Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом (а.с.1-4), який згодом уточнила (а.с.127-128), та просить постановити рішення, яким визнати за нею, позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Вона, позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері. Оскільки на день відкриття спадщини позивач постійно проживала разом зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні, то спадщину вона прийняла, але не оформила належним чином. При зверненні до нотаріуса їй, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази. На електронну пошту суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог (а.с.25, 140). Відповідач Городненська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.134). Позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглянути справу без участі їх представника, про що надала відповідну заяву до суду (а.с.34). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входила: голова двору - [PERSON] . Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] належав як колгоспний двір на праві власності вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та дворовим спорудами при ньому, що підтверджується довідкою №64 від 06.01.2021 року, виданою Городненською сільською радою Болградського району Одеської області, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1949 року та по день смерті [INFO] (а.с.10). За період з 1991 року по теперішній час рішення Городненською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння - не приймалося. Згідно довідки Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» №312 від 21.12.2020 року, за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] - не зареєстровано, відомості щодо зміни адреси відсутні (а.с.11). [INFO] - померла [PERSON] , запис акту про смерть № 817 від 22.10.2014 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області № 63 від 06.01.2021 року. Спадкоємцем за законом першої черги є її донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.1975 року (а.с.7). та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.37). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні із спадкоємців була зареєстрована: донька спадкодавця, позивачка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області № 63 від 06.01.2021 року (а.с.9). З матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. (а.с.39-124), щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернулася донька померлої [PERSON] (а.с.40), та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 1.7820 га (а.с.115). Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.24). Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Згідно положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до приписів ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Таким чином, позивач як спадкоємець за законом першої черги в силу вимог ст.ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за законом, позивач набула право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] . При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved