Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним [PERSON] на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями, шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] обґрунтовуючи його тим, що він є власником вищевказаного майна, однак відповідач зареєстрований на території Веселівської сільської ради проживає протягом 7 років за адресою: [ADDRESS] та проживає та вищевказаною адресою без будь-яких правових підстав, адже договір купівлі-продажу між ними щодо вищевказаного майна неукладений, адже не дотримані вимоги щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та не створює прав та обов'язків для сторін. Оскільки відповідач перешкоджає позивачу, який є власником будинку з надвірними спорудами, в користуванні ним, продовжуючи проживати в будинку просить задовольнити позов (а.с.2-4, 151). Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за набувальною давністю права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] з підстав, передбачених ч.ч.1, 4 ст. 344 ЦК України, обґрунтовуючи його тим, що з кінця 2006 року добросовісно, відкрито та безперечно володіє вищевказаним майном та не приховує факт знаходження цього майна у його володінні, здійснив ремонт в спірному будинку та господарських будівлях, а біля вказаного домоволодіння знаходиться завезені ним будівельні матеріали: щебінь, пісок, піщано-щебнева суміш (а.с.86-91). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений позов та просить його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, оскільки відповідає не є добросовісним володільцем, відповідач на момент вселення знав, що будинок належить на праві власності позивачу, він не укладав договору купівлі-продажу з ним житлового будинку, а термін користування будинком значно менший, ніж це передбачено ч.3 ст. 344 ЦК України (а.с.125-126). Відповідач [PERSON] в судове засідання заперечив проти первісного позову та просив задовольнити його зустрічний позов з підстав наведених в ньому. Суд, заслухавши сторін, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази приходить до висновку, що в первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи із наступного. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених вимог. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності [NUMBER] від 6.05.2016 року Всеселівської сільської ради, виданого на підставі рішення Всеселівської сільської ради від 22.04.2006 року №11 (а.с.5), довідки-характеристики від 2.10.2006 року (а.с.6) та договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1990 року (а.с.39-42). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2012 року по справі № 1101/3397/12 з відміткою про набрання ним законної сили 05.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.02.2013 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS], укладеного 21 лютого 2006 року та визнання права власності на житловий будинок, відмовлено з тих підстав, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований у [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], підлягав і нотіральному посвідченню, і державній реєстрації, а такі вимоги сторонами договору дотримані не були, зазначений договір є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін (а.с.129-130, 131). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача без правових підстав. Згідно відомостей про реєстрацію [PERSON] [INFO], останній зареєстровано 14.11.1997 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Вказані відомості щодо місця зареєстрованого місця проживання відповідача також підтверджуються копією паспорта відповідача [PERSON] (а.с.92-94). В силу ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені законодавством ( в т.ч. ЖК УРСР) підстави для позбавлення права на житло. Як вбачається з матеріалів справи відповідач проживає в спірному житлі без будь-яких правових підстав тобто відповідач не має будь-якого право на будинок в тому числі і право проживати в ньому. З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову позивача [PERSON] Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В п.33 постанови Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснив, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. З аналізу вищевказаних норм суд приходить до висновку, що відповідач не є добросовісним володільцем спірного майна, адже знав, що спірне майно належить [PERSON], який є титульним власником, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а між сторонами існував спір з приводу вказаного майно, що підтверджується копією Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2012 року по справі № 1101/3397/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. Вказані обставини виключають можливість застосування до спірних правовідносин положення ст. 344 ЦК України щодо набуття права власності на нерухоме майно відповідачем [PERSON] та задоволення зустрічного позову. Довідку Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 23.03.2016 року №135 щодо [PERSON], [INFO] згідно якої останній по господарському обліку з 2011 року проживає в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с.136) та довідку Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 28.03.2016 року №145 щодо [PERSON], [INFO] згідно якої останній з кінця лютого 2006 року проживає в житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.136), суд оцінює критично, адже суперечать одна одній, а отже не містять достовірних даних. Копію по господарського обліку на об'єкт №010201 суд оцінює критично, адже не містить відомостей щодо часу вселення (а.с.108-111). Копії договору №1010024 про користування електричною енергією (а.с. 99) та договору №1236 від 26.09.2014 року (а.с.108), видаткової накладної від 27.11.2015 року, комерційної пропозиції від 04.11.2015 року оцінюється критично так як правового значення для вирішення вказаного спору не мають. Здійснення відповідачем ремонт в спірному будинку та господарських будівлях не створюють права власності на нерухоме майно для відповідача за набувальною давністю, а можуть бути лише підставою для відшкодування понесених витрат на його здійснення у визначених законом випадках. Знаходження біля вказаного домоволодіння будівельних матеріалів відповідача: щебінь, пісок, піщано-щебнева суміш (рухомих речей) по собі також не породжує у відповідача прав на спірне майно. Розписки [PERSON] від 03.03.2006 року, 21.10.2006 року та 13.08.2006 року щодо отримання коштів за будинок значення для вирішення вказаного спору не мають, адже Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2012 року по справі № 1101/3397/12 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS], укладеного 21 лютого 2006 року та визнання права власності на житловий будинок, відмовлено з тих підстав, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований у [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а такі вимоги сторонами договору дотримані не були, зазначений договір є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін (а.с.129-130, 131). Інші копії документів, що надав позивач (а.с.28-38, 50-82) значення для вирішення даної справи не мають, адже з стосуються розгляду цивільної справи №1101/3397/12. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до остаточного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. На підставі вище викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 344 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР,

Outcome: approved