Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 20.06.1992 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований у виконкомі Петрилівської сільської Ради народних депутатів, про що складено актовий запис за № 8. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що причиною розірвання шлюбу стало те, що у сторін відсутнє взаєморозуміння, розбіжні погляди на сімейні відносини, сімейні обовязки з ведення спільного господарства та відсутність участі у вихованні спільної доньки. У звязку з наведеним просила суд розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії І-ІІМ № 485897 від 20.06.1992 року (а.с.4), сторони зареєстрували шлюб 20.06.1992 року у виконкомі Петрилівської сільської Ради народних депутатів, актовий запис за № 8. Від шлюбу у сторін є\~ дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що розірвання шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved