Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського РУЮ у Київській області, актовий запис №25, а малолітніх дітей залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя та обов'язки, внаслідок чого у них постійно виникали сварки. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім'єю. З вересня місяця 2018 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, у позовній заяві просить проводити судовий розгляд справи без її участі. На примирення не згодна, розірвання шлюбу вважає необхідним. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 18.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського РУЮ у Київській області, актовий запис №25 між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Спору щодо місця проживання дітей сторони не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя та обов'язки, внаслідок чого у них постійно виникали сварки. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім'єю. З вересня місяця 2018 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене,

Outcome: approved