Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, у якому свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до накладної від 15.11.2011 р. № 1268 [PERSON] були отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЛ-ФІШ Україна» у власність рибні консерви та піддони на загальну суму 11 300 гривень. Згідно договору про відступлення права вимоги від 14.03.2012 р., право вимоги за зазначеним вище правочином було передано [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] було повідомлено про таке відступлення права вимоги відповідним листом. 01 липня 2014 р. на адресу відповідача був направлений лист-вимога про погашення наявної заборгованості у розмірі 11 300 грн., про виникнення обов'язку відповідача погасити наявну у нього заборгованість перед ним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона його користь. Однак, заборгованість станом на 24.12.2016 року не погашена і становить 11 300 грн. Вказана обставина та наявні в економіці держави інфляційні процеси стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права . На підставі викладеного вище, положень ч.2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON], 18.10.1971 р. н., на його користь 9188, 59 грн., із яких - збитки, зумовлені інфляцією становлять 8 374,99 грн., а 3 % річних - 813,60 грн. Позивач в останнє судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, визначених в позові. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, позовні вимоги не визнав, заперечував порти їх задоволення. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до накладної від 15.11.2011 р. № 1268 [PERSON] були отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЛ-ФІШ Україна» у власність рибні консерви та піддони на загальну суму 11 300 гривень. Згідно договору про відступлення права вимоги від 14.03.2012 р., право вимоги за зазначеним вище правочином було передано [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] було повідомлено про таке відступлення права вимоги відповідним листом. 01 липня 2014 р. на адресу [PERSON] був направлений лист-вимога про погашення наявної заборгованості у розмірі 11 300 грн., про виникнення обов'язку погасити наявну у нього заборгованість перед [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28.08.2015 р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за поставлений товар в сумі 11 300 грн. Рішення суду не виконано. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи, що відповідач своєчасно рішення суду не виконав, не повернув грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції підлягають задоволенню, при цьому суд вважає, що із [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 813, 60 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8 374, 99 грн., за період із 01.08.2014 року по 24.12.2016 року, які суд вирахував наступним чином 3% від суми боргу 11 300 грн. Ч 876 дні (кількість днів прострочення із 01.08.2014 року по 24.12.2016 року) Ч 3/100/365 = 813,60 грн., інфляційні втрати 11 300 грн. (сума заборгованості) * 0,74 (сума інфляцій за період із 01.08.2014 року по 24.12.2016 року = 19674,99 грн..- 11 300 грн., сума заборгованості = 8 374,99 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, на підставі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved