Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] загальною площею 59,87 кв.м., в тому числі 36,4 кв.м. житлової площі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.09.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. 23.07.2013 року за договором купівлі-продажу сторонами була придбана квартира [ADDRESS] загальною площею 59,87 кв.м., в тому числі 36,4 кв.м. житлової площі, даний договір було оформлено на [PERSON]. Позивачем було подано до суду позов про розірвання шлюбу та зважаючи на те, що квартира була придбана під час перебування в шлюбі, позивач просить визнати за нею право власності на половину спільної квартири. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки таке відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Так, судом встановлено, що 25.09.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу - Кондренко) [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 106388, актовий запис № 1406 (а.с. 8). 23.07.2013 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 43, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок Паперовий, 16, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 7695 (а.с. 5-6). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт, що квартира була придбана ним та позивачем за час перебування у шлюбі, отже, дані обставини не потребують додаткового доказування. Крім цього, відповідно до роз'ясень, викладених у п. 23 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 43, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок Паперовичй, 16, придбана під час перебування сторін в шлюбі, відповідно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України та ч. 2 ст.370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] загальною площею 59,87 кв.м., в тому числі 36,4 кв.м. житлової площі підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved