Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (а.с.1-3, 103-105) і свої вимоги обгрунтовує тим, що за період шлюбу з [PERSON] у них народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося і їх шлюб було розірвано. 10.06.2008 року Лебединським районним судом Сумської області було винесене рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Однак, відповідач порушує встановлений порядок сплати аліментів. В зв'язку з даними обставинами Відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження. Згідно складеного державним виконавцем розрахунку сума заборгованості по аліментам станом на 31.01.2016 року становить 36555,51грн. Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зважаючи на правову позицію викладену в постанові Верховного суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, відповідно до якої правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 10256,2018грн. за період з 01.03.2011 року по 31.01.2016 року включно та стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що починаючи з 03.07.2008 року і до березня 2011 року відповідач сплачував аліменти шляхом автоматичних відрахувань від заробітної плати, при цьому при зміні місця отримання доходів відповідач свідомо, самостійно, як це і передбачено Законом України «Про виконавче провадження» надавав державному виконавцю інформацію щодо джерел доходу. Відповідно до свідоцтва про шлюб 15.01.2010 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON], але відрахування до виконавчої служби продовжувалися. [INFO] у відповідача, у новому шлюбі народилась донька - [PERSON], але після її народження відповідач продовжував сплату аліментів. Припинилися ж виплати аліментів, коли відповідач перестав отримувати будь-які доходи, а саме з березня 2011 року. Також, факт того, що виплата аліментів припинилася не з вини відповідача підтверджується копією трудової книжки де вказано про відрахування відповідача 28.02.2011 року, з Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, що цілком співпадає з припиненням виплат по аліментам. Надалі відповідач з березня 2011 року ніде не працював, ніяких доходів не отримував. В результаті чого і утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Також, на відсутність грошей на виплату аліментів вплинула і та обставина, що у відповідача [INFO] народився син [PERSON]. Також, виникненню такої заборгованості посприяла та обставина, що позивачка ввела в оману відповідача шляхом запевнення, що вона ніколи не претендує на аліменти, тому, що після укладення нового шлюбу її чоловік, відноситься до спільного сина, як до свого, утримує його та бажає усиновити. Враховуючи інтереси перш за все дитини та його майбутнє виховання в повноцінній сім'ї, відповідач не втручався в виховання дитини та не наполягав на частих відвідуваннях сина. Державний виконавець, який неодноразово змінювався після 2011 року, жодного разу не повідомляв відповідача про борг. Позивач з моменту відкриття виконавчого провадження 03.07.2008 року жодного разу не змінював місця фактичного проживання та реєстрації, але жодного документу від державного виконавця, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Приймаючи участь в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що аліменти до 2011 року відраховувалися з нього автоматично, він мав постійну роботу. З 2011 року він не працює. На несплату аліментів впливає також сімейний стан, він одружений, має двох малолітніх дітей. Позивач не дозволяла йому спілкуватися з сином, останній раз він бачив сина 12.09.2009 року. Лише в 2014 році державний виконавець повідомила його про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Свідок [PERSON], який є кумом відповідача, пояснив, що [PERSON] зателефонував йому та попрохав приїхати. Вони зустрілися на вул.Козацький Вал в м.Суми і при ньому відповідач зателефонував [PERSON] і запитував останню, чи дійсно, якщо він відмовиться від батьківських прав на дитину, [PERSON] відмовиться від стягнення аліментів. Відповідач їздив до сина, але йому відмовляли у спілкуванні з сином [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що 10.06.2008 року Лебединським районним судом Сумської області було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини - [PERSON] в розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства. Викладені обставини підтверджуються копією виконавчого листа (а.с.101), копією посвідчення (а.с.9), матеріалами виконавчого провадження (а.с.52-102 ). Між сторонами склалися правовідносини, що витікають з обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання і регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] знав про те, що він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], за період з липня 2008 року до березня 2011 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Згідно з розрахунком державного виконавця з березня 2011 року станом на 31.01.2016 року (а.с.12) відповідач з березня 2011 року по січень 2016 року включно не сплачував аліменти на утримання сина, розмір заборгованості за вказаний період становить 36555грн.51грн. В зазначений період відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання дитини, навіть в мінімальному розмірі, і лише, 21.07.2016 року в період розгляду справи перерахував 1000грн. до відділу ДВС (а.с.171). 15.01.2010 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС м.Харкова була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з відповідача (а.с.108). В червні 2010 року виконавчий лист був направлений державним виконавцем до Московського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції. На той час відповідач навчався в м.Харкові. 18.03.2011 року державним виконавцем Московського відділу ДВС у м.Харкові була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки [PERSON] на території Московського району м.Харкова не працює і не мешкає (а.с.113). 18.03.2011 року виконавчий лист направлений державним виконавцем помилково до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції, а не до відділу ДВС Сумського міського управління юстиції, хоча [PERSON] проживав у м.Суми, а не в Сумському районі (а.с.114). З відповіді Головного управління юстиції у Харківській області від 13.04.2011 року (а.с.116) вбачається, що позивачу на її звернення було повідомлено, що виконавчий лист про стягнення аліментів був направлений до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції (м.Суми, вул.Я.Купала, буд.1). Лише в жовтні 2011 року позивач звернулася до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції і отримала довідку, що виконавчий лист не перебуває на виконанні у відділі ДВС (а.с.117). Позивач [PERSON] звернулася з заявою до Лебединського районного суду Сумської області про видачу дубліката виконавчого листа і 28 жовтня 2011 року їй був виданий дублікат виконавчого листа (а.с.101). До відділу ДВС Сумського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів позивач звернулася лише 17.02.2012 року. Викладені обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження №31349512, які були оглянуті в ході судового розгляду. Отже, з квітня 2011 року до лютого 2012 року виконавчий лист не перебував на виконанні у відділі ДВС. В матеріалах виконавчого провадження №31349512 містяться виклики державного виконавця, які були направлені [PERSON].02.2012 року, 01.11.2012 року. Державний виконавець зверталася до Ковпаківського РВ Сумського відділу міліції з листом щодо проведення роботи з [PERSON], який ухиляється від сплати аліментів. 30.04.2012 року [PERSON] підписав попередження, що у випадку несплати аліментів відносно нього буде порушена кримінальна справа, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження №31349512. Отже, матеріали виконавчого провадження №31349512 спростовують доводи відповідача, що лише в 2014 році його повідомив державний виконавець про наявність заборгованості по сплаті аліментів. Згідно з актом державного виконавця від 22.09.2014 року відповідач [PERSON] 15.09.2014 року повідомив відділ ДВС Сумського міського управління юстиції, що працює в ПАТ «СК «Уніка» м.Київ з березня 2012 року (матеріали виконавчого провадження №31349512). 22.09.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Сумського міського управління юстиції винесена постанова про закінчення виконавчого провадження і виконавчий лист був направлений до відділу примусового виконання рішень управління ДВС у м.Києві. Викладені обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження №31349512. Надалі виконавчий лист перебував на виконанні у відділі ДВС Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві, оскільки відповідач [PERSON] повідомив, що він працює в Страховій компанії «Уніка». 21.04.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що [PERSON] в страховій компанії не працює і не працював (а.с.56, 57). Виконавчий лист був надісланий з відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві до відділу ДВС м.Суми, що підтверджується супровідним листом (а.с.55). 15.05.2015 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем відділу ДВС м.Суми. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалася державним виконавцем супровідним листом сторонам у справі (а.с.54). На даний час на виконанні у Ковпаківському відділі Державної виконавчої служби м.Суми перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], до його повноліття, на користь [PERSON]. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Аліменти є щомісячним платежем, які повинні бути сплачені протягом кожного місяця. Невиконання такого обов'язку відповідачем тягне відповідальність за прострочення сплати аліментів. За спірний період з березня 2011 року по січень 2016 року, з вини відповідача не сплачувалися аліменти в березні 2011 року та з лютого 2012 року по січень 2016 року включно. В квітні 2011 року Головне управління юстиції у Харківській області повідомило [PERSON] (а.с.116), що виконавчий лист направлений до відділу ДВС Сумського району. Лист Головного управління юстиції у Харківській області від 13.04.2011 року суду надав представник позивача. Направлення державним виконавцем виконавчого листа до відділу ДВС Сумського району, а не до відділу ДВС м.Суми було очевидною для позивача помилкою, оскільки їй було відомо, що відповідач [PERSON] проживає не в Сумському районі, а в м.Суми. Але лише в жовтні 2011 року позивач звернулася за відповідною інформацією до відділу ДВС Сумського районного управління юстиції і отримала відповідь, що виконавчий лист не перебуває на виконанні (а.с.117). Отже, при розгляді справи встановлено, що виконавчий лист не перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби з квітня 2011 року по січень 2012 року включно, тому цей період виключається з розрахунку сплати пені, оскільки заборгованість зі сплати аліментів в цей період виникла не з вини відповідача. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15, в постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №6-535цс16, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). За період березень 2011 року, а також з лютого 2012 року по січень 2016 року сума неустойки (пені) становить 8888грн.19коп. Суд погоджується з розрахунком представника позивача за вказаний період, викладеним в заяві від 21.04.2016 року (а.с.103-105), оскільки такий розрахунок повністю відповідає нормам чинного законодавства. Такий же розрахунок міститься і в запереченнях на позов представника відповідача (а.с. 28-30). Згідно з ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Несплату аліментів на утримання сина відповідач пояснює тим, що з березня 2011 року і по цей час він не працює, має сім'ю, на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, [INFO] та [INFO]. Ці обставини підтверджуються копією трудової книжки відповідача (а.с.34-35), свідоцтвом про шлюб (а.с.32), свідоцтвами про народження дітей (а.с.33, 36). Укладення відповідачем шлюбу з [PERSON], наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей, не є поважними причинами для несплати аліментів на утримання дитини [PERSON]. Обгрунтовуючи заперечення на позов зміною сімейного стану, майнового стану, відповідач [PERSON] не звертався з позовом до суду щодо зменшення розміру аліментів на утримання дитини відповідно до ст.192 СК України, продовжуючи не сплачувати аліменти на утримання дитини - [PERSON]. Відсутність у відповідача доходів у зв'язку з тим, що останній не працює, не звільняє [PERSON] від обов'язку сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не надав доказів щодо неможливості його працевлаштування протягом тривалого періоду, в тому числі і за станом здоров'я. Сімейний та майновий стан відповідача суд не може прийняти до уваги для зменшення розміру неустойки (пені), оскільки відповідач протягом п'яти років не сплатив жодної суми на утримання дитини. Несплату аліментів на утримання дитини - [PERSON] відповідач також пояснює тим, що при розгляді справи про позбавлення його батьківських прав на прохання позивача [PERSON] він визнав цей позов, а позивач зазначила про те, що не буде вимагати сплати ним аліментів, відкличе виконавчий лист. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 17.10.2014 року відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно дитини [PERSON] (а.с.39). Цю обставину підтверджував свідок [PERSON] Представник позивача заперечував щодо наявності такої домовленості між сторонами. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Отже, будь-які домовленості з позивачем, на які посилається відповідач [PERSON] не мають правових наслідків. Сума пені в розмірі 8888грн.19коп. є законною і справедливою, і підстав для зменшення розміру нарахованої пені суд не вбачає. З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним позов задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 8888грн.19коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551грн.20коп. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2100грн. Представник позивача надав суду копію договору про надання юридичних послуг (а.с.139), квитанцію про сплату коштів в розмірі 2100грн. (а.с.140), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.141). Інтереси [PERSON] в суді представляв [PERSON] на підставі довіреності. Розрахунок витрат на правову допомогу суду наданий не був. Позивач не заявляла клопотання про допуск до участі у справі як фахівця у галузі права [PERSON] [PERSON] приймав участь у справі як представник позивача, а не як фахівець у галузі права, оскільки позивач не подавав до суду заяву про допуск [PERSON] як фахівця у галузі права. Чинне законодавство не відносить витрати на представника до судових витрат, а тому відшкодування таких витрат не передбачено чинним законодавством. Отже, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача.

Outcome: partial