Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, вимоги по якому уточнила протягом судового розгляду, про поділ майна подружжя. В заяві зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому 20 жовтня 2000 року шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 року, що набрало законної сили, розірвано. За час перебування у шлюбі подружжя набуло таке майно: - однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності 419520 грн., - однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності 445740 грн., - трикімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності 865260 грн., - земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,025 га, розташовану на території Полянівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області вартістю 5586 грн., - земельну ділянку в Якимівському районі Запорізької області, право власності на яку визнано на підставі рішення суду, і так як правовстановлюючі документи на цю ділянку зберігаються у відповідача, позивач позбавлена можливості надати інформацію про вказане нерухоме майно. Позивач просить поділити майно шляхом передачі їй у власність однокімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 419520 грн., однокімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 445740 грн. на загальну суму 865260 грн. У власність відповідачу пропонує передати трикімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 865260 грн., земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,025 га, розташовану на території Полянівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області вартістю 5586 грн., а також земельну ділянку в Якимівському районі Запорізької області. В судовому засіданні позивач просить про задоволення заяви. Відповідач позов не визнав. В обґрунтування заперечень пояснив, що твердження позивача про те, що трикімнатна квартира по вул. Деповській в м. Запоріжжі є предметом спільної власності подружжя, є хибними, оскільки вказане житло відповідачу подарувала його мати на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11.02.2017 року, яку напередодні набула за власні кошти за договором купівлі-продажу від 07.02.2017 року. Таким чином, це майно є особистою приватною власністю відповідача, набутою на підставі договору дарування. Не відноситься до об'єктів спільного майна подружжя і земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району Запорізької області, право на яку він отримав в порядку розпаювання земель сільськогосподарського призначення як член колективного сільськогосподарського підприємства, а в подальшому на підставі договору міни від 20.04.2017 року обміняв на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,025 га, розташовану на території Полянівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Відповідач подав зустрічний позов (а. с. 56-60), в якому зазначає, що за час перебування у шлюбі подружжя набуло нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS], вартістю 210005 грн., квартиру [ADDRESS] вартістю 544605 грн., а також такі предмети меблів і побутової техніки: - щафу-купе вартістю 8000 грн., шафу-купе вартістю 3000 грн., ліжко вартістю 3000 грн., диван вартістю 7000 грн., холодильник «SAG» вартістю 6000 грн., шафу дерев'яну вартістю 4000 грн., офісне крісло вартістю 2000 грн., диван «Малятко» вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., стіл скляний вартістю 2000 грн., три стільця вартістю 400 грн. кожен на суму 1200 грн., кондиціонер «Мідео» вартістю 4000 грн., пральну машину «Samsung» вартістю 3000 грн., водонагрівач вартістю 1000 грн., м'ясорубку електричну вартістю 1000 грн. на загальну суму 52200 грн. Відповідач просить поділити зазначене ним у зустрічному позові майно шляхом визнання за ним права власності на ? частину нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS], та на ? частину квартири [ADDRESS]. Предмети меблів та побутову техніку на суму 52200 грн. просить залишити у власності позивача, присудивши йому грошову компенсацію в сумі 26100 грн. В судовому засіданні просить про задоволення зустрічного позову. Представник відповідача підтримав вимоги свого довірителя, просить про ухвалення рішення на його користь. Позивач зустрічний позов не визнала, пояснивши, що квартира, про віднесення якої до об'єктів майна подружжя просить відповідач, подарована їй її матір'ю на підставі договору від 15.12.2004 року, тому на неї не можна розповсюджувати режим спільної сумісної власності. Не оспорюючи того факту, що нежитлове приміщення було набуте під час шлюбу, а зараз воно використовується позивачем як службове, де вона здійснює свою професійну діяльність, просить залишити його у її власності з присудженням відповідачеві компенсації вартості однієї другої його частини. Що стосується іншого майна, зазначеного в позові відповідача, просить залишити його відповідачеві, так як фактично воно перейшло до нього у житло, де він після припинення шлюбних стосунків проживає. Таким чином, під час судового розгляду позивач змінила пропозицію щодо варіанту поділу майна, пред'явивши вимогу про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 419520 грн., нежиле приміщення УІ літ. А1-5 в будинку [ADDRESS] вартістю 210005 грн. на загальну суму 629525 грн. з присудженням відповідачу з неї грошової компенсації вартості ? частини нежилого приміщення. За відповідачем просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 445740 грн.; щафу-купе вартістю 8000 грн., шафу-купе вартістю 3000 грн., ліжко вартістю 3000 грн., диван вартістю 7000 грн., холодильник «SAG» вартістю 6000 грн., шафу дерев'яну вартістю 4000 грн., офісне крісло вартістю 2000 грн., диван «Малятко» вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., стіл скляний вартістю 2000 грн., три стільця вартістю 400 грн. кожен на суму 1200 грн., кондиціонер «Мідео» вартістю 4000 грн., пральну машину «Samsung» вартістю 3000 грн., водонагрівач вартістю 1000 грн., м'ясорубку електричну вартістю 1000 грн.; земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,025 га, розташовану на території Полянівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області вартістю на день укладення договору міни земельних ділянок 122129 грн. на загальну суму 649289 грн. (а. с. 107). Вислухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позови такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони перербували у зареєстрованому 20 жовтня 2000 року шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 року, що набрало законної сили, розірвано (а. с. 12-14). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим в силу ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За роз'ясненнями пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З огляду на наведені положення сімейного законодавства та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України суд погоджується з твердженнями відповідача про набуття ним права особистої приватної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] в м. Запоріжжі, так як це житло отримано ним в дар від його матері, яка придбала його за договором купівлі-продажу від 07.02.2017 року (а. с. 47), на підставі нотаріально посвідченого договору від 11.02.2017 року (а. с. 38), а позивач, заперечуючи проти цих обставин, не протиставила вказаним твердженням відповідача жодних фактичних даних на доведення доводів про право спільної власності подружжя на зазначену нерухомість. З тих самих міркувань виходить суд, відкидаючи твердження відповідача про належність подружжю квартири [ADDRESS], так як наданими суду фактичними даними встановлено, що ця річ є предметом особистої приватної власності позивача як така, що отримана в дар на підставі договору від 15.12. 2004 року (а. с. 63). Не є предметом спільної власності подружжя, а відноситься до об'єктів особистої приватної власності дружини, чоловіка в силу п. 5 ч. 1 ст. 57 СК і земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як встановлено судом, рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 05.03.2010 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) з земель сільськогосподарського призначення Якимівського району Запорізької області, зобов'язано виконавчий комітет Чорноземненської сільської ради Запорізької області видати [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) з земель сільськогосподарського призначення (а. с. 42-43). На підставі розпорядження Якимівської райдержадміністрації № 463 від 02.09.2010 року відповідачу виданий державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] розташовану на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району (а. с. 44). Виходячи з наведених правил сімейного законодавства і встановлених судом фактичних обставин, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] розташовану на території Чорноземненської сільської ради Якимівського району, отримана відповідачем в процесі паювання земель сільськогосподарського призначення, як і земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,025 га, розташована на території Полянівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, отримана за договором міни земельних ділянок від 20.04.2017 року, є об'єктом особистої приватної власності відповідача. Таким чином, майно, що є предметом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу за правилами поділу майна подружжя, утворюють однокімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 419520 грн., однокімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 445740 грн., нежиле приміщення УІ літ. А1-5 в будинку [ADDRESS] вартістю 210005 грн., щафа-купе вартістю 8000 грн., шафа-купе вартістю 3000 грн., ліжко вартістю 3000 грн., диван вартістю 7000 грн., холодильник «SAG» вартістю 6000 грн., шафа дерев'яна вартістю 4000 грн., офісне крісло вартістю 2000 грн., диван «Малятко» вартістю 3000 грн., мікрохвильова піч вартістю 1000 грн., стіл скляний вартістю 2000 грн., три стільця вартістю 400 грн. кожен на суму 1200 грн., кондиціонер «Мідео» вартістю 4000 грн., пральна машина «Samsung» вартістю 3000 грн., водонагрівач вартістю 1000 грн., м'ясорубка електрична вартістю 1000 грн. Згідно із ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, суд знаходить прийнятним передачу у власність кожного з подружжя однокімнатних квартир, як про це просить в судовому засіданні позивач і проти чого не заперечує відповідач: позивачу - однокімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 419520 грн., відповідачу - однокімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 445740 грн. Вирішуючи питання про долю нежитлового приміщення УІ літ. А1-5 в будинку [ADDRESS], суд бере до уваги, що воно слугує позивачу офісом, де вона здійснює професійну адвокатську діяльність, тому у відповідності до ч. 3 ст. 71 СК України не вбачає перешкод для задоволення вимоги позивача про присудження їй вказаного нерухомого майна як речі для професійних занять, що використовується нею у професійній діяльності. Згідно з наведеною частиною 3 ст. 71 СК України вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. У зв'язку з передачею неподільної нерухомої речі дружині суд з метою дотримання балансу майнових інтересів подружжя вважає за необхідне присудити відповідачеві предмети меблів і побутову техніку на загальну суму 52200 грн. При здійсненні поділу майна подружжя в такий спосіб вартість присудженого позивачу майна обчислюватиметься сумою в 629525 грн., що на 131585 грн. більше ніж вартість переданого відповідачеві майна, яка становить 497940 грн. У зв'язку з викладеним суд знаходить за необхідне присудити відповідачеві з позивача грошову компенсацію вартості його частки в праві спільної власності на майно в сумі 65792 грн. (131585 грн. : 2). Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки в праві спільної сумісної власності на майно допускається лише з його згоди, отримання грошової компенсації за частку в праві власності на певне майно, яким є меблі та побутова техніка, бажає відповідач, тому суд вважає за можливе застосувати такий спосіб поділу майна, передаючи позивачу право на неподільну нерухому річ, якою є нежитлове приміщення, що використовується позивачем як службове. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, до яких відноситься і вартість професійної правничої допомоги, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вартість присудженого відповідачеві в натурі спільного майна подружжя становить 87 процентів від вартості однієї другої частини спільного майна (497940 грн. порівняно з 563732 грн. 50 коп.), тому питома вага витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2800 грн. (а. с. 104), яку належить стягнути з позивача на його користь, становить 13 відсотків і обчислюється сумою в 364 грн.

Outcome: partial