Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03.08.1995 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Дрогобицьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 413. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач, прожили у спільному шлюбі більше 21-го року, певний час вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Останні роки вони не проживають разом через постійні сварки та скандали. Зазначає, що відповідач зловживає алкоголем, у звязку з чим позивач неодноразово піддавалась побоям, словесним погрозам та образам її як особистості. Вказує, що син [PERSON] є студентом 4-го курсу ЛНУ імені [PERSON] і в основному перебуває у Львові, навідуючись додому здебільшого на вихідних та канікулах. Останні роки весь тягар сімейних проблем та забезпечення сімї в цілому позивач утримує на собі. Натомість відповідач, як чоловік та батько самоусунувся від своїх обовязків, матеріально сімю не забезпечує, допомоги позивачу, як матері в вихованні та утриманні дітей практично не надає. За основним місцем роботи заробіток у відповідача фактично відсутній. У звязку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені півроку тому, незважаючи на те, що позивач та відповідач проживають разом у спільній квартирі. Позивач переконана в тому, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем та збереження їх сімї є неможливим. Сімя фактично розпалась, в звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. За таких обставин просить суд ухвалити рішення, яким розірвати їх шлюб та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000 грн щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення сином повноліття. Разом з тим, просить суд допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць на дитину, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивач та її представник заявлений позов підтримали. Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не зявився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Сторони не заперечували проти розгляду справи за відсутності третьої особи. Після обговорення суд ухвалив розглядати справу за відсутності третьої особи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] 03.08.1995 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Дрогобицьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 413 (свідоцтво про шлюб серія І-СГ № 289532, видане повторно 03.02.2017). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 №11 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого відповідач не заперечив. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився 05.11.2001 (копія свідоцтва про народження серія І-СГ № 228400 від 13.12.2001), батьками якого значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки № 7 від 14.02.2017, виданої ОСББ „Калиновий міст [PERSON] проживає [INFO] разом із [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітньої дітини, а тому суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання сина, а відповідач зобовязаний та й погоджується їй надавати таку допомогу. Згідно довідки, виданої Приватним підприємством „Вест Контур [PERSON] займає посаду головного бухгалтера даного підприємства та їй було нараховано заробітню плату за період з серпня 2016 по січень 2017 у розмірі 1 450 грн. [PERSON], згідно довідки, виданої Приватним підприємством „Вест Контур займає посаду заступника директора даного підприємства та йому було нараховано заробітню плату за період з серпня 2016 по січень 2017 у розмірі 1 450 грн. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], суд враховує стан здоровя позивача та відповідача платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обовязків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини, враховуючи її вік та матеріальні потреби. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн за вимогу про розірвання шлюбу, а також стягнути з відповідача судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів в дохід спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 640 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved