overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 132,04 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у трудових відносинах з ВАТ «РЗТА» з 19 листопада 2013 року по 18 вересня 2014 року. У порушення норм чинного законодавства заробітна плата на підприємстві виплачувалася нерегулярно. 18 вересня 2014 року заборгованість по заробітній платі виплачена не була. Лише 30 грудня 2014 року їй було виплачено заробітну плату у розмірі 1791,62 грн. В судове засідання позивач не зявилася. У поданій до суду заяві просить розгляд справи провести без її участі, позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи у його відсутності від представника відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що з 19 листопада 2013 року по 18 вересня 2014 року позивач працювала на посаді юриста ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів», що підтверджується копією трудової книжки позивача АО №541012. 18 вересня 2014 року позивач звільнена з роботи у звязку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Заборгованість по заробітній платі була виплачена позивачу 30 грудня 204 року, що підтверджується копією видаткового касового ордера №89 від 30 грудня 2014 року. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд приймає до уваги проведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, оскільки він здійснений у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Таким чином, позовна вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати обґрунтована та підлягає задоволенню. За правилами ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Зважаючи на те, що необхідно значний час для викладення повного рішення, повязанного з обґрунтуванням доводів сторін, суд вважає за необхідним проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 63923 грн., в тому числі 63223 грн. як вартість знищеного автомобіля, 700 грн. як компенсацію за витрати по оцінці збитків та 639,23 грн. витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що внаслідок виниклої від необережного поводження з вогнем під час спалювання матраців відповідачем пожежі було спалено її автомобіль. Згідно висновку вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля, становить 63223 грн. Нею також проведено оплату за проведення оцінки в сумі 700 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, оскільки не впевнений, що пожежа трапилася від його дій, а також вважає, що позивач може частково відшкодувати вартість автомобіля шляхом здачі автомобіля на металобрухт та продажу документів на нього. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом, 2 лютого 2015 року внаслідок пожежі було пошкоджено гараж, що належить чоловіку позивача, та автомобіль марки «Форд Курєр», реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу. З цього приводу чоловік позивача звернувся в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області із заявою. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 25 лютого 2015 року було встановлено, що причиною виникнення пожежі на відкритій території стало порушення правил пожежної безпеки під час спалювання сміття [PERSON] Дана постанова ніким не оскаржувалася і є чинною. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно звіту про оцінку автомобіля, проведеного ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» 9 лютого 2015 року, вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля, становить 63223 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім того, підлягають відшкодуванню кошти в сумі 700 грн., витрачені позивачем на проведення оцінки. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 18 896,50 грн, та моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 5 000,00 грн. В обгрунтування вимог позову вказує наступне. 15.06.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «ТАТА», д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким керував відповідач [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким керував позивач [PERSON] . Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2020 у справі №756/7774/20 винним у вчиненні ДТП визнано відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ» становить 84 487,18 грн, а ринкова вартість автомобіля «ВАЗ» становить 50 215,54 грн. Висновком експертного дослідження ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» №4642/1 від 21.07.2020 було встановлено, що залишкова вартість транспортного засобу «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , становить 13 696,50 грн. на підставі протоколу, висновку та звіту ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» та розрахунку був складений акт№30568/20 від 12.08.2020 та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 33 919,04 грн. Дані кошти було перераховано на користь позивача. Враховуючи те, що ринкова вартість автомобіля відповідно до звіту складає 50 215,54 грн, отже невідшкодованими залишилися 18 896,50 грн. Різниця в понесених позивачем витратах підлягає стягненню з відповідача, як безпосереднього винуватця ДТП. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 1300 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що 24.08.2015 року відповідач знищив частину бетонного паркану, що належить позивачу чим їй спричинено душевні страждання, у звязку із знищенням власного майна. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові та не заперечувала щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка ї завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та користувачем земельної ділянки за вказаною адресою, яку вона огородила бетонним парканом. 24.08.2015 року відповідачем [PERSON] було неправомірно знищено майно позивача, а саме частину бетонного паркану (один проліт), чим позивачу завдано матеріальної шкоди в розмірі 1300 грн. З відповіді Прокуратури м. Житомира на адресу позивача від 02.10.2015 року вбачається, що перевіркою, проведеною працівниками Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області в діях відповідача не встановлено ознак кримінального правопорушення, оскільки в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. З відповідачем було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість антигромадської поведінки в побуті та відносно нього складено адміністративний протокол за ст.173 КУпАП. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних наслідків, викликаних знищенням власного майна та неможливістю ним користуватись, враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір, сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 15242,73 грн. за порушення грошового зобовязання по розписці від 25.02.2014 року, з яких: 14269,58 грн. інфляційні за період з квітня 2014 року по вересень 2015 року включно; 973,15 грн. три проценти річних за період з 16.03.2014 року по 28.10.2015 року включно. При цьому посилається на те, що за рішенням суду стягнуто на її користь з відповідача борг за договором позики, яке перебуває на примусовому виконанні та не виконано, а тому відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні витрати та три проценти річних за порушення грошового зобовязання. В судове засідання позивач не з»явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.02.2014 року між сторонами по справі було укладено договір позики на виконання якого відповідачем видано розписку та за умовами якого позивач передала [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 20000 грн., які останній зобовязався повернути в повному обсязі в строк до 15.03.2014 року, однак у визначений в розписці строк відповідач не виконав свої зобовязання та не повернув позивачу суму позики. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.09.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 20000 грн. Постановою державного виконавця від 01.04.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №295/5570/14-ц, виданого Богунським районним судом м. Житомира 05.02.2015 року на підставі вищезазначеного рішення суду та яке на даний час не виконано. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що прострочення відповідача з повернення суми позики згідно розписки від 25.02.2014 року триває, сума боргу в розмірі 20000 грн. згідно рішення суду не повернута позивачу, а тому сума інфляційних за період з квітня 2014 року по вересень 2015 року включно становить 14269,58 грн., а три проценти річних від простроченої суми за період з 16.03.2014 року по 28.10.2015 року включно складає 973,15 грн. Враховуючи вищенаведене та\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

\~Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 265000 грн., які були надані відповідачу в якості поворотної фінансової допомоги, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до яких позивач надали відповідачу грошові кошти у розмірі 265000 грн., які в порушення умов цих договорів відповідач не повернув позивачу. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечував щодо вирішення справи в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору №4 від 03.03.2016 року та договору №5 від 22.03.2016 року про надання поворотної фінансової допомоги [PERSON] були передані грошові кошти у розмірі 265000 грн. Товариству з обмеженою відповідальністю «Пласт Плюс Україна». Згідно умов вищевказаних договорів поворотна фінансова допомога надавалася відповідачу на термін три місяці, тобто термін повернення грошових коштів за двома договорами спливав 03.06.2016 року та 22.06.2016 року відповідно. В порушення умов, укладених між сторонами договорів, відповідач не повернув грошові кошти в сумі 265000 грн. позивачу. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 265000 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 27450 грн. 40 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 01.03.2002 року працювала в ДП МОУ «Монтажник-Львів» на посаді бухгалтера-касира, та була звільнення з 28.08.2012 року згідно з наказом № 40-к від 27.08.2012 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки ДП МОУ «Монтажник-Львів» № 1 від 31.03.2014 року заборгованість відповідача перед нею по виплаті заробітної плати становить 27450,40 грн. На день винесення рішення суду заборгованість по заробітній платі не погашена. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов визнала, пояснила, що з позивачем є домовленість, що заборгованість у розмірі 27450,40 грн. буде виплачена в повному обсязі з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач з 01.03.2002 року працювала в ДП МОУ «Монтажник-Львів» на посаді бухгалтера-касира, та була звільнення з 28.08.2012 року згідно з наказом № 40-к від 27.08.2012 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки ДП МОУ «Монтажник-Львів» № 1 від 31.03.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати становить 27450,40 грн., що визнається представником відповідача. На день винесення рішення суду заборгованість по заробітній платі не погашена. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підставний, а відтак на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 27450,40 грн. Крім того, з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, до досягнення неповнолітнім дочкою [PERSON], [INFO], трирічного віку у розмірі ? частини його заробітку щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2012 року. Від шлюбних відносин вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона знаходиться в відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач ухиляється від своїх обов'язків та не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча вона до нього зверталася за допомогою неодноразово. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, заперечував проти стягнення аліментів, пояснив, що на протязі року надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, шляхом переведення грошових коштів на банківську картку. На утримання дружини матеріальної допомоги не надавав, так як позивачкою йому спричинена моральна шкода. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.07.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 252. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 15. Позивач знаходиться в декретній відпустці по догляду за малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою УПтаСЗН № 2273 від 16.12.2013 року, довідкою про склад сім'ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 03.04.2014 року. Відповідач працездатний, але у добровільному порядку матеріальної допомоги в повному обсязі на утримання дружини не здійснює. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. До початку засідання 12 березня 2020 року позивач подала до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/6 від усіз видів його заробітку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитини [PERSON] , [INFO] , до трьох років. Просить розглядати справу без її участі. У судове засідання [PERSON] не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У письмовій заяві просила провести судовий розгляд за її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Пороло М.М. не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Представник відповідача 12 березня 2020 року подав до суду заяву, у якій зазначив, що визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього на утримання дружини [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини усіх його заробітку (доходу) до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, яка не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Також відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України половина судових витрат зі сплати судового збору покладається на відповідача.

Outcome: approved