Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2006 року, про, що Попільнянською сільською радою Попільнянського району Житомирської області зроблено актовий запис № 06. Позивач зазначає, що від даного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин несходження життєвих інтересів, між ними виникають суперечки, що призвело до відчуження та втрати почуттів. Позивач зазначає, що на даний час вона з відповідачем припинили подружні стосунки та прийшла до висновку про недоцільність збереження їхнього шлюбу. Майновий спір відсутній. Після реєстрації розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Вітенко». Враховуючи зазначене, позивач просить шлюб розірвати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 018340, [PERSON] 09.08.2006 року уклав шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «Вітенко». Відповідно до свідоцтв про народження серії 1-ТП № 049372 та серії 1-ТП № 096545, [PERSON] народився 13.03.2007 року та [PERSON] народилася 17.01.2009 року, їхніми батьками записані : [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved