Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 30 вересня 2006 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від цього шлюбу сторони дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, з 2010 року сторони не проживають як подружжя. Спільне з відповідачем життя не склалось через відсутність порозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки. За таких обставин вважає, що сім`я сторін розпалася та збереження шлюбу і примирення є неможливим. У зв`язку з вищевикладеним просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Спору про поділ майна між сторонами немає. \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, розгляд справи просила проводити у її відсутність, про що надала відповідну заяву; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не направляв. \~\~\~ Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі із 30 вересня 2006 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). \~\~\~\~ Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружжя разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують з 2010 року, спільне господарство не ведеться. Сторони миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин. З огляду на те, що у сторін спільне подружнє життя не склалось, більше 10 років вони разом не проживають, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що оскільки збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. \~\~\~\~ \~

Outcome: approved