Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача виплатити їй заборгованість за договором банківського вкладу №26207050004236 у розмірі 500 євро або еквівалентно в гривнях на день виплати, недоотримані відсотки в розмірі 250,95 грн. та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. При цьому посилається на те, що на підставі договору банківського вкладу нею було передано на депозит банку 600 євро, однак після закінчення строку дії вказаного договору позивачу не було виплачено суму вкладу в розмірі 500 євро та проценти в розмірі 250,95 грн., внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові і не заперечував проти вирішення справи в заочному порядку. Представник відповідача повторно в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.06.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу «Подарунок «Постійний» «Тринадцяти місячний» №626028/2013, на підставі якого позивач внесла в касу банку кошти в розмірі 600 Євро строком на тринадцять місяців. Процентна ставка за вказаним вкладом становить 9% річних. Після закінчення строку дії договору банківського вкладу 13.11.2014 року позивач звернулася до банку із заявою про повернення банківського вкладу та процентів, проте банк не повернув позивачу суму вкладу в розмірі 500 Євро та проценти за час дії договору банківського вкладу в сумі 250,95 грн. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст.599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч.1 ст.1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч.ч. 1, 5, 6 ст.1061 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем не було виплачено позивачу суму вкладу в розмірі 500 Євро, та проценти за договором банківського вкладу за час його дії в розмірі 250,95, а тому суд задовольняє позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача сплатити позивачу вказані кошти. Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні, розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань позивач виходила визначаючи цей розмір, а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України це є її обов'язком. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial