Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом який мотивувала тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON], який помер 03.10.2016. 20 грудня 2004 року померла їх мати - [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована по вул.Мележика.,38 в с.Білоусівка Чорнухинського району і проживала разом із сином [PERSON], який відповідно до ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. До складу спадкового майна входять земельна ділянка, площею\~ 6,56 га належна [PERSON] та земельна ділянка площею 6,56 га, належна [PERSON], які розташовані на території Білоусівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області та передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що вона вчасно прийняла спадщину, проте отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на це майно не може в звязку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів, просила визнати за нею право власності на вищезазначене спадкове майно. Позивач та її представники, в судовому засіданні позов підтримали повністю. Крім того позивач пояснила, що в звязку з хворобою матері вона у вересні 2004 року забрала її до себе в м.Карлівку на осінньо-зимовий період. У грудні 2004 року мати померла в м.Карлівка. Сплачений при подачі позову суму судового збору просила з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, оскільки спадкоємець [PERSON] в силу ст.ст.1270,1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину. Звертає увагу, що відповідно до довідки Білоусівської сільської ради від 22.02.2017 №02-25/30 [PERSON] була зареєстрована [INFO] разом з сином [PERSON], але за даною адресою не проживала. Посилаючись на ст.29 ЦК України, абз.3,4,6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільне місце проживання в Україні», Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, вважає, що факт реєстрації не можна розцінювати як факт постійного проживання, тому вважає недоведеним те, що [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Представник відповідача [PERSON] крім зазначеного пояснив, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживав, а перебував у місцях позбавлення волі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві. Частиною 3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом закону зволікання з виконанням обовязків, передбачених ч.1 ст.1297 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання, не позбавляє спадкоємця права на спадщину Судом встановлено, що 20.12.2004 р. в м.Карлівка Полтавської області померла мати позивача [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована з її сином [PERSON] по вул.Мележика,38 в с.Білоусівка Чорнухинського району. (а.с.7, 17,59). 03 жовтня 2016 року помер рідний брат позивача [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі й на земельні ділянки (пай) розміром 6,56 га, 6,56 га, розташовані на території Білоусівської сільської ради Чорнухинського району. Як вбачається з копій державних актів на право приватної власності на землю серії Р1 №537869 від 30.03.2001 р., Р1 №527870 від 30.03.2001 р., [PERSON] і [PERSON] передано земельні ділянки площею 6,56 га і 6,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Білоусівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області (а.с.13,14). Як вбачається з копій державних актів на право приватної власності на землю та інформації відділу у Чорнухинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про грошову оцінку земельної ділянки, вбачається, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія РІ 527870 від 25.04.2001 року, рішенням Білоусівської сільської ради Чорнухинського району від 30.03.2001 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку (пай) площею 6,56 га, кадастровий номер 5325180400:00:028:0068, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Білоусівської сільської ради Чорнухинського району (а.с.14,19). [PERSON] рішенням Білоусівської сільської ради Чорнухинського району від 30.03.2001 року, передано у власність земельну ділянку (пай) площею 6,56 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Білоусівської сільської ради Чорнухинського району та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія РІ 527869 від 25.04.2001 року (а.с.13,20). 20 грудня 2016 року [PERSON] зверталась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори після померлого брата, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельні ділянки (а.с.16, 21, 56). Відповідно до акту, складеному Карлівською міською радою, [PERSON] проживала у доньки [PERSON], позивача у справі, в період часу з 01.09.2004 по 20.12.2004 [ADDRESS], що узгоджується з її поясненнями (а.с.33). Разом з тим доказів про те, що місце проживання [PERSON], а також [PERSON] по вул.Мележика, 38 в с.Білоусівка не було її постійним місцем проживання, представниками відповідача не надано. При цьому необхідно зазначити, що місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, не є постійним місцем проживання. Таким чином померлий [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем за законом на все майно померлого [PERSON], який безпосередньо проживав разом з матірю [PERSON] і є таким, що прийняв спадщину після її смерті,- однак оформити право власності на вказану земельні ділянки не може з причин відсутності правовстановлюючих документів, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадкове майно, іншим шляхом, ніж через суд, вона не може захистити своє право на спадкове майно, тому суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved