Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, зазначивши, що 26 червня 2012 року уклала шлюб з відповідачем, який є батьком її сина [PERSON], [INFO]. З березня 2014 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає, у позивача склалося тяжке матеріальне становище. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до його повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі, суду пояснила, що з квітня 2014 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, наполягає на стягненні з відповідача 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], при цьому зазначив, що він хворіє на невиліковну хворобу, що підтверджується довідкою лікаря, і не знає скільки часу він зможе сплачувати аліменти. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги, які викладені в позові, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державами чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст. 27 зазначеної Конвенції, а також ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Червоною сільською радою Великобілозерського району Запорізької області 21.07.2011 року, [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Станом на 04.07.2014 року дитина проживає разом з матір'ю по вул. Вишневій,18 в с. Велика Білозерка Запорізької області (а.с.2). Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягають стягненню в дохід держави сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved