Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом тасвої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 10.08.2018 р. була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідач починаючи з моменту звільнення та по даний час відповідних розрахунків, які необхідно провести з працівником при звільненні не провів, у зв'язку з чим вона фактично залишилася без засобів для існування. Просить суд: стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 20171грн. 33 коп.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Представник відповідача ПАТ «СМНВО» у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у трудових відносинах. 10.08.2018 р. позивача [PERSON]було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до відомостей, які містяться у матеріалах справи на день звільнення працівника [PERSON] сума заборгованості належної до виплати становить 20171 грн. 33 коп. Отже заборгованість у сумі 20171 грн. 33 коп. підлягає стягненню. За змістом статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено позивачу виплати всіх сум, що належать їй від підприємства в день її звільнення, а також позивачу не виплачено її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно відомостей, які містяться у матеріалах справи на день звільнення працівника [PERSON] середньоденна заробітна плата становить 198 грн. 35 коп. Відповідно до Наказу від 21.03.2014 р. № 75 ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на підприємстві встановлений неповний робочий тиждень. Отже за період з 13.08.2018 р. по 26.03.2019 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 18644 грн. 90 коп. (94 робочих днів х 198,35 = 18644,90). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2018 р. по 26.03.2019 р. у сумі 18644 грн. 90 коп. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial