Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на житло. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона являється єдиним власником житлової квартири, яка розташована за адресою: м.Чигирин, вул..Йосипа Тукальського (Кірова),3-а, кв.16., де крім неї зареєстрований її брат [PERSON], [INFO], однак він хоч і зареєстрований у квартирі, але з січня 2004 року фактично в ній не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, жодних витрат по утриманню та збереженню квартири він не несе. Право власності в нього на дану жилу квартиру відсутнє. Позивач самостійно сплачує кошти на утримання і збереження житла, особові рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги рахуються за позивачем, а також договори про надання всіх житлово-комунальних послуг також заключені за позивачем. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві, додаткових клопотань не має. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, про що свідчить поштове повідомлення в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що являються сусідами позивача, а тому можуть підтвердити, що на протязі десяти років вони не бачили [PERSON], позивачка сама оплачує комунальні послуги та доглядає за квартирою. На даний час фактичне місце перебування та проживання відповідача не відоме. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житлова квартира, яка знаходиться за адресою: вул..[PERSON] (Кірова),3-а, кв.16., м. Чигирин Черкаської області належить на праві власності позивачу по справі, на підставі договору дарування ? частини квартири від 21 січня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу [PERSON], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.03.2004 року № 2969087. ( а.с.7-8). Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно довідки про склад сім'ї від 02.11.2017 №1867, виданої комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр» Чигиринської міської ради вбачається, що в даній квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS], зареєстрований: [PERSON], [INFO]. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до акту обстеження умов проживання жителів м.Чигирина та с.Чернече від 03.11.2017 року № 291-02-17/7, [PERSON] за адресою: м.Чигирин, вул..Йосипа Тукальського, (Кірова) 3-а,кв,16, зареєстрований, але з січня 2004 року по даний час в даній квартирі не проживає і його особисті речі в квартирі [PERSON] відсутні. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Той факт, що з 2004 року [PERSON] жодного разу не з'являвся за місцем своєї реєстрації в судовому засіданні підтверджується зокрема і показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто право члена сім'ї власника квартири користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цим житлом та обсяг їх прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням. З огляду на припинення права власності [PERSON] на житлову квартиру, суд вважає що одночасно з цим припинилось його право на користування даною квартирою. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved