Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач не займається вихованням сина, ухиляється від надання матеріальної допомоги та не приділяє дитині будь-якої уваги. Позивач стверджує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому він має бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] в судовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства України, виходячи з інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши в судовому засіданні свідка, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з 06.09.2008 року позивач та відповідач перебували в шлюбі. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). З 2011 року відповідач не проживає з позивачем та сином, не займається його вихованням та утриманням. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації №7769/41/2/103 від 08.11.2013 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] у зв'язку із тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Суд вважає висновок Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Свідок [PERSON], який є дядьком позивача, в судовому засіданні пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач жодного разу не з'явився до дитини, не займається його вихованням та не надає матеріальної допомоги, дитина перебуває на повному утриманні матері та про батька жодного разу не згадав. Крім того, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва, заборгованість відповідача [PERSON], згідно виконавчого листа №2-2789, виданого 23.05.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів станом на 01.12.2013 року становить 37 326,09 грн. (а.с. 12). З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов'язків відносно неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved