Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем та понесені нею судові витрати стягнути з відповідача. Позов мотивує тим, що 17.10.1997 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають, проте подавати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу відповідач категорично відмовляється. Зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося, протягом подружнього життя між ними почали виникати суттєві непорозуміння у найголовніших питаннях побудови сімейних відносин, які з часом лише поглиблювалися та переростали у скандали. Кожен з них живе власним життям та не цікавиться почуттями іншого. З огляду на викладене вони не мають бажання зберігати шлюб. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подав заяву, де вказав, що примирення вважає неможливим та позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони мають різні погляди на життя, різні характери та інтереси, які призвели до розпаду сім'ї. Відповідач заперечень в частині розірвання шлюбу не надав, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому суд вважає, що вимоги позивачки щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як згідно позову, сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., про що надано відповідну квитанцію №0.0.680010524.1 від 04.01.2017 року. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому саме таку суму суд стягує з відповідача на користь позивача, у відшкодування сплаченого судового збору, підстав для звільнення його від відшкодування позивачу сплаченого нею судового збору не вбачається.

Outcome: approved