Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями відповідачів. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з метою перевірки дотримання нею вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки в [ADDRESS] на підставі листа Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 08 квітня 2016 року № 988, 05 травня 2016 року до неї прибули державні інспектори сільського господарства у Волинській області Гаврилюк Л.Я. та Стрижевський В.В. У вказаному листі зазначено, що від [PERSON], жителя [ADDRESS], надійшла заява з приводу того, що вона знищила межові знаки. Інспекторам вона пояснила, що адміністративного правопорушення не допускала, а лише захищала права своєї дочки [PERSON] на земельну ділянку, самовільний захват якої зробив [PERSON] Вважаючи, що інспектор Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області незаконно ініціював притягнення її до адміністративної відповідальності за знищення межових знаків, а також те, що вона безпідставно звинувачувалася у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 56 КУпАП, звернулась із скаргою до відділу поліції, відповідь на яку на час подачі даного позову не отримала. 16 травня 2016 року заступник начальника інспекції - заступник головного державного інспектора сільського господарства у Волинській області Семенюк Т.А. винесла постанову №000023, якою на неї було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 56 КУпАП. За її скаргою вказана постанова постановою Камінь-Каширського районного суду від 06 червня 2016 року була скасована. 12 травня 2016 року інспектор Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області [PERSON]. склав протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого вона 05 травня 2016 року близько 10 год. по [ADDRESS] безпричинно голосно ображала нецензурними словами Стрижевського В.В. , погрожувала фізичною розправою, порушуючи громадський порядок та спокій громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Зазначила, що вказане правопорушення вона не вчиняла, протокол був складений не на місці 05 травня 2016 року, а лише 12 травня 2016 року, у ньому не зазначене конкретне місце вчинення правопорушення, відсутнє пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, протокол нею не підписаний, права та обов'язки встановлені чинним законодавством їй не роз'яснені, примірник цього протоколу їй не вручався. Постановою судді Камінь-Каширського районного суду від 02 червня 2016 року її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також стягнуто судовий збір. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 06 липня 2016 року вищевказану постанову було скасовано, а справу провадженням закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що інспектором відділу поліції [PERSON]. порушено вимоги Закону України «Про Національну поліцію». Незаконними діями вказаного інспектора, а також незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності за ст. ст. 56, 173 КУпАП, їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у спричиненні численних емоційних, психологічних та нервових потрясінь, що призвело до загострення серцево-судинних хвороб, внаслідок чого погіршилось її здоров'я і вона змушена була лікуватися у неврологічному відділенні Камінь-Каширської центральної районної лікарні з 16 по 22 червня 2016 року. Крім цього, у неї та членів її сім'ї виникло відчуття приниження власної честі та гідності. Домагаючись справедливості, неодноразово зверталася до юристів, працівників правоохоронних органів та суду витрачаючи на це кошти та час. Усі її страждання перебувають у прямому причинному зв'язку з незаконними діями працівника поліції [PERSON] та посадових осіб Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, безпідставним притягненням її до адміністративної відповідальності. У зв'язку з цим вважає, що має правові підстави на відшкодування моральної і матеріальної шкоди. За надання юридичної допомоги вона понесла витрати в розмірі 3340 грн. Крім вказаних витрат, нею було сплачено 446,88 грн. витрати за проїзд на поїздки в Камінь-Каширський районний суд та Апеляційний суд Волинської області для участі в судових засіданнях, у Камінь-Каширський відділ поліції. За час перебування в лікарні вона витратила 1500 грн. У зв'язку з наведеним, посилаючись на окремі норми законодавства, просила стягнути із відповідачів 446,88 грн. витрат понесених за поїздки до органів влади та в суди, 1500 грн. витрати за лікування, що всього складає 1946 грн. 88 коп., а також 3340 грн. витрат за надання правової допомоги і 10000 грн. моральної шкоди, а всього 15 286,88 грн. Головним управлінням Національної поліції у Волинській області подано до суду заперечення, де вважає позов [PERSON] необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення враховуючи таке. Позивачем, всупереч ст. ст. 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. п. 4, 5 роз'яснень Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не додано доказів, які б свідчили про зміст заподіяної їй моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, наявність та істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та заподіяною моральною шкодою. Крім цього, враховуючи, що постанову заступника начальника інспекції - заступника головного державного інспектора сільського господарства Волинської області від 16 травня 2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 56 КУпАП скасовано постановою Камінь-Каширського районного суду від 06 червня 2016 року, підстави для відшкодування моральної та матеріальної шкоди відсутні, у зв'язку з чим такі вимоги є не законним і до задоволення не підлягають, як і вимоги про стягнення витрати за надання правової допомоги, оскільки належних доказів про понесення таких витрат не подано. У зв'язку з цим просить у позові відмовити. Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області, яку на час розгляду справи ліквідовано, також подано до суду заперечення проти позову, де зазначено, що вважає позов необґрунтованим враховуючи таке. Отримавши 19 квітня 2016 року листа від Камінь-Каширського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 08 квітня 2016 року № 988 з приводу знищення межових знаків [PERSON], в період з 22 квітня по 06 травня 2016 року державними інспекторами Гаврилюк Л.Я. та Стрижевським В.В., на виконання наказу інспекції від 22 квітня 2016 року №97, згідно з направленням, проводилась перевірка дотримання вимог земельного законодавства з приводу знищення межових знаків [PERSON] при використанні земельної ділянки в [ADDRESS]. За результатами проведеної перевірки та на підставі наданих вищевказаним відділом поліції матеріалів, складено відповідний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05 травня 2016 року №000052, у якому встановлено, що дії [PERSON] є знищенням межових знаків, відповідальність за що передбачена ст. 56 КУпАП. На підставі вказаного акта державним інспектором Стрижевським В.В. складено припис від 05 травня 2016 року №000039 щодо усунення [PERSON] виявлених порушень вимог земельного законодавства та протокол про адміністративне правопорушення № 000022 від 05 травня 2016 року, яким встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 56 КУпАП. На підставі вищевказаного протоколу, заступником начальника інспекції - заступником головного державного інспектора сільського господарства у Волинській області Семенюк Т.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] відповідно до ст. 56 КУпАП. Таким чином вважає, що спеціалістами Держсільгоспінспекції підставно та у відповідності до вимог чинного законодавства проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] та встановлено факт знищення нею межових знаків. Вважає, що названу постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано постановою Камінь-Каширського районного суду від 06 червня 2016 року через недотримання вимог складання адміністративних матеріалів, однак самого факту вчинення правопорушення [PERSON] остання постанова не спростовує. У зв'язку з наведеним, просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. При розгляді позивач та її представники позовні вимоги підтримали повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Крім того пояснили, що на період розгляду справи понесли додаткові витрати за надання правової допомоги та на проїзд. Представник Головного управління Національної поліції у Волинській області, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання, двічі на розгляд справи не з'явився, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Судом двічі повідомлялося управління Декржгеокадастру, як правонаступника Державної інспекції сільського господарства, однак представник також не з'явився. Заслухавши пояснення позивача, її представників, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 1 ч. 1 п. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Судом установлено, що постановою Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 16 травня 2016 року № 000023 (а.с. 10) [PERSON] за знищення нею межових знаків шляхом виривання їх з ґрунту на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, що знаходяться на [ADDRESS] та належить [PERSON], притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 56 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Постановою Камінь-Каширського районного суду від 06 червня 2016 року (а.с. 18), яка 30 червня того ж року набрала законної сили, вищевказана постанова скасована. З даної постанови вбачається, що акту меж земельної ділянки в натурі на місцевості та встановлення на ній межових знаків, передачу їх на зберігання [PERSON] не було. Як пояснила позивач, вона дійсно викинула кусок дошки, який стояв на земельній ділянці, що належить її дочці. Із повідомлення Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області №988 від 08 квітня 2015 року (а.с. 8), яке було підготовлене працівником цього відділ [PERSON], було ініційовано проведення перевірки Державною інспекцією сільського господарства щодо межових знаків, які, на їх думку, знищила позивач. Таке ж повідомлення подано суду в запереченнях на позовну заяву інспекцією. Скасування даної постанови свідчить про те, що позивач була притягнута до адмінвідповідальності за ст. 56 КУпАП незаконно. Постановою судді Камінь-Каширського районного суду від 02 червня 2016 року (а.с. 23) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. і стягнуто 275,60 грн. судового збору в дохід держави. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 06 липня 2016 року (а.с. 26) вищеназвана постанова скасована на підставі 247 п. 1 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення та провадження в справі закрито. Протокол про адміністративне правопорушення складав інспектор Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області [PERSON]. Згідно ст. 22 ч. ч. 1, 2, 3 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивачем подано документи на проїзди в дні судових слухань та звернення у відділ поліції із заявами на дії працівника поліції на суму 502 грн. (а.с. а.с. 40-46). Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заявлені позовні вимоги [PERSON] про те, що вона понесла витрати на лікування, що пов'язане з неправомірними діями працівників інспекції та поліції на суму 1500 грн., в судовому засіданні не доведено будь-якими доказами. Подана суду виписка з райлікарні не може бути прийнята судом як доказ, оскільки не доведено причинного зв'язку її лікування з неправомірними діями. З цього приводу суд не бере до уваги поданий нею чек за придбання ліків на суму 41,42 грн. Згідно ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач накладених на неї штрафів не сплачувала, а сплачений судовий збір по адміністративному позову в сумі 551,20 грн. їй відшкодовано Державною інспекцією сільського господарства. Згідно ст. 3 ч. 1 п. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. В судовому засіданні доведено, що в ході притягнення позивача до відповідальності та в судових слуханнях приймав участь її представник адвокат Сіжук П.О. Згідно поданого акту №7-ц-16 виконаних робіт (наданих послуг) від 24 листопада 2016 року (а.с. 37-38) та квитанції №61 (а.с. 39), позивачем сплачено 3340 грн. витрат, та за розгляд даної справи сплачено 700 грн. за правову допомогу. Із матеріалів справи досліджених в судовому засіданні, журналів судових засідань убачається, що адвокат приймав участь при розгляді справ, складав процесуальні документи та звернення. Сплачені кошти відповідають затраченому часу, що відповідачає ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI із змінами і доповненнями від 06 грудня 2016 року. Всього до стягнення підлягає 4542 грн., як матеріальна шкода, із них 502 грн. за проїзд, + 3340 грн. + 700 грн. за надання правової допомоги. Відповідно до ст. 23 ч. ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Умовами настання цивільно-правової відповідальності за наведеними нормами є завдання моральної шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] - чоловік позивача та [PERSON] - її дочка, показали, що дійсно позивач в результаті дій працівників інспекції сільського господарства та працівника поліції, мала певні моральні страждання, переживання, що вплинуло на її стан здоров'я. Приїзди названих працівників до її помешкання викликало зацікавленість сусідів, що вплинуло на її авторитет та репутацію. Допитаний як свідок працівник поліції [PERSON]. показав, що дійсно готував лист до Державної інспекції сільського господарства щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення земельного законодавства та складав протокол про дрібне хуліганство 12 травня 2016 року в приміщенні відділу поліції. Вважає, що діяв законно і неупереджено. Однак це спростовано вищевказаними скасованими рішеннями та оглянутими в судовому засіданні справами про адміністративне правопорушення та адміністративною справою про скасування постанови. Окрім того, до справи позивачем додано її звернення у відділ поліції з тим, щоб попередити незаконні дії працівника поліції (а.с. а.с. 12, 14-16, 20). Як пояснила позивач, на час розгляду справи будь-які відповіді від відділу поліції вона не отримувала. Оглянуті в судовому засіданні звернення позивача до Камінь-Каширського відділу поліції не мають даних про те, що відповіді на ці звернення, які там містяться, були надіслані чи вручені [PERSON] в законний спосіб. На підставі повного і об'єктивного дослідження доказів в частині стягнення моральної шкоди встановлено факт заподіяння позивачу такої шкоди, пов'язаної з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності, вона понесла певні душевні страждання, які, вочевидь, мали місце, однак заявлена сума позову в цій частині не ґрунтується на переконливих доказах в підтвердження такого розміру. Виходячи із принципів розумності і справедливості, суд вважає доцільним зменшення розміру стягнення до 6000 грн. визначаючи, що така грошова сума є достатньою для компенсації позивачу негативних наслідків пов'язаних притягненням її до адміністративної відповідальності із наступним розвитком подій.

Outcome: partial