Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 643 грн. 00 коп. щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що з 25.08.2005 року по 11.12.2007 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідач не надає позивачці ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Допитана позивач в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України, дала показання, що після народження дитини стосунки між сторонами спору вкрай погіршилися, внаслідок чого відповідач зібрав свої речі і з 2007 року поїхав проживати до своєї матері у м. Бровари. З червня 2012 р. вона намагалася зберегти сім'ю та надати можливість її чоловіку виховувати дитину. З цією метою, будучи розлученою з відповідачем, вона переїхала у вказаний період проживати в будинок його матері за адресою: [ADDRESS]. Сам же відповідач проживав у сусідньому будинку за цією ж адресою, але не з ними. За весь період проживання відповідач батьківських почуттів не проявив, матеріальної допомоги не надавав, а тому в листопаді 2012 р. вона переїхала з сином жити до своїх батьків в [ADDRESS]. З того часу і по цей день відповідач вихованням сина не займався, його не відвідував. Матеріальної допомоги сину не надавав, не цікавився його здоров'ям. Не відвідував ні дитячого садка, ні школи. Матеріальним та духовним розвитком неповнолітнього сина [PERSON] займається виключно вона та їй допомагають її батьки. Дитина забезпечена всім необхідним, а оскільки відповідач взагалі не бачить і не хоче бачити дитину його слід позбавити батьківських прав та стягнути аліменти, так як він добровільно ніякої допомоги на утримання дитини не надає з 2007 року. Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги. Відповідач та його представник частково визнали позов та пояснили, що позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкування з дитиною. Всіляко чинить перешкоди щодо виховання дитини. В свою чергу за час проживання сина в будинку його матері, він та його рідні займалися вихованням дитини, матеріально його забезпечували. Щодо стягнення аліментів, просили суд врахувати, що він вже сплачує аліменти на іншу дитину та немає постійного місця роботи. Але зобов'язується сплачувати аліменти, які будуть визначені рішенням суду. Прокурор Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області в судовому засіданні заявлений позов підтримала, проти його задоволення не заперечувала. Третьою особою: органом опіки та піклування виконавчого комітету Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області надано суду заяву у якій просить справу розглядати без присутності її представника, та надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина сторін спору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що є матір'ю відповідача. Дійсно з червня по листопад 2012 р. позивач з сином проживала у неї. Вона та її дочка займалася вихованням онука, навчала його читати та рахувати. Після того, як позивач виїхала від неї, її син допомагав їй матеріально. Позивач заборонила бачитись з син і не пускала сина до дитини. Суд заслухав пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності і дійшов висновку, що позов є обґрунтованим але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони спору перебували у шлюбі з 25.08.2005 року по 11.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу (а.с.7,9). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.8). Позивач разом з дитиною проживає у приватному будинку своїх батьків у с. Дударків, Бориспільського району, Київської області, що вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.12), та з довідки виконавчого комітету Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №311 від 28.05.2014 року (а.с.10). Відповідно до ст.ст. 141, 180 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини і зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька (матері) дитини або у твердій грошовій сумі. З пояснень позивача слідує, що їй не відоме місце роботи відповідача, а тому просить суд стягувати з нього тверду грошову суму. Відповідач пояснив, що він на даний час не має постійної роботи. Буде сплачувати аліменти, але просить врахувати суд, що він вже сплачує аліменти на іншу дитину. Відповідно до положень ст. 184 СК України та роз'яснень викладених у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення для справи, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років становить 1286 грн. 00 коп. Таким чином суд вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі що становить 400 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття,так як дійсно, відповідно до копії постанови державного виконавця (а.с.114), з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ? частина від доходу, заробітку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз'яснення надані в абз. 7 п. 16 постанови Пленуму від 30 березня 2007 р № 3. Задовольняючи позовну вимогу щодо позбавлення батьківства суд виходив з наступного. З показів позивача та відповіді на адвокатський запит №2-16-396 від 28.05.2014 року вбачається, що утриманням та розвитком дитини займається виключно позивач, а батько дитини участі в утриманні та вихованні свого сина [PERSON] не приймає (а.с.11). Згідно довідки №6 від 07.05.2014 року виданої Дударківською ЗОШ, за весь рік навчання в школі неповнолітнього [PERSON], відповідач в школі жодного разу не з'являвся і навчанням сина не цікавився (а.с.14). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, дитина проживає з позивачем та її батьками у приватному будинку з усіма зручностями, є забезпеченою всім необхідним для навчання та життєдіяльності (а.с.34). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дударківської сільської ради своїм висновком вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.36 ). Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова Пленуму від 30 березня 2007 р. № 3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд критично оцінює показання відповідача та свідка [PERSON], щодо надання матеріальної допомоги малолітньому [PERSON], так як дані обставини ніякими доказами не підтверджені та спростовуються позивачем, а також вказані особи не змогли пояснити причину, чому вони не вчиняли жодних дій для того, щоб спілкуватися з дитиною чи допомагати їй матеріально з листопада 2012 р. і по день слухання в суді. Чому не зверталися до органів опіки та піклування для встановлення способу спілкування та виховання сина. Посилання на те, що позивач чинила перешкоди у спілкуванні і вони не хотіли травмувати дитину, жодним доказом не підтверджено. Також не змоги пояснити, що заважало відповідачу відвідувати дитячий садок та школу і цікавитися розвитком дитини. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум ВСУ у абз. 2 п.16 Постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в їх сукупності, можуть розцінюватися як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками відносно неповнолітнього сина [PERSON], а тому враховуючи вказані докази та беручи до уваги висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, суд приходить до переконання, що дійсно, відповідача слід позбавити батьківських прав. В зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору по даній категорії справ.

Outcome: partial