Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Зазначає, що позивача мати склала заповіт, яким заповіла їй все майно, що буде належати заповідачу на день смерті . Згідно до свідоцтва про право власності від 23.02.2002 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2002 року у власності [PERSON] знаходиться квартира [ADDRESS]. Постановою від 27.01.2016 нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з пропущенням строку на прийняття спадщини. Поважність причин пропуску позивачем строку на прийняття спадщини за заповітом обумовлюється тим, що вона змушена здійснювати постійний догляд та фактично утримувати свого тяжкохворого сина [PERSON] У визначений законом строк (шість місяців) для прийняття спадщини, її син тричі перебував на стаціонарному лікуванні. Факт смерті матері сам по собі завдав позивачу тяжких душевних та моральних страждань, які були посилені необхідністю здійснювати догляд за сином, який є хворим на тяжку онкологічну хворобу, організовувати його лікування, забезпечення лікарськими засобами тощо. При цьому, не маючи чоловіка та заощаджень, з метою здобуття засобів для існування, весь цей час вона була змушена продовжувати трудову діяльність на посаді завуча середньої загальноосвітньої школи. Стверджує, що вказані тяжкі життєві обставини, які виникли в позивача після смерті матері, мають безумовно істотний, непереборний та об*єктивний характер, що свідчить про поважність пропуску нею строку на подання заяви про прийняття спадщини, вимушена клопотати перед судом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини максимальної тривалістю в шість місяців. До початку судового засідання позивач подала заяву, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, черз канцелярію до суду надійшли пояснення по справі, в яких представник просить слухати справу за його відсутності. Додавши, що позивачем відповідно до поданих матеріалів справи надано документи, які підтверджують його родинні відносини з спадкодавцем. У вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у зв'язку із пропущенням передбаченого законодавством строку встановленого для прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Другої київської державної нотаріальної контори від 27 січня 2016 року № 203/02-31. Представник відповідача просив на підставі поданих стороною доказів, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 02.06.2015 р. відділом реєстрації смерті у м.Києві (актовий запис № 9157). За життя [PERSON] скалала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори 23.02.20002 р. за реєстром № 5-561, яким заповіла все своє майно позивачу у справі - [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно зі ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається з наданої Другою київською державною нотаріальної конторою копії спадкової справи № 40/2016 щодо майна померлої [PERSON], постановою від 27 січня 2015 року нотаріус Другої київської нотаріальної контори Погоріла Л.С. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальних дій, оскільки остання не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON], а також не пред'явила документів, які підтверджують фактичне прийняття спадщини. Судом було досліджено копію вказаної вище спадкової справи, заведеної 27.01.2016 р. щодо майна померлої [INFO] [PERSON], з якої вбачається, що інші спадкоємці після смерті спадкодавця з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з наданих документів, на час відкриття спадщини позивач не проживала разом зі спадкодавцем. В судовому засіданні встановлено, що позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] в зв'язку з пропущенням 6-ти місячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Судом встановлено, що в позивачка здійснювала догляд за онкохворим сином, що підтверджується виписками з медичних карток, внаслідок чого він потребує постійного строннього догляду. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Як роз'яснено Верховним Судом України у п.26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON], інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку, в померлої немає, строк на звернення із заявою про прийняття спадщини у вигляді другої 1/2 частини позивачкою пропущено з поважних причини, суд приходить до висновку, що обраний нею такий спосіб захисту свого порушеного права як визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права. Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню. Тому суд дійшов висновку, що можливо надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. В даному випадку позивачу визначений додатковий строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини терміном в 6 місяців. На підставі викладеного, ст.ст.1220, 1222, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved