Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Відділу обліку та приватизації житла Управління житлового господарства Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, визнання свідоцтва про право власності на житло в частині визначення частки [PERSON] у розмірі 96% - недійсним та включення майна в спадкову масу. Позивач вказує, що під час перегляду свого домашнього архіву, вона віднайшла ряд документів з яких їй стало відомо, що її покійним чоловіком [PERSON]-Я. В., перебуваючи у попередньому зареєстрованому шлюбі із [PERSON] внаслідок обміну його двокімнатної квартири та її однокімнатної квартири було придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. В грудні 1993р. вказана квартира була приватизована. Станом на той час в квартирі проживало і було прописано 5 чоловік. 21 грудня 1994р. [PERSON] одержала в Управлінні власності при виконкомі Чернівецької міської Ради свідоцтво про право власності на житло, в якому з невідомих причин зазначено, що їй належить 96% квартири, [PERSON]-Я.В. -1%, їхньому спільному покійному сину [PERSON] - 1%, невістці [PERSON] -1% і внучці [PERSON] - 1%. Чоловікові стало про це відомо на початку 1998р. ним подано позов у Ленінський районний суд м. Чернівці про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру. У клопотанні від 02 квітня 1998 року [PERSON]-Я.В. зазначено, що «Відповідач ([PERSON]В.) скористалась зайнятістю чоловіка, його довірою до неї, шляхом обману сфабрикувала заяву на приватизацію квартири, звернулась в органи приватизації про передачу їй у власність 96% житла, а мені та дітям по 1%. Своїми незаконними діями вона порушила не тільки моє право на власність, але й право невістки та малолітньої внучки.» Зазначає, що під час розгляду вищевказаного спору її чоловіку стало відомо про існування заяви від 30 вересня 1993р. адресованої керівнику органу приватизації м. Чернівці щодо оформлення приватизації та передачу квартири в спільну часткову власність між членами сім'ї у вищезгаданому співвідношенні. На цій заяві проти прізвища чоловіка стоїть підпис, проте він взагалі не знав про існування вказаної заяви, ніколи її не бачив і тим більше не підписував, тобто підпис її чоловіка на вказаній заяві був сфабрикований. В звязку з чим, вважає, що заява на приватизацію і щодо передачі квартири в спільну часткову власність між членами сім'ї у співвідношенні [PERSON] - 96% квартири, [PERSON]-Я.В. - 1%, їхньому спільному покійному сину [PERSON] - 1%, невістці [PERSON] - 1% і внучці [PERSON] - 1% містить ознаки підробки, була сфабрикована, а тому вона не може братися до уваги при розгляді питання про приватизацію. У зв'язку з цим є необхідність у визнанні свідоцтва про право власності на житло, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та в якому визначено право спільної часткової власності на квартиру у співвідношенні [PERSON]В - 96% квартири, [PERSON]-Я.В. -1%, їхньому спільному покійному сину [PERSON] - 1%, невістці [PERSON] -1% і внучці [PERSON] - 1%, в частині визначення часток [PERSON] 96% - недійсним. Крім того, позивачу стало відомо про те, що у власності чоловіка була квартира, яка у спадкову масу після його смерті з невідомих причин не ввійшла. Припускає, що її покійним чоловіком [PERSON]-Б. В. було укладено договір щодо відчуження квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22. На підставі положень СК України дана квартира належала до її з чоловіком спільної сумісної власності як подружжя Їй, як дружині, нічого не було відомо про укладення договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22, жодної згоди на укладення вказаного договору вона не надавала. А тому вона прийшла до висновку, що при укладенні договору дарування квартири було порушено порядок укладення такого договору, встановлений ЦК України, а саме нею, як дружиною [PERSON]-Б.В. не було надано згоди на укладення вказаного договору, його нотаріальне посвідчення здійснювалося без її нотаріально посвідченої згоди, таким чином є всі підстави вважати договір дарування недійсним. Крім того, позивач вказує, що в період коли укладався даний договір дарування її чоловік був постійно стурбований, знервований, ввесь час через щось переживав, на її численні запитання з цього приводу, чоловік нічого не відповідав. Як їй стало відомо зараз, [PERSON], син її чоловіка, на користь якого було укладено договір дарування шантажував чоловіка, вимагав в нього подарувати йому квартиру, погрожував, що відбере в нього все майно, адже має на це підстави, вимагав виділити йому частку у статутному фонді ПВНЗ «Західноукраїнський економіко-правничий університет», погрожував порушити проти чоловіка кримінальну справу, все це відбувалося за 2 тижні до моменту смерті [PERSON]-Б.В., який внаслідок дій свого сина потрапив в лікарню і перебував на стаціонарному лікуванні у Івано-Франківська міська поліклініка № 3. А тому вважає, що вказаний договір був написаний під тиском, що є ще однією підставою про визнання його недійсним. Таким чином, вважає, що вона має право власності на ? частки у спільній сумісній власності подружжя і у разі смерті одного з подружжя - її чоловіка, тобто є всі підстави визнати за нею на підставі цього право власності на ? квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22, що набута ними за час шлюбу і подарована, з порушенням чинного законодавства [PERSON] За життя її померлим чоловіком [PERSON]-Б. В. не було складено заповіту, в звязку з чим вона є спадкоємцем першої черги. А тому, на підставі викладеного просила: 1) Визнати договір відчуження квартири (дарування), що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 недійсним; 2) Визнати за [PERSON] право власності на ? квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 як частки у спільній сумісній власності подружжя, визнати за померлим [PERSON]-Б.В. право власності на ? квартири, як частки у спільній сумісній власності подружжя та включити до спадкового майна, що підлягає спадкуванню після смерті спадкодавця [PERSON]-В. ? належної йому частини вказаної квартири. 3) Визнати свідоцтво на право власності на житло №6001 від 20.17.1993р. в частині визначення частки [PERSON] у розмірі 96% квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ум. Чернівці недійсним та визнати право власності за померлим [PERSON]-Б.В. на 48% частини вказаної квартири, і включити до спадкового майна, що підлягає спадкування після смерті [PERSON]-Б.В. 48% та 1% квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.17.1993р. №6001. Окрім цього в ході судового розгляду [PERSON] було надано заяву про збільшення позовних вимог. В заяві зазначено, що під час судового розгляду даного спору їй стало відомо, що спірна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, яке виникло на підставі договору дарування BMA №787450 від 10.11.2008 р., зареєстровано в реєстрі №4748, частка права власності 96/100. Вважає даний договір дарування недійсним у зв'язку з тим, що [PERSON] не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності, оскільки не могла розпоряджатись часткою у власності на квартиру №1 по вул. Фрунзе у м. Чернівці, так як незаконно набула право власності на частку розміром 96% шляхом зловживання довірою та обманом [PERSON]-Б. В. Про факт наявності договору дарування від 10.11.2008 р. їй стало відомо під час судового засідання 23.03.2016 p. В звязку з чим просила: 1) Поновити строки позовної давності щодо визнання недійсним договор дарування від 10.11.2008 р. у зв'язку з поважністю причин їх пропуску; 2) Визнати договір дарування 96%-частки квартири [ADDRESS] BMA №787450 від 10.11.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровано в реєстрі №4748 - недійсним. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник позовних вимог не визнали, надали суду письмові заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в тому числі, у звязку з пропуском позовної давності. Представник відповідача [PERSON], позовних вимог не визнала, надала суду письмову заяву, в якій просила застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність та в звязку з цим у задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача відділу обліку та приватизації житла управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Чернівецької міської ради позовних вимог не визнав, надав свої пояснення. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 04.08.1970 року по 22.11.1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та свідоцтва про розірвання шлюбу.(а.с. 26.12.1996 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.(а.с.9). 22.08.2007 року [PERSON] у віці 66 років помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.10). З копій інформаційної довідки ЧКОБТІ (а.с.66) та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.133-135) встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.1994 року було придбано квартиру за адресою м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22, яка в подальшому була подарована [PERSON] на підставі договору дарування від 03.08.2007 року. Згідно з п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналізуючи зазначені норми та враховуючи вищевказані докази суд приходить до висновку, що квартира за адресою м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]-Б. В. і [PERSON] Дана квартира була придбана [PERSON]-Б. В. до укладення шлюбу з [PERSON], а тому відсутні правові підстави вважати, що спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]-Б. В. і [PERSON], внаслідок чого відсутні підстави вважати, що був порушений порядок укладення договору дарування спірної квартири в частині не надання згоди позивача, оскільки отримання згоди саме позивача на вчинення [PERSON]-Б. В. будь-яких дій з даною квартирою законом не передбачено. Посилання позивача на те, що договір дарування квартири за адресою м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 був укладений під тиском, що у відповідності до ст. 231 ЦК України є підставою для визнання його недійсним, не може братись судом до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Також суд бере до уваги, що за життя [PERSON]-Б. В. було складено заповіт, в якому останній заповідав квартиру за адресою м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 своєму сину [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. А тому вважати, що [PERSON]-Б. В. уклав договір дарування даної квартири сину [PERSON] проти своєї волі, підстав не має. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору відчуження квартири (дарування), що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 недійсним; та в частині визнання за [PERSON] права власності на ? квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Худякова, 4/22 як частки у спільній сумісній власності подружжя, визнання за померлим [PERSON]-Б.В. право власності на ? квартири, як частки у спільній сумісній власності подружжя та включення до спадкового майна, що підлягає спадкуванню після смерті спадкодавця [PERSON]-В. ? належної йому частини вказаної квартири - задоволенню не підлягають. Стосовно спірної квартири, яка розташована за адресою м. Чернівці вул. Аксенина Василя (Фрунзе)[ADDRESS], судом встановлено, що дана квартира в 1993 році була приватизована і належала на праві спільної часткової власності [PERSON] 96%, та членам її сімї: [PERSON] -1%, [PERSON] 1%, [PERSON] - 1%, [PERSON] 1%, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. В подальшому, 10.11.2008 року, [PERSON] свою частку у розмірі 96% подарувала сину [PERSON], що підтверджується копією інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно.(а.с.133-135) Дії щодо приватизації спірної квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло вчинялися органом приватизації на підставі заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] Ярослав-Богдана Володимировича, [PERSON], в якій містяться підписи зазначених осіб, що засвідчені начальником ЖРЕП №2. Дана заява є офіційним документом. Будь-яких правових підстави вважати, що вона містить ознаки підроблення чи підписи в ній сфабриковані судом не встановлено. Текст клопотання [PERSON]-Б. В. від 02.04.1998 року не є належним та допустимим доказом підроблення підпису у вищевказаній заяві. (а.с.11-12). Будь-яких інших доказів, які б могли підтвердити факт підроблення в заяві на приватизацію квартири підпису [PERSON]-Б. В. та введення останнього в оману [PERSON], позивачем не надано. Твердження позивача про незаконність процедури приватизації даної квартири базується тільки на припущеннях, а тому немає підстав для визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним. Законність процедури приватизації та видачі свідоцтва про право власності на квартиру за адресою м. Чернівці вул. Аксенина Василя (Фрунзе) 65/1 була підтверджена в судовому засіданні представником відділу обліку та приватизації житла УЖГ ДЖКГ виконавчого комітету ЧМР. З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON]-Б. В. було достовірно відомо в яких саме частинах була приватизована квартира за адресою м. Чернівці вул. Аксенина Василя (Фрунзе), 65/1, що підтверджується копією ухвали Ленінського районного суду м. Чернівці від 07.02.2000 року (а.с. 52). Відсутність будь-яких доказів про те, що з 2000 року по 2007 рік [PERSON]-Б. В. звертався до суду з приводу порушення його прав під час приватизації даної квартири свідчить тільки про те, що його влаштовували визначені в свідоцтві про право власності частки і він не бажав їх оспорювати. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання свідоцтва на право власності на житло №6001 від 20.17.1993р. в частині визначення частки [PERSON] у розмірі 96% квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ум. Чернівці недійсним та визнання права власності за померлим [PERSON]-Б.В. на 48% частини вказаної квартири, і включення до спадкового майна, що підлягає спадкування після смерті [PERSON]-Б.В. 48% та 1% квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.17.1993р. №6001 (а.с.15) - задоволенню не підлягають. Стосовно визнання недійсним договору дарування BMA №787450 від 10.11.2008 р. судом встановлено, що 96% квартири за адресою [ADDRESS], які належали [PERSON] на підставі договору дарування, 10.11.2008 року були подаровані [PERSON], що підтверджується копією витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Позовна вимога про визнання вказаного договору дарування недійсним є прямо похідною і залежною від попередніх позовних вимог які судом не задоволені. Враховуючи те, що незаконність набуття [PERSON] права власності на частку розміром 96% шляхом зловживання довірою та обманом [PERSON]-Б. В. позивачем не доведено, то відповідач мала право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. А твердження позивача про те, що [PERSON] не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності при укладенні договору дарування є припущенням, що не може бути підставою для скасування договору. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору дарування 96%-частки квартири [ADDRESS] BMA №787450 від 10.11.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстроваго в реєстрі №4748 недійсним, задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed