Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 11.10.2018 виконавчим комітетом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №02. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 11 жовтня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи свій намір розірвати шлюб, позивач зазначила, що одруження з відповідачем було невдалим, спільне проживання та сімейні стосунки припинені з січня 2020 року, шлюб існує тільки формально, несумісність у психологічному плані призвела до втрати один до одного почуття любові та поваги. Донька проживає разом з позивачем. Позивач наголошує, що час на примирення їм не потрібен, оскільки вже тривалий час подружжя спільно не проживає, господарство не веде, перебування сторін у зареєстрованому шлюбі суперечить інтересам позивача. Спору щодо спільного майна у сторін не має. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.02.2021 відкрито позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 23.02.2021. Позивач до судового засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що з 11 жовтня 2018 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11.10.2018 виконавчим комітетом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганській області, актовий запис №02. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 16.01.2019 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 6. Згідно довідки № 3717, виданої 20.11.2020 виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради, [PERSON] , 1999 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: донька- [PERSON] , 2019 р.н., дядько [PERSON] , 1977 р.н., бабуся [PERSON] , 1954 р.н. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.02.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 908, 00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу до ухвалення судового рішення. Позивач судовий збір до ухвалення судом рішення не сплатила. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення, то відповідно з позивача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків суми судового збору у розмірі 454,00 грн. (який вона повинна була сплатити до винесення рішення суду), та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків суми судового збору у розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved