Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», [PERSON] про визнання права власності на частину майна та звільнення її з під арешту, мотивуючи вимоги тим, що між нею та [PERSON] 14.01.1994 року укладено шлюб, під час якого вони придбали магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою Київська обл., Фастівський район, с. Фастівець, вул. Дружби, буд.123-В та земельну ділянку під цим магазином загальною площею 0.0933 га. Позивач вважає, що вказане майно та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, проте державним виконавцем 22.08.2016 року описано і накладено арешт на весь магазин та земельну ділянку, при тому, що позивач не є боржником, у звязку із чим не є стороною виконавчого провадження, в межах якого описане належні їй ? частин магазину та земельної ділянки. В судове засідання позивач не зявилася, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності. Представник Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду письмове заперечення, відповідно до якого не погоджується з позовною заявою та вважає, що вона повинна бути залишена без задоволення. Зазначає, що між АТ «[PERSON] Аваль» і ТОВ «ДІЯР» укладено генеральну кредитну угоду про надання кредитних коштів та 12.01.2011 року між [PERSON] та АТ «[PERSON] Аваль» укладено договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку банку магазин-кафетерії, що знаходиться за адресою: Київська обл., Фастівський район, с. Фастівець, вул. Дружби, буд.123-В та земельну ділянку під цим магазином загальною площею 0,0933 га. Фастівським міськрайонним судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах за рахунок коштів, які надійдуть від реалізації погасити заборгованість за кредитним договором, а згодом був предявлений до ВДВС Фастівського МРУЮ на виконання виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 49860276 від 21.01.2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та 22.08.2016 року державним виконавцем було описано та арештовано вказане майно. Зазначає, що при передачі в іпотеку [PERSON] надала згоду про передачу в іпотеку магазину-кафетерію та земельної ділянки, що належить [PERSON], що підтверджується її заявою-згодою, яка зареєстроване в реєстре за № 19 20.01.2011 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області та не заперечувала у випадку невиконання або несвоєчасного виконання умов кредитного договору проти звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Також вважає, що земельна ділянка, одержана у власність за час шлюбу на [PERSON] в результаті приватизації, вважається його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Представник Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції заперечували проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно свідоцтва про одруження, 14 січня 1994 року укладено шлюб між Стеценко (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Під час перебування в шлюбі, 17.11.2009 року Фастівецькою сільською радою на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: магазин-кафетерії по вул. Дружби, буд.123-В в с. Фастівець Фастівського району Київської області, на підставі якого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.11.2009 року зареєстроване право власності на вищевказане майно (а.с. 5,6). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 26.06.2008 року, [PERSON] на підставі рішення Фастівецької сільської ради № 4-20 від 03 червня 2008 року належить земельна ділянка в с. Фастівець, вул. Дружби, 123 В, цільовим призначенням для комерційної діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Таким чином, судом достовірно встановлено, що магазин-кафетерій, що знаходиться за адресою: Київська обл., Фастівський район, с. Фастівець, вул. Дружби, буд.123-В, набутий [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. \~\~Із роз'яснень, викладених у п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною\~\~сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статей 120 ЗК України,\~377 ЦК України. Виходячи з викладеного, [PERSON] належить ? частини земельної ділянки загальною площею 0,0933 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Фастівський район, с. Фастівець, вул. Дружби, буд.123-В. кадастровий номер: 3224986901:01:002:0015. Суд не приймає посилань Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» на той факт, що позивач, підписавши заяву-згоду, позбавлена можливості заперечувати проти звернення стягнення на належну їй частку у нерухомому майні, що є предметом іпотеки, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обовязки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Відповідно до правових висновків, викладених в Постанові ВСУ від 19.06.2013 року у справі №6-55ц13, які на підставі ст. 360-7 ЦПК України обовязкові для суду, договір, що є укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя. Положення ст. 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки між АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], укладений в забезпечення вимог банку генеральною кредитною угодою про надання кредитних коштів, в рамках якої укладений кредитний договір між АТ «[PERSON] Аваль» і ТОВ «ДІЯР». Тобто, сторонами кредитних правовідносин виступили АТ «[PERSON] Аваль» і ТОВ «ДІЯР». Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження використання кредитних коштів в інтересах сімї банком не надано, тому такий договір не створює обовязків для іншого з подружжя, в даному випадку - для [PERSON] Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, за позивачем підлягає визнання право власності на 1/2 частину магазину-кафетерію та земельної ділянки. Крім того, передача [PERSON] за згодою позивачки спірного нерухомого майна в іпотеку не є перешкодою для визнання за нею права власності на 1/2 частину цього майно та не є перешкодою для примусового виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2015 року. Разом з тим, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідно до акту від 22.08.2016 року, проведений опис й арешт майна боржника [PERSON], однак окремої постанови про арешт майна боржника державним виконавцем не приймалось. У звязку із зазначеним, необхідно виключити 1/2 частину майна, що належить позивачці, з акту опису та арешту майна від 22.08.2016 року, оскільки саме такий спосіб захисту буде направлений на відновлення порушеного права. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved