Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 07.04.2013 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Відповідач проходить військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу у військовій частині [NUMBER] ЗС України у смт. Десна, Чернівецької області. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально позивачу та сину не допомагає, участі у його вихованні не приймає. З квітня 2013 року позивач неодноразово телефонувала відповідачу та пропонувала йому надати добровільно кошти на утримання сина, проте він не погоджувався. Оскільки [PERSON] \~не має\~можливості самостійно\~утримувати їх\~малолітнього сина,\~тому вона\~змушена була\~звернутися до\~суду з\~даним позовом\~та просила\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~аліменти на\~утримання сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~ј частини з усіх видів його зоробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, починаючи з квітня 2013 року. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів з моменту звернення до суду. Заслухавши пояснення\~сторін,\~допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2019 року у справі № 127/25875/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №13654, було розірвано (а.с. 4). Від даного\~шлюбу сторони\~мають неповнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). З довідки\~№05-21/2939\~від 18.12.2018\~року,\~виданої МКП\~«Управляюча компанія\~«Гоподар Люкс»\~вбачається,\~що позивач\~по даній\~справі та\~її син\~ [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідач не надає матеріальної допомоги своїй неповнолітній дитині та не приймає участі в її утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо\~розміру аліментів,\~які підлягають\~стягненню на\~користь позивача,\~суд враховує\~те,\~що спільна\~дитина проживає\~разом з\~позивачем,\~перебуває на\~її повному\~утриманні,\~що потребує\~значних коштів. Разом з\~тим,\~зважаючи на\~розмір заявлених\~вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Щодо вимоги позивача про присудження стягнення аліментів починаючи з квітня 2013 року, то вона задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таким чином, дотримуючись положень вказаної статті, суд вважає за доцільне розпочати стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 03.06.2019 року. Присудження аліментів за минулий час не вбачається за можливе, оскільки позивачем не було надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовною заявою, до суду сторонами по справі подані не були. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами у справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відносно показів\~свідків [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження\~факту вживання\~позивачем заходів\~щодо одержання\~аліментів з\~часу припинення\~фактичних шлюбних\~відносин \~з квітня\~2013\~року,\~суд не\~приймає до\~уваги.\~Так,\~свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснила,\~що вона\~працює вихователем\~в дитячому\~садочку,\~який відвідував\~ [PERSON] ,\~їй не\~відомо чому\~батько не\~приходив за\~дитиною та\~чи останній\~утримував сина.\~Свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив,\~що він\~є братом\~позивача та,\~зі слів\~сестри,\~йому відомо,\~що відповідач\~коштів \~на утримання\~сина не\~надавав.\~Таким чином,\~свідками не\~було підтверджено\~фактвжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача на утримання сина, а також, що вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 768,40 грн. Щодо відшкодування позивачу понесених витрат на правничу допомогу, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що позов підлягає часткому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути 2500,00 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджені документально (а.с.13-16). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial