Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні. Позивач зазначає, що їх дочка отримала травму в зв`язку з чим виникли додаткові витрати. На даний час, позивач не працює та не має будь-яких офіційних доходів, тому не може в повній мірі забезпечити потреби дочки. Позивач зазначає, що згідно консультативного висновку травматолога від 04.10.2017 року, у дочки виявлено розгинальну контрактуру лівого колінного суглобу, а також остреохондральне ушкодження латерального виростка стегнової кістки. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.05.2019 року з відповідача на користь позивача були стягнуті додаткові витрати станом на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,93 грн. Однак, позивач продовжує нести витрати. Згідно консультативного висновку травматолога від 30.10.2019 року позивачем був придбаний бандаж та іноземні ліки, оплачено лабораторні дослідження, оздоровлення на морі, всього витрачено на лікування 9627,78 грн. Оскільки на даний час дочка сторін продовжує лікування, на що потрібні значні кошти, а визначений судом розмір аліментів на період навчання повнолітньої доньки є недостатнім для належного матеріального утримання доньки, в добровільному порядку відповідач додаткову матеріальну допомогу не надає, а тому позивач, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 4813, 89 грн. частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме хворобою доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 4813 грн.89 коп., що були понесені позивачем в період до 12.12.2019р., та судові витрати, які складаються з коштів за надану позивачу правову допомогу на загальну суму 500,00 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач не визнав позов, надав відзив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини від 02.01.2002р., актовий запис №1 /а.с.1/. Встановлено, що повнолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю, позивачем у справі. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 17.08.2016 року і до повноліття дитини. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 31.10.2017 року у справі №357/10747/17 2/357/3613/17 з відповідача були стягнуті кошти на користь позивача,як додаткові витрати на дочку [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з її хворобою та лікуванням, які понесені позивачем саме в 2017 році, в розмірі 4438,58 грн. щомісячно. Також, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.05.2019 року у справі №357/10747/17 2357/3613/17 з відповідача на користь позивача були стягнуті додаткові витрати на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,93 грн.(а.с.6-8). Позивач суду пояснила, що в червні 2017 року її донька отримала травму, на даний час продовжує хворіти, має незадоволений стан здоров`я та потребує нагляду і лікування. Зокрема, 12.06.2017 року їй було проведено ультразвукове дослідження обох колінних суглобів на загальну суму 150 грн. Також,11.01.2019 року дочці проведено ультразвукове дослідження колінного суглоба на загальну суму 150 грн. Згідно консультативного заключення лікаря ортопеда від 19.01.2019 р. доці рекомендовано плавання, в зв`язку з чим позивачем було витрачено 260 грн. на відвідування донькою басейну. Згідно заключення лікаря генетика від 22.07.2019 р. доньці призначені лабораторні дослідження та препарати в зв`язку з чим позивач витратила 905 грн. та 73 грн. 26.07.2019р. позивач витратила 300 грн. на придбання квитка на автобус до моря. Окрім цього придбала препарати на суми 99,75 грн., 81,94 грн.. 15 грн., 57,37 грн. Згідно призначень лікаря генетика від 27.08.2019 року дочці рекомендовано препарати в зв`язку з чим позивачем витрачено 5,80 грн. та 82,30 грн. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 29.08.2019 р. позивачем придбані ліки на суму 110, 75 грн. та 54,91 грн. Згідно рецепту №9018 від 18.10.2019 р. придбані лікарські засоби на суму 258,40 грн. Відповідно до консультативного заключення від 30.10.2019 р. позивач придбала бандаж на суму 1474 грн. та устілки на суму 1350 грн. Згідно рецепту від 11.11.2019 р. придбала лікарські засоби на суму 233,40 грн. 20.11.2019р.дочці проведено додаткове дослідження на загальну суму 445 грн. Згідно консультативного висновку від 25.11.2019р. були придбані ліки на суму 518,46 грн. та 314 грн. Відповідно до консультативного висновку від 03.12.2019 р. був придбаний велотринажер на суму 1540 грн. Позивач зазначила, що для отримання консультацій була вимушена їздити до м.Києва та витрачатись на маршрутні транспортні засоби, що вцілому становить 638 грн. Всього витрачено на лікування дочки 9627,78 гривень. Позивач зазначила, що оскільки за останнім рішенням суду не були охоплені всі витрати та стягнуто не повну суму витрат на лікування дитини та дочка продовжує лікування, на що потрібні значні кошти, позивач не працює та не має будь-яких доходів, тому не може в повній мірі забезпечити потреби дочки, а визначений судом розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання та належного лікування доньки. А тому, позивач просить стягнути 1 / 2 частину додаткових витрат понесених на утримання дитини в сумі 4813,89 грн. В підтвердження позовних вимог позивачем надано товарні чеки, рецепти та довідки (а.с.9-25). В судовому засіданні були оглянуті оригінали чеків. Суд співставив докази понесених витрат на лікування дитини сторін та переконався, що дані витрати не були враховані судом при розгляді справи №357/1056/19 про стягнення додаткових витрат. Відповідач в судовому засіданні вказав, що позов не визнає, заперечив витрати дочки на лікування, зазначивши, що всі витрати, які виникли станом на 2017 р. та понесені до 2019 р. ним вже сплачені за рішенням суду від 2017 р. та 2019 р. В даному позові [PERSON] просить стягнути з нього додаткові витрати в розмірі 4813,89 грн. З даною вимогою він не погоджується, вважає, докази, надані позивачем неналежними та недопустимими. Крім того надані чеки та квитанції на загальну суму - 9627,78 грн., не підтверджують, що саме дочці були призначені дані лікарські засоби. Зокрема, фіскальний чек від 11.11.2019 р. на суму 233,40 грн. та на суму 233,40 грн. не може свідчити про додаткові витати, оскільки за даним чеком придбано іноземні лікарські засоби, однак які саме ліки та для кого не зазначено. Щодо витрат на суму 1540,00 грн. зазначив, що ці витрати сплачені ТОВ «Пост фінанси», а з експрес накладної Нової пошти вбачається, що було доставлено спортивні товари, але які і для кого неможливо встановити. В частині, що стосується витрат на проїзд, позивачем не надано доказів відвідування лікувальних закладів в м.Києві, корінці квитків не заповнені. Відповідач просив врахувати, що на його утриманні перебуває мати - [PERSON] , [INFO] , яка має певні захворювання, після проведеного оперативного втручання, також, заперечив витрати понесені позивачем на правову допомогу в розмірі 500 грн., оскільки документально не підтверджені та не доведені, не містять розрахунку таких витрат. Просив в позові відмовити, оскільки його заробіток складає 6800 грн., з яких 2300 грн. він сплачує аліментів на період навчання повнолітньої дочки [PERSON] . При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд вважає, що в даному випадку, підпадають під ознаки додаткових витрат на утримання дитини кошти на лікування колінних суглобів, ультрозвукове дослідження, /придбання бандажу, устілки, велотренажеру/ на загальну суму 9627,78 грн., станом на грудень 2019 року, в період до досягнення дитиною повноілття. Однак, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 500,00 грн., оскільки в Договорі про надання юридичних послуг від 24.09.2019 р. не встановлено розмір винагороди адвоката та порядок здійснення оплати, (а.с.26). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ні позивач, ні дитина сторін [PERSON] не зверталися за безоплатною правничою допомогою. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Так, згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В Договорі про надання юридичних послуг від 24.09.2019 р. не встановлено розмір винагороди адвоката та порядок здійснення оплати (а.с.26). Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та її відшкодування позивачем надано: договір про надання юридичних послуг, квитанцію від 04.12.2019 р., яка не оформлена у встановленому законом порядку, не містить вказівки, що кошти сплачені саме за Договором від 24.009.2019р., не зазначено детальний опис послуг із зазначеннм витраченого часу, відсутній акт виконаних робіт. Також, відсутні підтвердження повноважень особи, яка надавала юридичні послуги. Крім того, в Договорі про надання юридичних послуг від 24.09.2019р.зазначено, що гонорар у розмір 500 грн. є авансом у готівковій формі, але позивач поповнила картковий рахунок виконавця на 500 грн. через 2 місяці після укладення Договору про надання юридичних послуг. Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500, 00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial