Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому, неодноразово уточнюючи свої вимоги, в остаточному варіанті просить суд, провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя виділивши [PERSON], [INFO], 1/2 частину будинковолодіння у с. Горбачі Пустомитівського району Львівської області, вул. Без назви, №116. В обґрунтування позову покликається на те, що 05 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 26 жовтня 2016 року рішенням Сокальського районного суду Львівської області, за наслідками розгляду цивільного позову [PERSON], шлюб між останнім та [PERSON] було розірвано. За час спільного проживання в шлюбі однією сімєю [PERSON] та [PERSON] придбали та володіли будинковолодінням у с. Горбачі Пустомитівського району Львівської області, вул. без назви, №116 у складі: житловий будинок загальною площею 56, 1 кв.м, житловою площею 37, 2 кв.м з сараєм та колодязем; земельна ділянка площею 0,081 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказане майно набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п. З даного Договору продаж вчинено за 256 259, 00 гривень, хоча фактично майно було придбане подружжям за 18 000 доларів США. Це були кошти подаровані [PERSON] та [PERSON] на весілля, частково зароблені [PERSON], а також запозичені та надані матірю [PERSON] За домовленістю між подружжям стороною в договорі купівлі-продажу квартири був лише [PERSON], який на даний час рахується одноосібним власником даного будинковолодіння. При здійсненні правочину позивач [PERSON] не наполягала на оформленні права власності на 1/2 частину будинковолодіння, оскільки вважала, що придбане за час шлюбу майно і так є спільною власністю подружжя, і їй належить половина вказаного майна. Таким чином, поділу підлягає набуте за час шлюбу майно - будинковолодіння у с. Горбачі Пустомитівського району Львівської області, вул. без назви, №116 у складі: житловий будинок загальною площею 56, 1 кв.м, житловою площею 37, 2 кв.м з сараєм та колодязем; земельна ділянка площею 0,081 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 06.02.2017 року провадження у справі відкрито. 06.02.2017 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. 26.04.2017 року представником відповідача [PERSON] подано заперечення на позов, в якому позов заперечили, покликаючись на те, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] не працювала, не отримувала жодного заробітку або доходу, а тому майно набуте [PERSON] за особисті кошти. Дана справа перебувала на розгляді у судді Пустомитівського районного суду Львівської області Добош Н.Б., повноваження якої на даний час припинені, у звязку з чим, згідно повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.10.2017 року суддя Мельничук І. І. в порядку ст. 11-1 ЦПК України визначена для розгляду даної справи, розгляд справи призначено на 22.11.2017 року. 17.04.2018 року судом ухвалено прийняти уточнені позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених в заяві про уточнення позовних вимог від 16.03.2018. Просив суд позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала, вказала, що майно, яке є предметом спору є спільним майном подружжя та підлягає поділу у відповідності до чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб виданого повторно 20.08.2016 року Серія I-СГ №285613, вбачається, що 05.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26.10.2016 року, яке не оскаржувалося та надрало законної сили шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 25.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1155. Вказаний договір був укладений за згодою дружини [PERSON] [PERSON], що вбачається із наявної в матеріалах справи копії договору. Так, судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] набув у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок загальною площею 56, 1 кв.м, житловою площею 37, 2 кв.м з сараєм та колодязем та земельну ділянка площею 0,081 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 25 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], що стверджується інформаційною довідкою 73695928 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] від 23.11.2016 року. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.\~\~ Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із тощо, що способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і що сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, позивачем у прийнятих суду остаточних уточненнях позовних вимог та підстав, якими ті обґрунтовані, а також в ході розгляду справи відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не було ініційовано проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою здійснення виділу в натурі часток у майні кожного з подружжя. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом виділу по ? частці кожному із подружжя вказаним вище нормам закону не відповідає, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не ініційоване забезпечення засобів доказування, які б містили дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин (фактів), що обґрунтовують їх вимоги, а саме: позивачем не ініційована проведення судової експертизи, враховуючи що визнання позову відповідачем не може розцінюватися судом як беззаперечна підстава для задоволення позову, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до вимог ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку повної відмови у задоволенні позову у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішення суду.

Outcome: dismissed