Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 08 червня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано того ж дня Корнинською селищною радою Попільнянського району Житомирської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 7. Позивач зазначає, що у них з відповідачем народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя не склалося, вони з відповідачем спільно не проживають з 2009 року, спільне господарство ними не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Позивач зазначає, що вона постійно проживає у [INFO], має іншу сім'ю, проживає однією сім'єю з іншим чоловіком, від якого народила дитину [PERSON], [INFO], а відповідач проживає у [INFO]. Позивач вказує, що їхні з відповідачем діти проживають разом з нею, а відповідач сплачує аліменти на їх утримання. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе і суперечить їхнім інтересам. Враховуючи вищезазначене позивач просить шлюб розірвати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 076632, [PERSON] 08 червня 2002 року уклав шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «Бондарчук». Відповідно до свідоцтв про народження серії І-БК № 079883 та серії І-БК № 079884 [PERSON] та [PERSON] народилися 10 вересня 2002 року, їхніми батьками записані : [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved