Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 23 лютого 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу 30 червня 2010 року народився син [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що причиною розпаду сімї стали різні погляди на шлюб та сімю, через непорозуміння та конфлікти. Відсутність взаєморозуміння між сторонами призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Вказує, що застосування заходів щодо примирення буде безрезультатним, оскільки подружнє життя є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Шлюб існує формально, оскільки сторони більше року проживають окремо та не ведуть спільного побуту. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії 1-БВ №056457 від 23 лютого 2009 року, виданого Струзькою сільською радою Новоушицького району Хмельницької області, сторони зареєстрували шлюб 23 лютого 2009 року, про що зроблено актовий запис № 3. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-БВ №126339 від 02 липня 2010 року, виданого Глібівською сільською радою Новоушицького району Хмельницької області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, наполягають на розірванні шлюбу, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved