Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина у виді жилого будинку, розташованого в селі [ADDRESS]. Вона, являючись спадкоємцем померлої за законом першої черги, спадщину прийняла та подала заяву до Миронівської районної державної нотаріальної контори. Крім неї спадкоємцем за законом є син померлої, який від права на спадщину відмовився про що подав до Миронівської районної державної нотаріальної контори заяву. Оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на жилий будинок позивач не має змоги, оскільки померла не зареєструвала у встановленому порядку право власності на це нерухоме майно . Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву в якій просять слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги викладені у позовні заяві підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Золотоверха Л.І. просить слухати справу у відсутності представника даного відповідача, проти задоволення позову не заперечує. Неявка в судове засіданні сторін , належним чином повідомлених про розгляд справи не є перешкодою для її розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Такі ж роз'яснення містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено , що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи , що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] та у зв'язку з її смертю відкрилася спадщина, цивільні відносини виникли до набрання Цивільним кодексом України чинності, строк прийняття спадщини закінчився (до 1 січня 2004 року), а тому застосуванню щодо правового режиму спадкового майна підлягають норми Закону України «Про власність» та ЦК УРСР. Посилання позивача на норми ЦК України, як на правову підставу вирішення спору є помилковими та судом до уваги не приймаються. Відповідно до ст. 13 ч.2 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 529 ч.1 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСРдля придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСРвизнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] ( запис № 2) Тулинською сільською радою Миронівського району Київської області. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється її дочкою, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( актовий запис № 8), виданим 23 лютого 1951 року Кип'ячківською сільською радою Миронівського району Київської області на прізвище [PERSON], де у графі мати вказана [PERSON]. 22 вересня 1973 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та після реєстрації дружині присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (актовий запис № 5098) виданого 22 вересня 1973 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану виконавчого комітету Київської міської Ради м. Київ. 20 лютого 2015 року позивач звернулася до Миронівської районної державної нотаріальної контори з заявою, про прийняття спадщини . Спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] - її син [PERSON] 23 квітня 2001 року звернувся до Миронівської районної державної нотаріальної контори з заявою про пропуск строку прийняття спадщини та відмову прийняття спадщини та надав згоду на видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON]. У видачі Свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок позивачці державним нотаріусом було відмовлено в зв'язку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна при житті [PERSON] про що державним нотаріусом 18 березня 2015 повідомлено позивача . Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих, виходячи з наступного. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівль» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленему Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленному порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером 10, розташований по вулиці 12 Липня села Тулинці Миронівського району Київської області, який належав до дня смерті , згідно довідки Тулинської сільської ради Миронівського раону Київської області № 126 від 23 березня 2015 року належав [PERSON], розташований на земельній ділянці площею 0, 25 га . Призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд . Наявність на вказаний будинок технічного паспорта свідчить про те , що цей будинок не є самовільно збудованим. При житті [PERSON] не провела державну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок та у зв'язку з її смертю таке право втрачене. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст.529,548,549,553 ЦК УРСР, ст. 13 Закону України «Про власність» ,

Outcome: approved