09.06.1987 року. З матеріалів справи вбачається, що власником сусіднього домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] року [PERSON], що стверджується копією цього свідоцтва, оформленого 04.03.2000 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-718, що слідує з копії цього свідоцтва /а.с.100/. Як встановлено судом, за вказаним домоволодінням згідно рішення органу місцевого самоврядування від 27.03.1961 року № 155 було закріплено земельну ділянку розміром 1263 кв.м, з яких норма -910 кв.м, про що зазначено на плані земельної ділянки в інвентаризаційній справі Білоцерківського МБТІ № 9113, яка оглядалася в судовому засіданні /а.с.102/. Рішенням 31 сесії Білоцерківської міської ради V скликання від 27.03.2008 року № 697 затверджено виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та оренди на земельні ділянки громадян України в межах Білоцерківської міської ради, а також площі земельних ділянок переданих громадянам у власність, згідно додатку № 2, та в оренду, згідно додатку № 4, за рахунок земель Білоцерківської міської ради, а саме: п.114 затверджено виготовлену ТОВ «Краяни» технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] площею 1000 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, що стверджується архівним витягом з цього рішення /а.с.30-31/, копією технічної документації /а.с.34-50/. На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 660286 , яким підтверджено її право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що слідує з копії цього державного акту, який зареєстровано 05.11.2008 року в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010826100793 /а.с.32-33/. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківської міської ради від 31.10.2013 року № 1069-47-VI було затверджено проект землеустрою, виготовлений ПП «Геосвіт-2012», щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], що розташована в [ADDRESS] в розмірі 492 кв. м для ведення садівництва, що стверджується витягом з цього рішення / а.с.52-53/ та копією проекту землеустрою /а.с.106-127/. На підставі зазначеного рішення реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] видано 27.01.2014 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 16786340 щодо земельної ділянки для ведення садівництва по [ADDRESS] площею 0,0492 га, кадастровий номер 3210300000:07:018:0164, що слідує з копії цього свідоцтва /а.с.91/, рішення про державну реєстрацію права власності на цю ділянку -індексний номер 10304138 від 27.01.2014 року, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.75/. В судовому засіданні також було встановлено, що позивач [PERSON] , маючи намір приватизувати земельну ділянку домоволодіння [ADDRESS] якою вона користується, звернулася до ПП «Гео-Кадастр», на підставі її заяви підприємством було проведено геодезичні обміри земельної ділянки за вказаною адресою. При виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було виявлено часткову накладку на сусідню земельну ділянку , що знаходиться у власності [PERSON] З виїздом на місце було визначено, що [PERSON] не користується частиною земельної ділянки, що накладається, і не претендує на користування нею. Отримати право власності на земельну ділянку [PERSON] матиме можливість після скасування державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] Наведене стверджується листом ПП «Гео-Кадастр» від 23.01.2014 року за підписом директора [PERSON] /а.с.20/. Зазначені обставини були підтверджені показами свідка [PERSON] в судовому засіданні, яка показала, що [PERSON] звернулася до ПП «Гео-Кадастр» в 2009 році, виконані спеціалістами підприємства геодезичні обміри на магнітних носіях було передано на перевірку і тоді виявилося, що накладається одна земельна ділянка на іншу. ПП «Гео-Кадастр» пропонувалося [PERSON] виготовити нову технічну документацію щодо передачі у власність земельних ділянок по фактичному користуванню та узгодженій сторонами межі, але остання відмовилася. З довідки ТОВ «Краяни» від 19.11.2014 року № 27 в матеріалах справи вбачається, що після висновку ПП «Гео-Кадастр» щодо накладення однієї земельної ділянки на іншу, для перевірки достовірності координат та площі земельної ділянки [NUMBER], яка належить [PERSON], представником ТОВ «Краяни» було заміряно зовнішні межі зі сторони сусідніх домоволодінь. Після обробки геодезичних даних встановлено, що при приватизації земельної ділянки була допущена помилка в геодезичних обмірах, що спричинило відхилення в сторону збільшення площі земельної ділянки на кадастровому плані від фактичної. В результаті чого відомості обмінного файлу, розробленого на ім'я [PERSON], згідно якого земельній ділянці останньої було присвоєно кадастровий номер, не відповідають дійсності в частині координат розміщення земельної ділянки в базі та на місцевості. Аналогічні пояснення було надано в суді представником ТОВ «Краяни» -директором [PERSON] В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що землевпорядна організація при виготовленні технічної документації із землеустрою додала до площі приватизованої відповідачем земельної ділянки частину земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача, чим порушено законні права позивача. Згідно рішення державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у м. Білій Церкві від 22.11.2013 року № РВ-3200057012013 в матеріалах справи /а.с.25-26/ позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 22.11.2013 року /реєстраційний № ЗВ-3201906072013/ з таких підстав, а саме: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. З листа відділу Держземагенства у м. Білій Церкві від 12.02.2014 року № П-03 /а.с.21/ також вбачається, що при державній реєстрації земельної ділянки [ADDRESS] було виявлено часткову накладку на сусідню земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3210300000:07:018:0158 площею 0,1000 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка перебуває у власності [PERSON] ПП «Гео-Кадастр» виготовлено зведений кадастровий план земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /а.с.22/, з якого вбачається, що земельна ділянка площею 0,0065 га, яка знаходиться в користуванні домоволодіння [NUMBER], але включена в площу приватизованої земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення -для будівництва та обслуговування житлового будинку. Судом при вирішенні спору враховуються також ті обставини, що площа обох земельних ділянок на зведеному плані -0,2546 га, як вказано вище в рішенні, за домоволодінням [ADDRESS] було закріплено земельну ділянку загальною площею 0,1140 га, тоді загальна площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] становить 0,1406 га, але згідно правовстановлюючих документів у власність відповідача [PERSON] передано земельну ділянку загальною площею 0,1492 га, в цьому випадку у користуванні позивача [PERSON] залишається земельна ділянка площею 0,1054 га. Представники сторін та самі сторони в суді вказували на те, що межі землекористування між домоволодіннями ніколи не змінювалися, спорів між сторонами з приводу меж землекористування не було. Судом враховуються і ті факти, що така надвірна споруда, як вбиральня В-1, яку побудовано в 1960 році за даними технічного паспорта МБТІ домоволодіння [NUMBER], згідно зведеного плану земельних ділянок /а.с.22/, знаходиться в межах земельної ділянки, яку передано у власність відповідача. За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. Як встановлено судом і вказано вище, дослідженими в суді доказами підтверджено той факт, що відповідачем приватизовано в т. ч. частину земельної ділянки площею 0,0065 га, якою вона не користувалася і яка знаходиться в користуванні позивача. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст.141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] добровільної відмови від права користування земельною ділянкою не надавала, доказів того, що частина земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] вилучалася, суду також не було надано. Відповідно до ст.183 ЗК України завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно приписів ст.184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель. Як передбачено в ст.198 цього Кодексу, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. З вищенаведеного вбачається, що саме при проведенні геодезичних обмірів земельної ділянки по [ADDRESS] було виявлено накладення однієї земельної ділянки на іншу площею 0,0065 га з цільовим призначенням- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджено кадастровим планом, також геодезичні обміри земельної ділянки, яку передано у власність [PERSON], були зроблені не по фактичних межах земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні. Відомості щодо земельної ділянки відповідача [PERSON] внесено до Державного земельного кадастру, оскільки земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер. За ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ст. 37 цього Закону передбачено, що виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Згідно розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» до вказаного Закону, у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Судом встановлено, що відповідач відмовилася від пропозиції землевпорядних організацій внести виправлення до технічної документації із землеустрою щодо передачі у її власність земельної ділянки по [ADDRESS] В зв'язку з цим, як було вказано вище, позивач позбавлена можливості використати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, згідно ст.118 ЗК України. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян або юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить згідно ст.17 ЗК України розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. В п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України N 43 від 04.05.99, зареєстровано в Мінюсті України 04.06.1999 року № 354/3647 /яка втратила чинність з 03.07.2013 року/, також передбачено, що державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Отже, підставою для передачі у власність земельної ділянки є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до приписів наведених правових норм. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки відповідачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Позивач просить суд для захисту її прав визнати недійсним не тільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача, а й визнати незаконним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було оформлено державний акт. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року (справа № 6-103 цс 12). В ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, але цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно приписів ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В ст.393 ЦК України також передбачено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Отже, нормами діючого законодавства передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як визнання незаконним і скасування відповідного акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, як акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, за умови, що він не відповідає законові і порушує права власника. А тому суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту її прав , на що вказано вище, узгоджується з нормами діючого законодавства і встановленими по справі обставинами. Таким чином, проаналізувавши все вищенаведене суд вважає за можливе визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії Білоцерківської міської ради Київської області V скликання від 27.03.2008 року № 697, а саме: п.114, відповідно до якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 1000 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, також визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 660286, оформлений на ім'я [PERSON] на вказану вище земельну ділянку та скасувати його державну реєстрацію. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що межі землекористування були узгоджені між позивачем та відповідачем, про що свідчать акти визначення та погодження меж землекористування від 26.11.2007 року та від 06.11.2007 року/а.с.92-93/. Але, як було встановлено судом, межі землекористування дійсно були узгоджені сторонами, але по фактичному користуванню, що підтвердили в суді і представники землевпорядних організацій, які виготовляли технічну документацію із землеустрою для сторін по справі, тоді як після узгодження меж та проведення геодезичних обмірів, відомості щодо земельної ділянки відповідача, занесені до документів, не відповідають дійсності в частині координат розміщення земельної ділянки на місцевості. Не приймаються судом до уваги і посилання представника відповідача на те, що відсутні підстави для припинення права власності відповідача на земельну ділянку, передбачені ст.ст. 140-149 ЗК України. Так, у випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку. А в даному випадку позивачем обрано спосіб захисту її порушеного права, який відповідає нормам діючого законодавства, на що вказано вище в рішенні. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, визначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. А після цього державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку, як передбачено п.107 Порядку ведення державного земельного кадастру. Отже, у користуванні відповідача залишається земельна ділянка, якою вона фактично користується, а тому вона не позбавлена можливості вирішити питання щодо її приватизації у передбаченому законом порядку. Представник позивача також просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 31.10.2013 року № 1069-47-VI в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передання земельної ділянки у власність [PERSON] по [ADDRESS] в розмірі 492 кв. м для ведення садівництва; визнати недійсним свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку, видане Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 27.01.2014 року; скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на земельну ділянку для ведення садівництва. Але в задоволенні цих вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки докази того, що частина земельної ділянки відповідача з цільовим призначенням -для ведення садівництва площею 492 кв. м, накладається на земельну ділянку позивача, та докази того, що при приватизації цієї земельної ділянки відповідачем порушено права позивача, суду не надавалися. А за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: partial