Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 12.12.2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на даний час сім`я розпалася, подружжя має різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вона не має наміру проживати спільно однією сім`єю з відповідачем, а тому просила суд, її шлюб розірвати, а також, оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, - просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно і до його повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій уточнила позовні вимоги щодо розміру аліментів, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно і до його повноліття, а в іншій частині підтримала позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав, погодився на розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1200 грн. щомісячно, просив провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В даному випадку, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову. Встановленими та визнаними обставинами є : - сторони по справі з 12.12.2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини.(а.с.8,9). - сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння. Ні позивач, ні відповідач не бажає відновлювати стосунки, зазначають, що їх рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка категорично не бажає поновлювати шлюбні стосунки і наполягає на розірванні шлюбу. А тому, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Встановленим та визнаним, також, є те, що син сторін проживає разом з мамою, знаходиться на її повному утриманні, а батько дитини, [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дитину одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини- не заперечив. Так, згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. За ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі в сумі 768 грн. 40 коп. та в дохід держави 768, 40 грн.

Outcome: approved