Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що 04.06.2011, між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 294 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 04.06.2011. За час перебування у шлюбі у сторін народилась двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі, спільне життя позивача із відповідачем не складається, оскільки останнім часом вони мають зовсім різні погляди на життя, сімейні стосунки та відсутнє взаєморозуміння. Через зазначені обставини, позивачем буде подано позов про розірвання шлюбу. Оскільки позивач не впевнена, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] надаватиме фінансову та матеріальну, вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів для забезпечення потреб їх дітей, та її до досягнення дитиною трьох років. На сьогоднішній день, [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і не має змоги працювати, щоб забезпечити дітей та себе необхідним, а тому як мати їх спільних дітей потребує утримання від [PERSON] , відповідно до ст.ст. 84, 91 Сімейного кодексу України. Крім того, зазначила, що вона, як мати, хоче бути впевнена, що відповідач буде стабільно допомагати утримувати їх спільних дітей кожного місяця та її до досягнення дитиною трирічного віку. Такої впевненості зможе дати лише рішення суду про стягнення аліментів, що забезпечить своєчасне стягнення коштів. На момент звернення [PERSON] до суду, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру та строку сплати аліментів на утримання дітей та її, як матері дитини. Враховуючи те, що [PERSON] працездатний, працює у ТОВ «Нова пошта», на утриманні інших дітей не має, позивач вважає, що він змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі - 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, у порядку спрощеного позовного провадження та призначено у справі судове засідання. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксації судового процесу, відповідно до якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.06.2011 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 294, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 15.11.2011 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 783, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 16.03.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 305, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Законодавчим положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітніх дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати дітей, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. У рішенні Європейського суду від 27.11.1992 справі «Олсон проти Швеці» зазначається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивач доглядає за двома дітьми, одному з якому ще не виповнилося 3 років. Відповідач є працездатною особою, і спроможний платити аліменти на утримання дітей та дружини. Також, судом не встановлено факту захворювання відповідача [PERSON] будь-якими хронічними захворюваннями, та наявності на його утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, батьків, дітей. Судом не встановлені обставини, які можуть свідчити, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Отже, враховуючи вищевикладене та визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення [PERSON] трирічного віку. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З квитанції від 11.06.2021 вбачається, що позивачем [PERSON] було сплачено 1 000,00 гривень на користь адвоката Васковського О.А. З договору про надання правової допомоги від 11.06.2021 № 03-06/21 вбачається, що договір укладений між адвокатом Васковским О.А. та Калугіною К.О. За умовами договору адвокат зобов`язався надавити позивачу правову допомогу та представляти інтереси позивача у судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, перед фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно Додаткової угоди № 1 від 11.06.2021 та акту приймання-передачі від 15.06.2021, вартість наданих [PERSON] послуг на професійну правничу допомогу склала 1 000,00 гривен. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд звертає увагу на наявний у матеріалах справи позов та додані до нього докази, які свідчать про виконану адвокатом роботу, крім того, вважає, що доводи позову та надані адвокатом докази були оцінені та враховані при постановленні судового рішення за результатами розгляду справи. Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Враховуючи, що представником позивача надано до суду опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved