Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідної категорії щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином віку повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки в судове засідання відповідача, просить винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ №168351 сторони з 09.11.2002 року, перебувають в зареєстрованому шлюбі, актовий запис №412 (а.с.8) З огляду на ксерокопії свідоцтва про народження, вбачається, що у позивача та відповідача, народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно довідки начальника Лозівського міського кварталу №43 від 15.06.2015 року, [PERSON] та неповнолітній [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.9). Згідно довідки Лозівського міського центру зайнятості №1366 від 12.05.2015 року, [PERSON] з 12.01.2015 року зареєстрована як безробітна в Лозівському міськрайонному центрі зайнятості, загальна сума доходу з 01.01.2014 року по 01.04.2015 року складає 1860 грн. (а.с.11). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини не надає. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «…Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.ст.8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402: «…Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Outcome: approved