Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]яна Івановича про зміну розміру аліментів, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.03.2011 року між нею та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції. 29.09.2011 року у них народилась донька - [PERSON] [PERSON]янівна, [INFO], яка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 06.02.2015року, [PERSON]яна Івановича зобовязано сплачувати аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] [PERSON]янівни, [INFO], у твердій фіксованій сумі 600 грн., щомісячно на кожну дитину починаючи з 15.01.2015 року і до досягнення нею повноліття. Однак розмір аліментів, які сплачує [PERSON], на її користь на утримання дитини, є занадто низьким, оскільки дитина потребує щораз більшого матеріального утримання та забезпечення, а також фізичного, розумового, духовного та морального розвитку. У звязку з вищенаведеним, просить змінити розмір аліментів, які сплачує [PERSON]ян Іванович з 600 грн., щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Покликається на вимоги ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 08 липня 2017 року, ст.ст. 181,182,183,192 СК України. Вважає, що у звязку з тим, що дитина потребує щораз більшого матеріального утримання для забезпечення її належного рівня життя, фізичного, розумового, духовного та морального розвитку необхідним є збільшення розміру аліментів. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.14). В судовому засіданні представник відповідача позов заперечила та просила в такому відмовити, оскільки відповідач добровільно сплачує аліменти і в нього немає заборгованості по їх сплаті. Станом на сьогоднішній день, він ніде не працює, що підтверджується копією трудової книжки АВ №221670, в якій проставлена відповідна відмітка про звільнення, а, отже його матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі ј частки від доходу. Звертає увагу, що враховуючи те, що відповідач ніде не працює і станом на сьогоднішній день здійснює догляд за своєю пристарілою бабцею, що підтверджується довідкою №160 від 03.05.2018 року виданою Виконавчим комітетом Бачівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Зазначає, що відповідач погоджується сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, а саме 1000 гривень щомісячно. Покликається на вимоги ст.182 СК України та ч.1 ст. 192 СК України. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. З копії свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №147847 від 01.03.2011 року, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 01.03.2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №4. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області (а.с.7). З копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №303624 від 04.10.2011 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON] [PERSON]янівни, [INFO] (а.с. 8). Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 06.02.2015 року, з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] [PERSON]янівни, [INFO], у твердій фіксованій сумі 600 грн., щомісячно на кожну дитину починаючи з 15.01.2015 року і до досягнення нею повноліття(а.с.9). З довідки виданої Перемишлянським МКП «Комунальник» №339 від 12.03.2018 р., вбачається, що [PERSON] [PERSON]янівна, [INFO], проживає разом із позивачем (а.с.10). З копії трудової книжки серії АВ №221670 вбачається, що [PERSON]ян Іванович, звільнений за угодою сторін 08.02.2013 року (а.с.19). Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Бачівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №160 від 03.05.2018 року, [PERSON]ян Іванович зареєстрований в [INFO] та веде догляд за перестарілою бабусею жителькою с. Бачів Перемишлянського району Львівської області (а.с.20). З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись практично вдвічі дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну протягом такого тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини за її розміром не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами ст. 192 ч. 1 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (норми матеріального права в редакції, чинній на час предявлення позову). При визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). Відтак, слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою повязується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію (з урахуванням відповідної редакції закону), згідно із якою СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України); ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням; з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки); отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. У звязку з наведеним, слід змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, що визначені рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 06.02.2015 року з [PERSON]яна Івановича на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [PERSON]янівни, [INFO].

Outcome: approved