Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок літера «Б» з мансардою літ. «Мс» загальною площею 156,4 кв.м. та самочинно збудовані надвірні будівлі: сарай літ. Л» площею 7,6 кв.м., сарай літ «М» площею 10,2 кв.м. та ? частини літньої кухні з погребом літ. «Е» площею 9,85 кв.м., що розташовані по [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є співвласником будинку за вказаною адресою і нею було самовільно побудовано житловий будинок та надвірні будівлі за цією ж адресою на власній земельній ділянці, які відповідають державним будівельних нормам і вона позбавлена можливості оформити право власності на самочинно побудовані будівлі через відмову органів місцевого самоврядування. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких визнали позов. В судове засідання представник відповідача [PERSON] комітету Житомирської міської ради не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Статтею 376 ЦК України врегульоване питання щодо самочинного будівництва. Зазначена норма Закону передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умовами надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником ? частини житлового будинку та власником земельної ділянки площею 0,0250 га, переданої у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. З 1972 року позивачем самочинно побудовано житловий будинок літера «Б» з мансардою літ. «Мс» загальною площею 156,4 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літ. Л» площею 7,6 кв.м., сарай літ «М» площею 10,2 кв.м. та ? частини літньої кухні з погребом літ. «Е» площею 9,85 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]. Відповідно до протоколу №4 засідання міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії від 18.03.1991 року позивачу повторно відмовлено в оформленні відповідними документами самовільно збудований в 1974 році жилий будинок літ. «Б» на земельній ділянці батька по [ADDRESS]. 15.04.2003 року між співвласниками житлового будинку за вищевказаною адресою було укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] від 09.10.2007 року, співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] є також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після смерті 25.07.2013 року [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] Відповідно до п.п. 3, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 року №6, право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку із знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі та споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3 від 31.05.2013 року, об'ємно-планувальні та конструктивні рішення житлового будинку літ. «Б» з мансардою літ. «Мс» по [ADDRESS], а також технічний стан його несучих конструкцій відповідає вимогам нормативних документів, чинних в галузі будівництва та може безпечно експлуатуватися в межах свого функціонального (цільового) призначення за умови дотримання відповідних технічних правил щодо порядку його експлуатації та технічного обслуговування, а також перебуває в задовільному технічному стані та являється завершеним будівництвом. Технічний стан, конструктивні характеристики та місце розташування господарських будівель: літньої кухні з погребом літ. «Е», сараїв літ. «М», «Л» на території домоволодіння по [ADDRESS] задовольняють вимогам державних будівельних норм. Таким чином судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки на якій розташовано самочинно збудоване нею нерухоме майно, позивачу було відмовлено компетентним державним органом в оформленні права власності на вказане майно, яке на цей час є завершеним будівництвом та відповідає вимогам будівельних норм і правил, а співвласники земельної ділянки не заперечують щодо оформлення за позивачем права власності. Враховуючи вищенаведене позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved