Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, розташований по вул. Приінгульська, 154 с. Христофорівка Баштанського району, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 12.04.1999 року. На обґрунтування вимог в заяві зазначила, що 12.04.1999 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно житловий будинок, розташований по вул. Приінгульській, 154, с. Христофорівка Баштанського району. На день смерті спадкодавця позивач проживала разом з ним. У встановлений законом шестимісячний строк вона та повнолітні діти спадкодавця не подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса у червні 2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (житловий будинок) на імя спадкодавця. Позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на вказаний будинок, оскільки право власності спадкодавця на нього не зареєстроване. Житловий будинок по вул. Приінгульська, 154 с. Христофорівка Баштанського району належав померлому [PERSON] згідно з записами книг погосподарського обліку Христофорівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. У звязку з викладеним позивач просила задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказаний будинок. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Від відповідача [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та заперечення проти позову, із змісту яких слідує, що міська рада не є належним відповідачем у вказаній справі, й тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Залучений за клопотанням представника позивача співвідповідач [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Від неї надійшла заява про те, що вона не претендує на вказане спадкове майно. Залучений за клопотанням представника позивача співвідповідач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Від нього надійшла заява про те, що він не претендує на вказане спадкове майно. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи (архівну довідку Христофорівського територіального органу виконавчого комітету [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області від 04.04.2017 року № 723/04-13; копію свідоцтва про смерть [PERSON]; копію свідоцтва про одруження позивача та [PERSON]; копію договору купівлі-продажу від 17.03.1978 року; копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Приінгульській, 154 с. Христофорівка Баштанського району; постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2017 року № 534/02-31 та від 23.06.2017 року № 537/02-31; архівну довідку Христофорівського територіального органу виконавчого комітету [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області від 02.06.2017 року № 903/04-13; звіт № 218-17 про визначення оціночної вартості житлового будинку від 25.05.2017 року; повідомлення [PERSON] державної нотаріальної контори від 12.07.2017 року № 629/01-16; копію спадкової справи № 216/2001 після смерті [PERSON]П.), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 12.04.1999 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Приінгульська, 154 с. Христофорівка Баштанського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] (дружина померлого) є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Позивач прийняв спадщину після померлого [PERSON], але нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, оскільки право власності на вказаний житловий будинок за даними БТІ ні за ким не зареєстровано та позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю. При цьому, відповідно до даних по господарських книг в с. Христофорівка будинок по вул. Приінгульська, 154 з 1977 року по 2000 рік числився за [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] помер 12.04.1999 року, тобто спадщина відкрилася та строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України, в звязку з чим при вирішенні вказаного позову слід керуватися нормами ЦК УРСР, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 524, 525, 549 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] (дружина померлого) є спадкоємцем першої черги за законом, і відповідно до копії спадкової справи №216/2001 належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого 12.04.1999 року та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна земельну частку (пай). При цьому з вказаної спадкової справи слідує, що окрім позивача спадщину після [PERSON] прийняли також діти померлого: [PERSON] та [PERSON] Крім того, за даними відповідних погосподарських книг за померлим [PERSON] на момент його смерті був зареєстрований житловий будинок по вул. Приінгульська, 154 с. Христофорівка Баштанського району Миколаївської області. В даному випадку погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в УРСР. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Комплекс зазначених обставин є підставою для визнання за позивачем, який відповідно до діючого на той час законодавства прийняв спадщину, як спадкоємцем за законом після [PERSON], права власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, оскільки судом зі спадковою справи встановлено, що окрім позивача спадщину після [PERSON] прийняли також діти померлого: [PERSON] та [PERSON], то за позивачем можливо визнати право власності в порядку спадкування лише на 1/3 частину даного житлового будинку. Не змінює висновків суду щодо цього і надіслані відповідачами [PERSON] та [PERSON] письмові заяви, що вони на прийняли спадщину після смерті їх батька та не претендують на неї, оскільки зі спадкової справи слідує, що відповідачі спадщину прийняли та було видане свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), а отже відповідачі прийняли і всю іншу спадщину після померлого [PERSON], з чого б вона не складалась, а відмовитись від прийняття всієї (а не певної частини) спадщини вони могли лише протягом шести місяців після відкриття спадщини, і теперішня їх відмова правового значення не має та не дає суду законних підстав перерозподіляти частки спадкоємців в спадковому майні. За такого позов підлягає частковому задоволенню визнанню за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частину житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Приінгульска, 154 с. Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, а вимоги позивача про визнання за нею права власності на цілу частину даного будинку не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст. 524, 525, 548, 549 ЦК УРСР,

Outcome: partial