Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач по справі її колишній чоловік. 23.11.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і після цього за згодою батьків він поселився та був зареєстрований у спірному житловому приміщенні. Після розірвання шлюбу 17.08.2010 року відповідач залишив сім»ю, з цього часу не проживає в [ADDRESS], не сплачує квартирну плату та комунальні послуги. Протягом всього часу не проживання відповідача у спірній квартирі вона змушена за свій рахунок сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири, що нараховуються на відповідача. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила суд про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся судом про день та час розгляду справи належним чином за останнім відомим місцем проживання та реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на житло від 22.12.1995 року (а.с.20) вказана квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу, її батькам (а.с. 20). Відповідач по справі зареєстрований в спірній квартирі з 02.09.2008 року, відповідно до довідки ЖЕК форми 3 (а.с. 18). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що позивач та відповідач по справі зареєстрували шлюб 23.11.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 17). В судовому засіданні судом також було встановлено, що відповідач з серпня 2010 року в спірному житловому приміщенні не проживає та не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає, що підтверджується актами ЖЕК 304 (а.с. 6-7,39) , що містяться в матеріалах справи. Відповідно до інформації ЖЕК 304 [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2013 року (а.с. 36), з заявами про неможливість проживання або створення йому перешкод в проживанні не звертався (а.с. 40). З заявами про неможливість проживання або створення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON] до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві не звертався (а.с.37). Відповідно до інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району м. Києва [PERSON] за період з квітня 2014 року по теперішній час за медичною допомогою не звертався. (а.с.38). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач досить тривалий час в квартирі не проживає, біля п»яти років. Вони являються подругами позивачки, у них є діти і вони часто бачаться на вулиці, в під»їзді і ходять одна до одної в гості, проте відповідача по справі не бачили жодного разу. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що знає про те, що відповідач після розлучення ніяким чином не допомагає позивачці по утриманню дитини, а також по утриманню житла. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved