Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила до початку слухання справи по суті. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26.10.2004 року по травень 2014 року позивач та відповідач проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою. З 26.10.2004 року по 2005 рік сторони спільно проживали у орендованих квартирах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували малолітню доньку та фактично виконували права та обовязки подружжя, тобто проживали однією сімєю, як чоловік та жінка. В цих фактичних шлюбних відносинах у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. З 2005 року по травень 2014 року сторони також спільно проживали у новій квартирі за адресою: [ADDRESS], також продовжували вести спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували малолітню доньку та фактично виконували права та обовязки подружжя, тобто проживали однією сімєю, як чоловік та жінка. З травня 2014 року сторони разом не проживають та припинили всякі між собою сімейні відносини. На сьогоднішній день позивач разом із донькою зареєстровані та фактично мешкають у квартирі за вищевказаною адресою, іншого житла, що знаходиться у них на праві власності немає. Вищезазначене майно було придбано у власність за належні обом сторонам кошти, зароблені спільною працею та оформлено на імя відповідача. Посилаючись на те, що сторони по справі з 26.10.2004 року по травень 2014 року проживали однією сімєю та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, але не перебували у шлюбі між собою та під час цих відносин ними було за спільне кошти придбано майно, що є спільною сумісною власністю, просить суд встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 26.10.2004 року по травень 2014 року, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, викладених у ньому, просила позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник у судовому засіданні визнали обставини, викладені в позовній заяві, проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, надані сторонами по справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 26.10.2004 року по травень 2014 року проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою. З 26.10.2004 року по 2005 рік сторони спільно проживали у орендованих квартирах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували малолітню доньку та фактично виконували права та обовязки подружжя, тобто проживали однією сімєю, як чоловік та жінка. В цих фактичних шлюбних відносинах у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія І-ЖС № 029522, актовий запис № 850 від 20.12.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції (а.с. 8). З 2005 року по травень 2014 року сторони також спільно проживали у новій квартирі за адресою: [ADDRESS], також продовжували вести спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували малолітню доньку та фактично виконували права та обовязки подружжя, тобто проживали однією сімєю, як чоловік та жінка. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, сторонами була придбана квартира № 84, що знаходиться по вул. Новокузнецькій, буд. № 47, у м. Запоріжжі. Зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на квартиру, відповідно до яких вказану нерухомість було придбано за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю (а.с. 9, 10, 11). За положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставною для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю але не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спального проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~\~ Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 2 ст. 355 Цивільного кодексу України встановлено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене, враховуючи спільне проживання сторін однією сімєю, час придбання спільного майна подружжя, його наявність на час розгляду справи у суді, позицію сторін у справі, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved