Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 08.08.2013 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спочатку сімейного життя відносини між ними складалися не дуже добре, відповідач не мав бажання їй допомагати, в будь-який час з нічого вчиняв сварки, йому все не подобалося. Протягом тривалого часу він не працював, звільнився з роботи і не вчиняв жодних дій, щоб належним чином утримувати сімю. Її прохання працевлаштуватись постійно дратували відповідача, тому він жив своїм життям. На даний час відповідач працює неофіційно, проте й надалі не виконує свого обовязку по утриманні сімї. Два місяці тому відповідач побив її, через що вона звернулась у правоохоронні органи для належного реагування. На даний час вони проживають окремо. Вважає, що будь-яке спільне подружнє життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. Позивач подала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Встановлено, що подружжя сторін зареєструвало шлюб 08.08.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №336. За час шлюбу у подружжя сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн. в користь позивачки.

Outcome: approved