Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні позивача: [PERSON], про виселення. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 11 жовтня 2000 року вона та [PERSON] є власниками житлового будинку, що знаходиться в смт. Буштино, вул. Грушевського (Комсомольська), 37 (42). В липні 2001 року їй та [PERSON] було передано у постійне користування земельну ділянку, на якій розташоване вищезазначене подароване будинковолодіння. 01 березня 2000 року Тячівський районний суд задовільний позов [PERSON] (попередній власник) до [PERSON], [PERSON], їх неповнолітніх дітей у цивільній справі №2-53/2000 та вирішив виселити їх з житлового будинку №37 по вул. Грушевського в смт. Буштино без надання іншого приміщення та вселив в даний будинок [PERSON]. Це рішення суду було виконане. Відповідачка [PERSON], яка не була взагалі зареєстрована у їх будинку, разом з доньками Анастасією, [PERSON] та сином [PERSON], після виселення у 2000 році з будинку, переїхали в інше помешкання і з того часу у їх будинок не повертались та не проживали у ньому. Відповідач [PERSON] після його виселення збудував окреме приміщення за межами їх домоволодіння, і проживав там до кінця 2013 року. Згодом, за рішенням Тячівського районного суду від 05 березня 2012 року, відповідач [PERSON]. та інші особи були визнані такими, що втратили право на проживання та користування житлом у будинку №37 по вул. Грушевського, 37, в смт. Буштино, який належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. В кінці грудня 2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON], всупереч їхній волі та не реагуючи на рішення судів, яким вони були позбавлені права на користування житловими приміщеннями будинку, були виселені, самовільно вселилися в їх будинок та проживають в ньому по даний час, користуючись електроенергією, за яку не платять. При цьому, відповідачі змінили замки на вхідних дверях будинку, дверцях огорожі і на їхні вимоги добровільно виселитися, не реагують, у добровільному порядку виселитись не бажають. Просить усунути перешкоди у вільному володінні та користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком та господарськими спорудами, земельною ділянкою за адресою: смт. Буштино, вул. Грушевського, 37, та примусово виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вказаного будинку (домоволодіння) без надання іншого житла. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення викладеним у позові. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що має право на спірний будинок, оскільки він належав його матері. Вважає, що договір дарування, на підставі якого позивач та третя особа стали власниками спірного будинку є підробленим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 11 жовтня 2000 року, [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON], в рівних долях, жилий будинок, що знаходиться в смт. Буштино, вул. Грушевського (Комсомольська), 37 (42), Тячівського району Закарпатської області (а.с. 7). Із довідки Тячівського РПТІ № 07/356 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині, кожний, домоволодіння, що знаходиться в смт. Буштино, вул. Грушевського , 37, Тячівського району Закарпатської області (а.с. 8). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 березня 2000 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: Анастасію, [INFO], [PERSON], [INFO], виселено із жилого будинку №37 по вул. Комсомольській (Грушевського) в смт. Буштино, Тячівського району без надання іншого житлового приміщення та вселено в даний житловий будинок [PERSON] (а.с. 5). Із державного акту серії ЗК 0ІІ № 00131 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га по вул. Грушевського в смт. Буштино для обслуговування житлового будинку (а.с. 9). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2001 року зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] земельну ділянку у розмірі 0,05 га, розташовану біля будинку №37 по вул. Грушевського в смт. Буштино Тячівського району та зобов'язано [PERSON] знести самовільно побудований будинок на земельній ділянці по вул. Грушевського, 37, належній [PERSON] (а.с. 6). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим будинком №37 по вул. Грушевського в смт. Буштино та зобов'язано Тячівський РВ УМВС України у Закарпатській області зняти їх з реєстраційного обліку будинку (а.с. 10). Із акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], жительки вул. Грушевського, 37, в смт. Буштино, вбачається, що в будинок №37 по вул. Грушевського в смт. Буштино самовільно вселився [PERSON] разом із дружиною [PERSON] (а.с. 13). Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, одним з яких є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч.2 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, власник сам визначає своє право володіння й розпорядження власністю. Спосіб судового захисту порушеного права позивача, обраний ним, не суперечить законодавству і може бути застосований судом. Позивач є законним власником житлового будинку, відповідачі йому перешкоджають користуватись даним житловим будинком і тому порушено право позивача на користування своєю власністю за призначенням. Це право підлягає захисту і тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та виселити відповідачів з належного позивачу житлового будинку . Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved