Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 13 квітня 2006 року по 04 листопада 2015 року перебувала на посаді секретаря Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області. При прийняті на посаду, їй невірно встановлено стаж роботи, який давав право на отримання нею надбавки за вислугу років. Вказана помилка була виявлена та виправлена у 2010 році. Розпорядженням сільського голови від 12 жовтня 2010 року, їй встановлено стаж роботи станом на 13 квітня 2006 року та постановлено провести перерахунок та здійснити виплату надбавки за вислугу років з 13 квітня 2006 року. Проте, перерахунок здійснено не було та відповідно недоотримані кошти їй не виплачено. Після звільнення вона звернулася до відповідача щодо проведення з нею повного розрахунку, зокрема невиплаченої надбавки в сумі 3943 грн. 50 коп., разом з тим, їй було безпідставно відмовлено. Посилаючись на ст.ст. 34, 95, 116, 117 КЗпП України, Закон України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення, просила стягнути з відповідача недораховану суму надбавки за вислугу років за 2006-2010 роки в сумі 3943 грн. 50 коп., індексацію та компенсацію за порушення виплати вказаних коштів 5607 грн. 43 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 03 лютого 2016 року - 11105 грн. 64 коп., а всього 20656 грн. 57 коп.. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати (недоотримана надбавка за вислугу років) - 3943 грн. 50 коп., компенсацію за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з листопада місяця 2010 року по березень місяць 2016 року 3493 грн. 94 коп., та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, станом на 18 березня 2016 року, в сумі 16570 грн. 32 коп., а всього 24007 грн. 76 коп.. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представники відповідача не заперечували, що в період 2006-2010 роки надбавка за вислугу років позивачу виплачувалась не в повному обсязі, разом з цим, позов не визнали, подали на нього заперечення, в яких зазначили, що доводи позивача про стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати є безпідставними, оскільки обовязковою умовою такої компенсаціє є невиплата нарахованих доходів, проте, недотримана [PERSON] частина надбавки за вислугу років не була їй нарахована. Крім того, зазначили, що саме позивач, яка в 2006-2015 роках перебувала на посаді секретаря сільської ради та відповідала за кадрову роботу у сільській раді, є винною особою у неправильному встановлені стажу роботи в період з 2006-2010 роки, у звязку з чим, на підставі ст.5 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», вона не має права на компенсацію несвоєчасно отриманого доходу. Також, вказане питання не було предметом розгляду сесій сільської ради. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено і вказане сторонами не оспорюється, що з 13 квітня 2006 року по 04 листопада 2015 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду секретаря Киселівської сільської ради. Розпорядженнями сільського голови Киселівської сільської ради №15 від 13 квітня 2006 року та № 28 від 1 червня 2007 року [PERSON] підтверджено стаж державного службовця станом на 13 квітня 2006 року - 3 роки 11 місяців та станом на 13 травня 2007 року 5 років відповідно. Розпорядженням сільського голови Киселівської сільської ради №02-35/21 від 12 жовтня 2010 року вказані розпорядження №15, №28, в частині встановлення стажу [PERSON], визнано такими, що втратили чинність, встановлено стаж державної служби позивача станом на 13 квітня 2006 року 9 років 2 місяці 20 днів, станом на 25 січня 2007 року - 10 років. З 13 квітня 2006 року по 24 січня 2007 року [PERSON] встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу та з 25 січня 2007 року у розмірі 20% посадового окладу. Цим же розпорядженням постановлено провести перерахунок належної [PERSON] надбавки за вислугу років починаючи з 13 квітня 2006 року та здійснити виплату вказаних коштів. Згідно до ст.9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадова особа місцевого самоврядування має право на оплату праці залежно від посади, яку вона займає та стажу роботи. Зі змісту ст.2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року вбачається, що надбавка, в тому числі із за вислугу років, є складовою частиною заробітної плати. Відповідно до розрахунку за №3123 від 31 грудня 2015 року, невиплачена [PERSON] надбавка за вислугу років за квітень місяць 2006 року - вересень місяць 2010 року становить 3943 грн. 50 коп. Таким чином, з врахуванням викладеного, після жовтня місяця 2010 року, у позивача виникло право на отримання недорахованої надбавки за вислугу років, а у відповідача обовязок, щодо виплати [PERSON] вказаних коштів. Згідно до ст.ст.1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати здійснюється підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та господарювання та провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру,зокрема до них відноситься і заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу на індекс інфляції в період невиплати доходу. Враховуючи, що після видання розпорядження №02-35/21 від 12 жовтня 2010 року, позивачу не було виплачено частину заробітної плати, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення на її користь компенсації втрати частини доходів за період з грудня місяця 2010 року по лютий місяць 2016 року в сумі 3493 грн. 94 коп. (100,8% (грудень місяць 2010 року) х 104,6% (2011 рік) х 99,8% (2012 рік) х 100,5%(2013 рік) х 124,9 % (2014 рік) х 143,3% (2015 рік) х 100,9%(січень місяць 2016 року) х 99,6% (лютий місяць 2016 року) = 188,6%; 188,6% х 3943,5 грн. / 100% = 3494,94 грн.), відповідно до заявлених вимог, є обґрунтованими. Твердження представників відповідачів про те, що перерахунок надбавки за вислугу років не було проведено та відповідно вказані кошти не були нараховані позивачу, на думку суду правового значення не має, оскільки наявність заборгованості сторонами не заперечується, а сам факт неналежного виконання обовязків окремими працівниками сільської ради щодо здійснення перерахунку не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права. Доводи представників відповідача, що вказаний дохід не отримано позивачем з вини останньої, в супереч вимог ст.60 ЦПК України, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 07 грудня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати належної їй невиплаченої частини заробітної плати у виді надбавки за вислугу років за період з 2006-2010 роки. Разом з цим, листом від 8 грудня 2015 року відповідач відмовив [PERSON] в задоволенні вказаної вимоги. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З розяснень викладених у ч.2 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено обгрунтованість вимог позивача, суд приходить до висновку, що вимога останньої про стягнення на її користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні також підлягають задоволенню. Згідно ч.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). За таких обставин, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 166 грн. 65 коп. ((3204 грн. 42 коп. + 3295 грн. 14 коп.) / 39 роб.дн.) Суд не погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати наданої позивачем, оскільки в судовому засіданні встановлено і вказане сторонами не заперечується, що у вересні-жовтні місяці 2015 року [PERSON] відпрацьовано не повні місяці. Зі змісту п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. За таких обставин на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 15498 грн. 45 коп. (166 грн. 65 коп. х 93 робочих дня) Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 526 грн. 40 коп. має бути стягнуто з відповідача (95,5% х 551 грн. 20 коп. / 100% = 526,4 грн.). Згідно до п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст.ст.44, 47, 116, 117 КЗпП, ст.ст.1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, ст.2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року,

Outcome: partial