Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 29.10.2005 року перебувала у шлюбі із [PERSON] Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2013 рокушлюб між сторонами розірваний, проте питання щодо розподілу спільно нажитого майна у добровільному порядку не вирішено. Під час шлюбу у 2007 році відповідач уклав на своє ім'я договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Позивач просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю її та відповідача. У судове засідання позивач не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю та просила задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що спірний будинок придбаний його батьком [PERSON] за власні кошти, тобто не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що 29.10.2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2013 рокушлюб між сторонами розірваний (а.с.7). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2007 року, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках придбали житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.30). Як вбачається з технічного паспорту та визнається сторонами, [PERSON] належить 1/2 частка у праві власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], який був придбаний у 2007 році(а.с. 36-42). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Факт придбання житлового будинку у період шлюбу сторонами не оспорюється. Доводи [PERSON] про придбання житлового будинку виключно за кошти, які належали його батьку, не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Таким чином, набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України - пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved