Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить винести рішення, згідно якого розірвати шлюб з відповідачем, який було укладено 15.08.2017 року та зареєстровано Балаклійським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, зроблено актовий запис за № 119, посилаючись на те, що на ґрунті сімейно-побутових проблем, різних характерів та протилежних поглядів на сімейне життя між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, втрачено почуття любові та поваги, з жовтня 2019 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, так як відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, матеріально її не забезпечує, та аліменти на своє утримання до досягнення донькою трирічного віку. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та розглядати справу в її відсутності (а.с.5,36). Від відповідача надійшла заява, відповідно до якої він позов визнав в повному обсязі тп просив проводити розгляд справи в його відсутності (а.с.40). Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 15.08.2017 року Балаклійським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис за № 119 (а.с.13). У шлюбі вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.14). Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 02-30/45 від 15.01.2020 року, виданою Самійлівською сільською радою Близнюківського району Харківської області (а.с.16). Спільне життя між позивачем та відповідачем на ґрунті сімейно-побутових проблем, різних характерів та протилежних поглядів не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, втрачено почуття любові та поваги, з жовтня 2019 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визначає розмір аліментів у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, проти чого не заперечував сам відповідач, надавши відповідну заяву. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із ч.2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.79 СК України аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує: працездатний вік відповідача, відсутність доказів на підтвердження його неспроможності сплачувати аліменти, та виходячи з принципу справедливості, розумності і з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, який позов визнав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. З огляду на те, що позивач при пред`явленні позову звільнена від сплати судового збору за пред`явлені позовні вимоги про стягнення аліментів на своє утримання та утримання дитини, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі по 840,80 грн за кожну вимогу щодо стягнення аліментів, тобто 1681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved