Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька на період з 01.08.2015 року по 01.11.2015 р. Вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.06.2010 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із нею та повністю знаходиться на її утриманні. Вона піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач в свою чергу участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Крім цього відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійснені заходів спрямованих на покращення здоров'я дитини. Вона має намір разом із дитиною в період з 01.08.2015 року по 01.11.2015 року тимчасово виїжджати за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини, що також сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, фізично та морально зміцнить її, пристосує до комунікабельності, розширить її кругозір. Однак, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини. Така поведінка відповідача шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, пояснив, що позивач не дотримується визначеного органом опіки та піклування встановленого йому графіку спілкування з донькою, маніпулює місцезнаходженням дитини і не повідомляє йому про наміри відносно вивезення дитини та де знаходиться малолітня донька, лише щодо цього ставить його перед фактом, влітку коли позивач возила доньку на море повідомила про це вже після від'їзду. Третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації суду надала листа з проханням задовольнити позов та розглянути справу без участі їхнього представника. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2010 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 5-5 зв.). Відповідо до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законодавчо виїзд неповнолітньої дитини за кордон України передбачений, зокрема, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 зі змінами. Відповідно до цих Правил, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, зокрема проїзний документ дитини. Відповідно до п. п. 3, 4 вищезазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою у числі іншого можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, йдеться про зазначення конкретної держави прямування та часу перебування у ній. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як зазначено вище, за заявленими вимогами позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька на період з 01.08.2015 року по 01.11.2015 р. За таких обставин вимога задоволенню не підлягає, оскільки заявлена без зазначення конкретних країн та часу у них перебування, крім того суду не надано доказів про відмову відповідача у наданні одноразових дозволів на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved