Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 грн., а також додаткові витрати на дитину у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 19.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 12.11.2010 шлюб з відповідачем було розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. У дитини діагностовано важку хворобу, яка призвела до її інвалідності, у зв`язку з чим син потребує постійного додаткового догляду, лікування, тому вона не може самостійно забезпечити першочергові потреби дитини, син потребує матеріальної допомоги. З моменту розлучення відповідач мешкає окремо, у добровільному порядку аліменти не сплачує, працездатний, іншої матеріальної допомоги не надає, не бере участі у додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням та оздоровленням сина, що ставить її у скрутне матеріальне становище. З урахуванням наведеного, позивач змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою від 19.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав. Зазначив, що у [PERSON] , [INFO] , діагностовано важке захворювання, у зв`язку з чим дитина постійно потребує лікування та проходження оздоровчих процедур. Зазначив, що на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, до позову долучені усі необхідні документи. Відповідач участі у вихованні їх спільного сина з позивачем не приймає, матеріальну допомогу не надає. Вказав на те, що заявлені позивачем суми аліментів на додаткових витрат на дитину вказані з урахуванням рівня мінімальної заробітної плати станом на 2021 рік, а також особи відповідача, який є працездатним, тому має змогу працювати та отримувати відповідний заробіток, необхідний як для сплати аліментів так і додаткових витрат на утримання його сина. Пояснив, що на сьогоднішній день позивач постійного місця роботи не має. Позивач у судовому засіданні підтримала думку свого представника, просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додатково зазначила, що дитина приймає деякі ліки з призначених постійно протягом року, вартість таких ліків - 900,00 грн. Вказала на те, що на сьогоднішній день вона не працює, отримує соціальну допомогу на дитину у сумі близько 1400,00 грн. на місяць, матеріальну допомогу надають її батьки. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до вимог ч.7 ст. 130 ЦПК України, проте жодних клопотань, пояснень до суду не надіслав. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.09.2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис №1371, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2009 року. Сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.10.2009 року. 12.11.2010 шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва. З наданих медичних документів, а також посвідчення серії [NUMBER] від 02.08.2018 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю . Відповідно до акту обстеження сім`ї №823 від 18.03.2020 [PERSON] , [INFO] , мешкає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 02.08.2018 [PERSON] на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» у період з 19.04.2018 по 08.10.2027 призначено допомогу на дитину з інвалідністю [PERSON] , 2009 року народження, у розмірі 1452 грн. щомісячно. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня у розмірі 2510 гривень. Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, що складає понад 2 прожиткових мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. При цьому, позивачем не надано доказів того, що відповідач може сплачувати заявлену суму, тобто визначений позивачем розмір аліментів не обґрунтований, доказів щодо майнового стану відповідача не надано, про їх витребування не заявлено. Сам факт відсутності відзиву та заперечень відповідача щодо сплати аліментів в такому розмірі не може бути безумовною підставою для задоволення позову. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial