Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], в цій квартирі з 1998 року зареєстрована відповідач -дочка позивача, яка близько 10 років у квартирі не проживає, участі в оплаті за житло та комунальні послуги не приймає, виписатись з квартири добровільно не бажає. Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] оскільки вона не проживає за вказаною адресою більше року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.07.1996 року позивач є власником квартири [ADDRESS] що стверджується копією зазначеного свідоцтва № 15051. В судовому засіданні також встановлено, що в цій квартирі, крім позивача, зареєстровані [PERSON] - відповідач по справі, [PERSON] - внук позивача та його малолітня дочка [PERSON] [INFO], що стверджується довідкою Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 від 12.11.2014 року. З пояснень позивача слідує, що відповідач за вказаною вище адресою не проживає тривалий час більше 10 років, жодної участі в утриманні квартири відповідач не приймає, її реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для неї перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом, вона не має змоги оформити житлову субсидію. Свідки [PERSON] -рідна сестра позивачки та [PERSON] - сусідка позивачки, яка добре знає її сім'ю, біля 23 років проживає в кв. [NUMBER] будинку, в якому знаходиться і квартира позивачки, в судовому засіданні показали, що відповідач більше 10 років за вказаною вище адресою не проживає, квартиру залишила добровільно. Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки вони є послідовними, не суперечать іншим доказам по справі. За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області, [PERSON] . значиться зареєстрованою по [ADDRESS] За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач зареєстрована за вказаною вище адресою з 1998 року за згодою власника житла, тобто, вона набула права на користування цим житлом як член сім'ї власника житлового приміщення, але тривалий час більше року в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, залишається по даний час зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] Проаналізувавши всі надані докази по справі суд дійшов висновку, що відповідач дійсно втратила право на користування вказаним житлом, оскільки не проживає в ньому тривалий час без поважних причин понад строки, передбачені в ст.405 ЦК України. А тому вимоги позивача щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано. Враховуючи наведене та

Outcome: approved