Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Вона, будучи спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняла. Оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS]. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалами Миронівського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року та від 21 серпня 2018 року за клопотанням представника позивача вирішено питання про витребування спадкової справи померлої [PERSON] та спадкової справи померлого [PERSON] Відповідач відзив на позов не подав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що за заповітом будинок під номером [ADDRESS] спадкодавиця заповіла їй та її чоловікові [PERSON] в рівних частках. Чоловік помер [INFO] року. Вважає, що являється також спадкоємицею належної чоловікові частки будинку під номером [ADDRESS], оскільки спадщину після його смерті прийняла. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на ті обставини, що позивач в порядку спадкування після померлих [PERSON] та [PERSON] набула права на житловий будинок під номером [ADDRESS] та має перешкоди у оформленні таких прав. Представник відповідача Миронівської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланому до суду клопотанні міський голова [PERSON] просив розглядати справу у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільного кодексу Української РСР в редакції на час відкриття спадщини (далі ЦК УРСР) . Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівської райдержадміністрації 06 серпня 1998 року. Спадкоємцями померлої [PERSON] за заповітом являються позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] в рівних частках. У встановлений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк позивач [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли. Вказане підтверджується заповітом, посвідченим державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Шепітко В.В. 05 травня 1998 року, заявою [PERSON] від 11 серпня 1998 року та заявою [PERSON] від 11 серпня 1998 року, що містяться в матеріалах спадкової справи № 335/1998, заведеної в Миронівській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] був, у тому числі, житловий будинок під номером [ADDRESS]. Спадкоємці 22 січня 2001 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну померлій земельну ділянку, спадкові права на житловий будинок не оформляли. [INFO] року [PERSON] помер. За життя він склав заповіт, яким заповів свою частину житлового будинку [ADDRESS] одній зі своїх доньок [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON] (позивачка) та інша донька померлого - [PERSON]. [PERSON] спадщину у встановлений законодавством строк не прийняла, згідно з адресною довідкою від 10 листопада 2004 року проживаючою в м. Миронівка Київської області не значиться. Такі обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 619/2003, заведеної в Миронівській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON]. Статтею 554 ЦК УРСР, яка була чинною на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], встановлено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом або за законом, або позбавлення права на спадкування, його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частинах. Таким чином, право на спадкування 1/2 частки житлового будинку під номером [ADDRESS] перейшло в рівних частках до позивача, як дружини, та його доньки [PERSON]. Отже після смерті [PERSON] позивач [PERSON] набула право на спадкування 1/4 частини будинку під номером [ADDRESS], право на спадкування іншої 1/4 частини житлового будинку набула [PERSON]. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] набула право на 1/2 частину житлового будинку № [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та на 1/4 частину вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Загалом позивач набула в порядку спадкування право на 3/4 частини житлового будинку під номером [ADDRESS]. Оформити право власності на спадкове майно у виді 3/4 частин будинку під номером [ADDRESS] позивач не в змозі через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний будинок. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 01 листопада 2017 року № 1403/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під номером [ADDRESS] є відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Той факт, що право власності на спадковий будинок не зареєстровано за померлою [PERSON], підтверджується довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 3040 від 30 жовтня 2017 року. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. 29.06.1998 набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 № 121. Саме з цієї дати введено обов'язок власників провести державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості. Права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, вважаються такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. На час побудови будинку в 1960 році набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Померла [PERSON] була членом колгоспу імені Бузницького. Членство в колгоспі підтверджується фактом наділення їй земельної частки (паю), що перебувала у колективній власності АП ім. Бузницького, якою вона володіла на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого Миронівською районною державною адміністрацією 08.02.2000, копія якого наявна в матеріалах спадкової справи. Будинок був побудований на земельній ділянці, яка була в користуванні померлої [PERSON] Вказане підтверджується даними Земельно - кадастрової книги № 1 колгоспу ім. Бузницького міста Миронівка, витяг з якої надано Миронівською міською радою. Також перебування будинку у власності померлої підтверджується даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку під номером [ADDRESS], де зазначено, що домовласником будинку являлася [PERSON]. Факт користування померлою будинком протягом життя, а також зведення його на наділеній колгоспом імені Бузницького земельній ділянці підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON]. Таким чином будинок набутий спадкодавцем [PERSON] шляхом будівництва, державна реєстрація прав власності на нього не була здійснена. Житловий будинок під номером [ADDRESS] має технічний паспорт, виготовлений 30 жовтня 2017 року КП КОР «Південне БТІ», в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних. Згідно відомостей технічного паспорту будинок має загальну площу 42,90 кв.м., з них: житлову площу 26,40 кв.м., допоміжну (підсобну) площу 16,50 кв.м. Приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: колодязь питний 1/2 частина. Досліджені докази підтверджують факт належності будинку під номером [ADDRESS] [PERSON] до дня її смерті. Даним будинком померла володіла та користувалася на праві власності. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером [ADDRESS] не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно перевірено судом при розгляді справи та підтверджено Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 142501334 від 24 жовтня 2018 року. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково доведеними. Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом на 1/2 частину спадкового майна та спадкоємцем померлого [PERSON] за законом на 1/4 частину належного йому спадкового майна, та має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю документа, що підтверджує право власності на житловий будинок під номером [ADDRESS], порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст. 524, 554, 560 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 328 ЦК України,

Outcome: partial