Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, вказавши, що вона з 17.10.2007 року є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Після придбання даного будинку, вона, треті особи - її чоловік [PERSON] , та матір [PERSON] , а також відповідачі - [PERSON] і [PERSON] , зареєструвалися та стали мешкати у ньому. Так, відповідачі проживали у її будинку до 2015 року, а потім створили окремі родини та у будинку з того часу не проживають , їхніх особистих речей у будинку не має, проте добровільно знятися з реєстрації у її будинку не бажають. Відповідачі комунальні послуги за будинок не сплачують, у зв`язку із чим вона має нести такі витрати самостійно, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач у судовому засіданні 01.02.2021 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - [PERSON] 01.02.2021 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України. Вислухавши позивача, третю особу [PERSON] , та свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданнівстановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10 копія договору купівлі - продажу житлового будинку з господарчими будівлями від 17.10.2007 року, а.с. 11 копія свідоцтва про право власності, а.с. 12-13 копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). Відповідно до довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради (а.с. 33-34), відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] та [PERSON] у спірному житлі за вказаною вище адресою, не проживають з 2015 року, створили окремі сім`ї та мешкають в іншому житлі, комунальні платежі не сплачують. В матеріалах справи міститься Акт складений сусідами ( а.с. 9), із змісту якого випливає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року по теперішній час. Допитана 01.02.2021 року в судовому засіданні свідок [PERSON] , підтвердила факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , біля 7-8 років. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] та [PERSON] у вказаному житлі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному житловому будинку більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин непроживання відповідачів в даному житлі в судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме спірним житловим будинком, розташованим за вказаною адресою, у зв`язку з відсутністю у ньому без поважних причин понад одного року. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved