Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому, неодноразово уточнюючи свої вимоги, в остаточному варіанті просить суд, визнати недійсним договір, на підставі якого відчужено автомобіль Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER], укладений 10.10.2015р. між [PERSON] і [PERSON]; провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши [PERSON] автомобіль Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] і стягнувши з нього в користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля; витребувати в [PERSON] автомобіль марки Honda Accord, 2005 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], у [PERSON] та [PERSON] спільну сумісну власність. В обґрунтування позову покликається на те, що p відповідачем позивачка перебувала в шлюбі з 02.10.2013 р, який зареєстровано в Шевченківському ВДРАЦС PC ЛМУЮ, актовий запис №516. Сімейні відносини з вини відповідача в сторін не склалися, тому позивач подала позов про розірвання повторно укладеного шлюбу. Попередній було зареєстровано 05.08.2007р. і рішенням Золочівського районного суду Львівської області розірвано 05.08.2009 року. Після укладення шлюбу вперше з відповідачем стали проживати в будинку його матері по [ADDRESS]. За час проживання в першому шлюбі відповідач безпідставно вчиняв сварки і скандали, які досить часто закінчувалися застосуванням фізичної сили з його боку. Після останнього такого інциденту в грудні 2008 року позивач з сином переїхала в м. Золочів. Після припинення шлюбних відносин позивач звернулась з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 05.08.2009р. було розірвано.Однак після цього відповідач пообіцяв змінити свою поведінку щодо позивача, після чого з квітня 2010 року сторони знову стали проживати разом і 02.10.2013р. зареєстрували повторний шлюб та надалі проживали [ADDRESS]. За час шлюбу нами в 2014 році за спільні кошти було придбано автомобіль Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, без відома і згоди позивача відповідач 10.10.2015р. переоформив право власності на вказаний автомобіль на свою маму, [PERSON], яка 29.09.2016 року відчужила транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу № 4641/2016/097997 [PERSON]. Незважаючи на це, відповідач і надалі продовжує користуватись даним автомобілем. Відтак, на підставі ст. 65 СК України договір, на підставі якого було відчужено даний автомобіль [PERSON] слід визнати недійсним та витребувати у [PERSON] у спільну сумісну власність позивача та відповідача. 01.09.2016 року провадження у справі відкрито. 25.10.2016 року на адресу суду надійшло заперечення проти позову та 31.03.2017 року додаткові пояснення, в яких представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування покликається на те, в обсязі вимог, які на момент розгляду справи заявлені позивачем та розглядаються судом, що автомобіль Honda Accord, був куплений [PERSON] в серпні 2014 року. Позивач та відповідач не перебували в шлюбі з 05.08.2009 р. - 02.10.2013 р., крім того перестали разом проживати з грудня 2008 р., що підтверджує сам позивач у позовній заяві. Єдиним доходом подружжя з 02.10.2013р. (дата реєстрації повторного шлюбу) по серпень 2014 року (дата купівлі автомобіля) була заробітна плата [PERSON], яка за цей період становила 18315,84 грн. Отже, враховуючи вартість автомобіля та розмір спільно нажитих коштів, протягом повторного шлюбу подружжя не могло купити автомобіль Honda Accord за спільні кошти. Таким чином, автомобіль був куплений [PERSON] за 124000,00 грн. 16.08.2014 року за особисті кошти [PERSON], а саме: заробітну плату, яку він отримав за період коли позивач та відповідач не перебували в шлюбі з 05.08.2009 р. - 02.10.2013 р. та кошти, які [PERSON] передала, в особисте користування, мама - [PERSON], в період коли [PERSON] не перебував у шлюбі, яка протягом 2033-2012 року була зареєстрована ФОП, здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала прибутки у сумі 50597,00 грн. та у 2007 році продала напівпричіп KOEGEL SN 24 та сідловий тягач SCANIA, а тому спірний автомобіль є Honda Accord є особистою власністю [PERSON], і на його відчуження не потрібна взаємна згода подружжя. 28.11.2016 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 28.02.2017 року задоволено клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] 31.03.2017 року задоволено клопотання про виклик свідків, задоволено частково клопотання про забезпечення позову. Дана справа перебувала на розгляді у судді Пустомитівського районного суду Львівської області Добош Н.Б., повноваження якої на даний час припинені, у зв'язку з чим, згідно повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.10.2017 року суддя Мельничук І. І. в порядку ст. 11-1 ЦПК України визначена для розгляду даної справи, розгляд справи призначено на 15.11.2017 року. 14.12.2017 року прийнято до розгляду уточні позовні вимоги позивача. 12.01.2018 року за заявою позивача позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в частині позовних вимог про поділ майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: спальне ліжко; шафа; комод; комод-дзеркало; тумба; кухонний диван; кухонний стіл; набір кухонних крісел; дитяче ліжко; шафа в дитячу кімнату; сервант з трьох частин; тумба; комод; стіл; матрац; телевізор Samsung; фотоапарат Sony; ноутбук Asus; планшет Asus; холодильник Ariston; газова плита; мікрохвильова піч Samsung; порохотяг Samsung; посуд - виділивши [PERSON] дане майно і стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] вартість 1/2 частини вищеперерахованого майна - залишено без розгляду. 25.01.2018 року допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідача [PERSON] суду пояснила [PERSON] є її сином і вона передала [PERSON] кошти на купівлю спірного автомобіля, коли він не перебував в шлюбі з [PERSON], однак в неї відсутні будь-які письмові документи, які б підтверджували чи то передачу якихось грошей [PERSON], чи то про вартість відчужених нею транспортних засобів, які було вчинено за сім років до купівлі автомобіля - в 2007 році. 27.03.2018 року в задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено. 28.03.2018 року у справі призначено судово-товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 30.01.2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта №5539 від 28.01.2019 року. 01.02.2019 року провадження у справі поновлено. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та уточнених позовних вимогах, просять суд позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив з підстав наведених у запереченні на позов та додаткових поясненнях, просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чи6ном повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Позивач зазначає, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбу з серпня 2007 року по грудень 2008 року та з квітня 2010 року знову стали проживати разом і 02.10.2013 року повторно зареєстрували шлюб. Разом з тим ні позивачем, ні його представниками суду не надано жодного документа, який би підтвердив перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, розірвання шлюбу між ними, а також повторної реєстрації шлюбу. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 27.01.2017 року № 31/13-248 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС: автомобіль HONDA ACCORD, 2005 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], був зареєстрований 21.08.2014 за громадянином [PERSON], [INFO], прож.: [ADDRESS], та видано номерні знаки [NUMBER] і свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]; 07.10.2014 вказаний автомобіль був перереєстрований на громадянку [PERSON], [INFO], прож.: [ADDRESS], на підставі довідки-рахунку серії ВІА 333758, виданої 07.10.2014 ТОВ «Галицьке розвиткове товариство». Власниці було видано номерні знаки [NUMBER] і свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]; 10.10.2015 громадянкою [PERSON], [INFO], прож.: [ADDRESS], було проведено перереєстрацію вказаного автомобіля при видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію. Власниці було видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]; 29.09.2016 автомобіль був перереєстрований на громадянина [PERSON], [INFO], прож.: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу № 4641/2016/097997, укладеного 29.09.2016 в ТСЦ № 4641 та видано номерні знаки [NUMBER] і свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із тощо, що способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і що сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, позивачем у прийнятих суду остаточних уточненнях позовних вимог та підстав, якими ті обґрунтовані, а також в ході розгляду справи відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не представлено суду доказів перебування у шлюбі з відповідачем у період придбання спірного транспортного засобу, окрім того не доведено, що вказаний транспортний засіб був придбаний за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] та чи відбулося таке придбання під час шлюбу чи фактичних шлюбних відносин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не ствердили однозначно факту перебування [PERSON] та [PERSON] станом на момент придбання автомобіля у шлюбі чи фактичних шлюбних відносин, про встановлення факту про що позивачем, разом з тим, вимоги під час розгляду справи не заявлено. Окрім того, ні позивач [PERSON] та її представники, ні представник відповідач [PERSON], а також допитані в ході судового розгляду справи свідки не заперечили встановленого судом факту про те, що відповідач [PERSON] маючи особисті доходи неодноразово допомагала матеріально синові [PERSON], а позивач [PERSON] особистих доході не мала. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки Регіонального сервісного центру у Львівській області від 10.02.2017 р. № 31/13-703з [PERSON] у 2007 році продала напівпричіп «KOEGEL SN 24», 1998 р.в. та сідловий тягач «SCANIA» 1998 р. в. Судом встановлено, що [PERSON] протягом 2003-2012 років зареєстрована фізичною особою-підприємцем, здійснювала підприємницьку діяльність. Згідно з наявною в матеріалах справи копією довідки Галицької ОДПІП у Львівській області, протягом 2003 р. - 2012 р. [PERSON] отримала дохід у сумі - 50 597 грн. 00 коп. Таким чином, суду не доведено стороною позивача, що автомобіль HONDA ACCORD, 2005 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], був придбаний [PERSON], 21.08.2014 року перебуваючи у шлюбі з [PERSON] та за спільні кошти подружжя. Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта №5539 від 28.01.2019 року вбачається, що встановити ринкову вартість автомобіля «Honda Accord» ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (на даний момент [NUMBER]), на час виконання експертизи - не представляється можливим внаслідок того, що він не був представлений для обстеження і у наданих матеріалах відсутні необхідні для цього вихідні дані про комплекс особливостей його стану; середня ринкова ціна для автомобіля «Honda Accord» ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (на даний момент [NUMBER]), станом на 28.01.2019 року, виходячи з даних про нього, визначених з його ідентифікаційного номера та представлених матеріалів, складає - 225320 грн. (Двісті двадцять п'ять тисяч триста двадцять гривень) 00 коп. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що вимоги про встановлення факту спільного проживання позивача з відповідачем [PERSON] як подружжя позивачем суду не заявлено, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed