Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона 04 листопада 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння один одного, з жовтня 2016 року проживають окремо, шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються, постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився. Спору про розподіл сумісного майна не має. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини. В звязку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Артьомова». Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Також зазначила, що майнового спору між ними не має, неповнолітня дитини буде проживати з нею, а відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Також просить залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Артьомова», не заперечує, у разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сімя розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 листопада 2014 року в Сосонівській сільській раді Нововодолазького району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 246195, виданим 04.11.2014 року Сосонівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ № 465202, виданим 21.10.2016 року виконавчим комітетом Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 03. На сьогодні любов та повага між сторонами відсутні. Постійні сварки та суперечки створили умови за яких шлюб фактично припинився, два роки сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, позивач фактично створила іншу сімю, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Майнового спору між сторонами не має. Неповнолітня дитина буде проживати з матірю, а відповідач в добровільному порядку сплачує на утримання дитини аліменти. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням клопотання позивача, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище «Артьомова».

Outcome: approved