Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] та [PERSON] на 2/3 частини нежитлового приміщення загальною площею 90,5 кв.м., яке позначене на технічному паспорті під індексами: 1 площею 15,6 кв.м.; 2 площею 66,0 кв.м.; 3 площею 8,9 кв.м. на [ADDRESS] з виплатою їм грошової компенсації [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення загальною площею 90,5 кв.м., яке позначене на технічному паспорті під індексами: 1 площею 15,6 кв.м.; 2 площею 66,0 кв.м.; 3 площею 8,9 кв.м. на [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільно з відповідачами є співвласником квартири [ADDRESS]. До цієї квартири належать приміщення гаражу в дворі будинку площею 90,5кв.м., які позначені на технічному паспорті під індексами: 1 площею 15,6 кв.м.; 2 площею 66,0 кв.м.; 3 площею 8,9 кв.м., які є також власністю сторін відповідно до ст. 186 Цивільного кодексу України, як приналежність до головної речі - квартири, яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 14.01.1997р. виданим Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів. Позивач зазначає, що використовує вказані приміщення гаражу самостійно, провела їхній ремонт, та виявила намір викупити у відповідачів їхні частки в цьому приміщенні. Відповідачі щодо продажу своїх часток не заперечують, проте не вчиняють жодних дій відносно відчуження своїх часток в спільному майні. За таких умов, позивач на підставі ст. 365 Цивільного кодексу України звернулася до суду з вказаним позовом зазначаючи, що належна відповідачам частка не може бути виділеною в натурі, так як приміщення є неподільними, оскільки має один заїзд для автомобіля та одні інженерні комунікації, відповідно спільно володіти зазначеними приміщеннями немає можливості. Оскільки відповідачі не користуються зазначеним приміщенням, припинення частки не завдасть їм шкоди. На призначений час розгляду справи від позивача поступили письмові пояснення згідно яких позивач стверджує, що нею в спірних приміщення проведено капітальний ремонт, зокрема відремонтовано пошкоджені двері, вікна, внутрішні електромережі, виведено гриб, осушено стіни, підсилено та влаштовано гідроізоляцію фундаменту, змінено покрівельний матеріал. Позивач вказує, що після звернення в суд між нею та відповідачами досягнуто згоди щодо розміру компенсації часток, які позивач відшкодувала відповідачам, однак відповідачі надалі залишаються співвласниками та не вчиняють жодних дій, щодо відчуження своїх часток. За таких умов позивач просить позов задоволити, розгляд справи у відповідності з ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України проводити у її відсутності. Від відповідача [PERSON] поступили письмові пояснення, згідно яких відповідач підтверджує домовленість щодо відчуження позивачеві частки в спірному приміщенні, однак після проведення ремонту позивач заявила, що її частка збільшилася та запропонувала купити у відповідача частку за меншу вартість ніж та, що була обумовлена. Відповідач зазначає, що в результаті переговорів з позивачем було досягнуто домовленості про вартість компенсації частки спірного нежитлового приміщення, яка нею отримана. За таких умов, відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, проводити у її відсутності. Від відповідача [PERSON] поступили письмові пояснення, згідно яких вона повідомляє про досягнення домовленості з позивачем щодо компенсації вартості її частки в спірному приміщенні та підтверджує її отримання. За таких умов не заперечує проти заявлених вимог та просить розглядати справу у її відсутності. Розглянувши матеріали справи у відповідності з ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив: Згідно свідоцтва про право власності від 14.01.1997р. власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». З технічного паспорта нежитлових приміщень на [ADDRESS] випливає, що приміщення мають загальну площу 90,5 кв.м. та позначені під індексами: 1 площею 15,6 кв.м.; 2 площею 66,0 кв.м.; 3 площею 8,9 кв.м. Довідкою Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09.12.2014р. випливає, на приміщення гаражу на [ADDRESS] свідоцтво про право власності не видавалося. Згідно довідки ЛКП «Затишне» виданої [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] для задоволення господарських потреб, передбачене приналежне до квартири [ADDRESS] нежитлове приміщення площею 90,5 кв.м., що знаходяться на [ADDRESS]. З пояснень відповідачів випливає, що такі отримали компенсацію вартості своєї частки в спірному приміщенні та фактично не заперечують щодо задоволення позову. Отримання компенсації часток в спірному приміщенні підтверджується також долученими позивачем до справи розписками відповідачів. Згідно ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З наведених обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову , виходячи з наступного: Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 124 Конституції України передбачає, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Згідно ст. 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи приналежність спірного нежитлового приміщення до квартири [ADDRESS], сторони набули його у власність при приватизації квартири. Згідно статті 365 Цивільного кодексу України - право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників. Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 02.07.2014 р. у справі №6-68цс14 - відповідно до пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Згідно матеріалів справи - сторони не наполягають щодо поділу спільного майна, спільне володіння майном не здійснюється та не являється можливим, оскільки відповідачі отримали грошову компенсацію за відступ своєї частки позивачам. За таких умов, вносити позивачем грошову компенсацію частки на депозитний рахунок суду - недоцільно. Враховуючи отримання відповідачами компенсації та не заперечення ними позовних вимог, суд приходить до висновку, що припинення права на частку не спричинить відповідачам жодної шкоди. При цьому з пояснень відповідачів випливає фактичне визнання ним позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved