Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позов, свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.04.2016 р. вона продала 2/3 частки квартири [ADDRESS] , отримала від покупця [PERSON] грошові кошти у сумі 310000 грн. До неї звернулася її онука відповідач [PERSON] з проханням отримання позики у сумі 260000 грн. для придбання власного житла, про що була складена відповідна розписка. У позасудовому порядку вирішити спір з відповідачем не вдалося, вказаний борг відповідач не повернула. Просить суд: стягнути з відповідача на її користь суму боргу у сумі 260000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Титаренко П.В. позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Грищенко Д.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] є її бабою, а відповідач [PERSON] сестра пояснила, що позивач надала кошти відповідачу для придбання власного житла. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач продала частину квартири, мала кошти, які дала у борг відповідачу для придбання квартири. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу серія НАІ 519141 від 28.04.2016 р. 2/3 часток квартири позивач [PERSON] продала [PERSON] 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю сторін продаж 2/3 часток квартири вчинено за 310000 грн. У квітні 2016 р. позивач [PERSON] надала у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 260000 грн. для придбання квартири для відповідача, про що була складена відповідна розписка. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири серія НВА 236521 від 22.09.2016 р. відповідач [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 189059 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] кошти у сумі 260000 грн. позивачу [PERSON] не повернула. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти у сумі 260000 грн. Положеннями частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України та відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.01.2013 р. № 10-70/0/4-13 встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові. Сторонами по справі не заявлялось клопотання про застосування позовної давності у справі, тому суд не застосовує положення ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2600 грн. 00 коп.

Outcome: approved