Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги мотивувала тим, що працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ». У зв'язку з порушенням своїх законних прав та обов'язків збоку відповідача звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва. 19 жовтня 2015 року у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва під час розгляду справи № 755/14894/15-ц директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» [PERSON] поширила щодо позивача недостовірну та образливу інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію, а саме, що позивач є «злодюжкою, особою без відповідальною, що вчиняла розтрати на роботі та, що краде під час роботи». Зазначена інформація на думку позивача є такою, що не відповідає дійсності,принижує ділову репутацію. Зазначеними діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, оскільки публічно розповсюджена інформація формує негативне уявлення про її ділові навички, а позивач в свою чергу є молодим спеціалістом. Просить суд визнати інформацію, поширену директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» [PERSON] про те, що [PERSON] є «злодюжкою», особою, яка вчинила крадіжки, розтрати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що доказом поширення недостовірної та образливої інформації є роздруківка журналу судового засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплати вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди від 19 жовтня 2015 року, яке відбулося в приміщення Дніпровського районного суду м. Києва, а також компакт-диск, який містить звукозапис вказаного судового засідання, технічна фіксація якого здійснювалася на комплексі «Камертон», які долучено до матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові заперечення, згідно яких просить відмовити в задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] поширювала неправдиву інформацію про позивача (а.с.60). Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 03 червня 2014 року працює керівником управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» (а.с.42-48). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплати вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди задоволено частково та вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексації заробітної плати у розмірі 12 620,22 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. (а.с.65). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у частині стягнення моральної шкоди змінено та зменшено розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 3 000,00 грн. до 1 000,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.64). Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що під час розгляду цивільної справи директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» [PERSON] поширила щодо позивача недостовірну та образливу інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію, а саме, що позивач є «злодюжкою, особою безвідповідальною, що вчиняла розтрати на роботі та, що краде під час роботи». Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. На підтвердження своїх вимог позивачем надано роздруківку журналу судового засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплати вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди від 19 жовтня 2015 року, яке відбулося в приміщення Дніпровського районного суду м. Києва, а також компакт-диск, який містить звукозапис вказаного судового засідання, технічна фіксація якого здійснювалася на комплексі «Камертон» (а.с.73-75). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Позивач стверджував, що представник відповідача у судовому засіданні 19 жовтня 2015 року, що відбулося в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, особисто поширювала щодо позивача недостовірну та образливу інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію, а саме, що позивач є «злодюжкою, особою без відповідальною, що вчиняла розтрати на роботі та, що краде під час роботи». Судом встановлено, що під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплати вихідної допомоги, компенсації за час затримки розрахунку та невидачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди 19 жовтня 2015 року та відповіді представника відповідача директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» [PERSON] на поставлене питання щодо причин затримки розрахунку та невидачі трудової книжки була повідомлена наведена інформація. За таких обставин суд вважає, що в якому б непривабливому світлі у цих поясненнях була представлена позивач, цю частину пояснення не можна розглядати, як окремо взятий вислів, а треба сприймати з розумінням змісту та семантики всього загального тексту. Тому, пояснення в частині, що торкається особи позивача слід розцінювати лише як критику його дій, тобто, спірний вислів є оціночним судження,м а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду, що свідчить про відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача. Отже, у задоволенні позовних вимог про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується.

Outcome: dismissed