Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме 25 січня 2021 року, і до повноліття дитини. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] . Останні роки стосунки з чоловіком розладились, фактично сім`я припинила своє існування, відповідач не цікавився вихованням дитини та матеріальної допомоги не надавав. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2020 року шлюб розірвано, дитину залишено проживати з матір`ю. 25 січня 2021 року звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, в задоволенні якої було відмовлено, оскільки відповідач вибув з відомої їй адреси місця проживання. Одна вона не може забезпечити сину належний рівень життя, тому батько, який здоровий та працездатний, може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Зі слів відповідача він офіційно працевлаштований та має постійний дохід. Відповідач інших осіб на утриманні не має, його стан здоров`я довзволяє працювати. Оскільки згоди щодо утримання дитини вони не дійшли і вона змушена була звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій їй було відмовлено по незалежним від неї підставам, аліменти необхідно стягнути з часу подачі заяви про видачу судового наказу. Ухвалою від 10 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач протягом року фінансово не допомагає, дитиною не цікавиться. Дитина часто хворіє, на її утримання вона щомісячно витрачає близько 5000 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку, хоча постійного місця роботи не має. Бажає спілкуватися з дитиною, але позивач чинить у цьому перешкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2020 року у справі № 569/8404/20. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Син сторін проживає з матір`ю (позивачем), про що свідчить довідка про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому прииміщенні № 37218 від 22 липня 2021 року, видана Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач не оспорює розмір аліментів, наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зі змісту вказаної норми випливає, що аліменти на дитину із дня подання заяви про видачу судового наказу присуджуються у разі видачі судового наказу. 25 січня 2021 року позивач звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 9 лютого 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на дитину, в зв`язку з відсутністю інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.2 ст.191 СК України). В порушення вимог ст.12, 81 ЦПК України позивач не надала суду доказів звернення до відповідача з вимогою про сплату аліментів та доказів ухилення відповідача від їх сплати. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу вказаних вище обставин не підтверджує і не може бути підставою стягнення аліментів за минулий час за ч.2 ст.191 СК України за відсутності доведеного факту ухилення відповідача від сплати аліментів на дитину. Таким чином, аліменти на утримання дитини з відповідача належить стягнути з дня пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів (30 липня 2021 року), а не з дня її звернення до суду із заявою про видачу судового наказу (25 січня 2021 року). За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: partial