Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29.11.2012 року шлюб між ними розірвано за позовом [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з нею та фактично перебуває на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 10.12.2015 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04.02.2016 року встановлено місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з нею. На даний час вона має намір разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон для відпочинку та оздоровлення, оскільки дитина хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини в санаторії. Однак відповідач безпідставно, без жодних вагомих аргументів відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Враховуючи викладене, позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Республіки Куба, з правом перетину кордону Республіки Туреччина, Мальдівської Республіки,Арабської Республіки Єгипет, Держави Катар на період з 25.01.2022 року по 01.03.2022 року, дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за межі України доРеспубліки Куба, з правом перетину кордону Республіки Туреччина, Мальдівської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Держави Катар на період з 25.01.2022 року по 01.03.2022 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2021 року провадження у справі відрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони за справою перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29.11.2012 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 523, складеним міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 2у Херсонській області 01.06.2010 року. 14.11.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується актовим записом № 1483, складеним Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 14.11.2015 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 10.12.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04.02.2016 року встановлено місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з [PERSON] . Позивачем було надіслано лист відповідачу з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , за межі України до Республіки Куба, з правом перетину кордону Республіки Туреччина, Мальдівської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Держави Катар на період з 25.01.2022 року по 01.03.2022 року. Крім того, в матеріалах справи наявний договір про туристичне обслуговування №53-2020 від 21.11.2020 року, укладений між ТОВ «Тез Тур» та [PERSON] з якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] їдуть в тур до Куби на період з 28.01.2022 року по 11.02.2022 року. Відповідач не надає позивачу нотаріально посвідчену згоду на виїзд малолітньої дитини. Статтею 33 Конституції України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянина України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки судом встановлено, що необхідність виїзду за кордон дитини, в першу чергу, викликана необхідністю її оздоровлення, повного та гармонійного розвитку її особистості. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. Також на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved