Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], яка померла 03.05.2009року року, а саме: три місяці з часу вступу судового рішення в законну силу, та додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер 09.12.2009року, а саме: три місяці з часу вступу судового рішення в законну силу. Свої вимоги мотивує тим, що 03.05.2009 р. померла її мати [PERSON], а 09.12.2009 р. - її батько [PERSON] На час смерті матері належала 1/3 частина квартири № 12 за адресою вул. Винниченка, 4, м. Калуш. Інші 2/3 вказаної квартири належали моєму батьку [PERSON] та брату - [PERSON], по 1/3 кожному. Спадкоємцями матері по закону стали позивач, її брат - [PERSON], та батько [PERSON] 09.12.2009 р. батько теж помер так і не оформивши на себе право на частину спадкового майна матері( 1/9 квартири № 12 за адресою вул. Винниченка, 4, м. Калуш). Крім того, на час смерті батьку належала ще й земельна ділянка площею 0,0610 га розташована на території Калуської міської ради с/т Ветеран бр. №1, в урочищі Височанка-Залісся (біля електропідстанції), для ведення садівництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV- ІФ №001867 від 22.08.1995 р. Після смерті батька його спадкоємцями за законом стали позивач та її брат - [PERSON], який помер 25.02.2015 р. Спадкоємцем брата є його дочка - відповідач по справі [PERSON] Позивач звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків в звязку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини, та в звязку з тим, що батько [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини - [PERSON], однак помер не оформивши своїх спадкових прав. Зазначає, що строк подачі заяви про прийняття спадщини нею було пропущено з поважної причини. Вона є громадянкою іншої держави [PERSON] Білорусь, де постійно проживає. До 31.12.2013 р. вона працювала на державній роботі, а тому не мала змоги приїхати в Україну на достатній час для оформлення своїх спадкових прав. В грудні 2013 р. вона захворіла і періодично знаходилась на стаціонарному лікуванні (з 18.12.2013 р. по 5.01.2014 р., з 16.04.2014 р. по 3.05.2014 р., з 01.09.2014 р. по 16.09.2014 р., з 10.12.2014 р. по 17.12.2014 р.), а в решту періоду лікувалась амбулаторно, проходила реабілітацію, спостерігалась у невролога. Крім того, для подачі заяви до нотаріуса та оформлення своїх спадкових прав їй як громадянці іншої держави необхідно було отримати в Україні ідентифікаційний номер, який їй було присвоєно лише 03.03.2015року. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав наведених в самому позові і просять позов задоволити. Позивач додатково суду пояснила, що її мама [PERSON] довго хворіла і вона забрала її до себе в Білорусію, де вона і померла. Для прийняття спадщини їй був потрібен український ідентифікаційний код. Проте, вона не могла вчасно його отримати, оскільки, для цього потрібно було знаходитись в Україні аж два тижні. Особливості її роботи не дозволяли їй приїхати в Україну на такий тривалий період часу, адже відпустки у них надають строго по графіку. Коли помер її батько, то в той період чергової відпустки в неї не було. Крім того, на той час ще був живим її брат [PERSON], який запевняв її, що вона має право на частку у квартирі батьків. Брата також хована вона особисто. Позивач визнала, що після смерті батьків приїжджала в Україну приблизно десять разів. Ідентифікаційний код їй присвоєно лише 07.03.2015 р. Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення позову. Вважають, що ті причини, на які посилається позивач, не можна вважати поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. З поданих позивачем документів вбачається, що вона лікувалась в 2013-2014 роках, після 2010 р. їй надавались відпуски. Після смерті батьків будь-яких заяв в нотаріальну контору позивач не подавала і нема відомостей, що їй відмовили у прийнятті зави у звязку з відсутністю ідентифікаційного коду. Позивач знала про відкриття спадщини і мала можливості її прийняти. Вона не робила спроб вчасно отримати ідентифікаційний код. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.05.2009 р. померла [PERSON] (а.с. 5). 09.12.2009 р. помер [PERSON] (а.с. 6), які були батьками позивача [PERSON] (а.с. 9) Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та діти: син [PERSON] та дочка позивач [PERSON] Оскільки, чоловік та син постійно проживали разом зі спадкодавцем, то вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його діти: дочка [PERSON] та син [PERSON] Останній прийняв спадщину, оскільки, проживав разом зі спадкодавцем (а.с. 53). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивачу [PERSON], яка є громадянкою [PERSON] Білорусь (а.с. 13), для прийняття спадщини після смерті свої батьків, які проживали в Україні, необхідно було подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу смерті кожного із батьків. Позивач пропустила цей строк. Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] і [PERSON] був їхній син [PERSON], який проживав разом з батьками на час їхньої смерті. [PERSON] помер 25.02.2015 р. (а.с. 7) Його спадкоємцем є дочка - відповідач по справі [PERSON], [INFO], яка на час смерті батька була неповнолітньою (а.с. 25), а тому відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Державним нотаріусом Калуської міської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого у звязку з тим, що [PERSON] у встановлений законом строк не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла 03.05.2009 р., але фактично не оформив своїх спадкових прав (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» наголошується, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ті обставини, на які посилається позивач (проживання в іншій державі, зайнятість на державній роботі, перебування на стаціонарному лікуванні, відсутність ідентифікаційного коду) не можуть розцінюватись як об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для спадкоємця, що перешкоджали їй вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батьків. Як вбачається з копії трудової книжки позивача (а.с. 10), вона з 01.01.2005 р. по 31.12.2013 р. працювала в транспортній інспекції Міністерства транспорту і комунікацій [PERSON] Білорусь. Чергова щорічна відпустка в період з грудня 2009 р. по жовтень 2010 р. їй не надавалась (а.с. 51) Проте, позивачем не доведено належними доказами, що вона вживала будь-яких заходів для отримання на роботі відпустки достатньої тривалості для оформлення ідентифікаційного коду і подання зави нотаріусу про прийняття спадщини, а роботодавцем їй було в цьому відмовлено. Позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні з 18.12.2013 р. по 5.01.2014 р., з 16.04.2014 р. по 03.05.2014 р., з 01.09.2014 р. по 16.09.2014 р., з 10.12.2014 р. по 17.12.2014 р. (а.с. 12) Проте, ці періоди лікування позивача знаходяться поза межами шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті її батьків (03.05.2009 р. та 09.12.2009 р.) Позивачу було достеменно відомо про час смерті її батьків і в неї не було поважних причин, які б перешкоджали їй подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу її відкриття. В зв'язку з наведеним суд не знаходить підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері та батька. На підставі викладеного, ст.ст. 1268-1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: dismissed