Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 14 лютого 2017 року був укладений договір щодо проектування, виготовлення, доставки та установки меблів. Відповідно до умов договору, позивач сплатила грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., а відповідач в свою чергу зобов'язався виконати доставку та збір меблів в строки та на умовах передбачених договором. Проте, всупереч умовам договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, крім того відмовляється повернути кошти позивачу, які були сплачені останньою відповідно до зобов'язань. В зв'язку з чим позивач звернулася з даним позовом з метою захисту свого права та стягнення сплачених коштів, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18 листопада 2016 року між сторонами було укладено договір № б/н про виконання робіт та послуг, пов'язаних із виготовленням індивідуальних корпусних меблів (а.с. 5-8). Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати відповідно до умов цього Договору роботу, а замовник зобов'язується прийняти цю роботу та оплатити її, а згідно п. 1.2 предметом підряду (результатом виконаних робіт за цим Договором) є виготовлення корпусних меблів відповідно до ескізу та креслень, наведених в Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 2.5 цього Договору замовник передає підряднику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. для виконання підрядником пункту 2.3 цього Договору, відповідно до якого матеріали, які будуть придбані підрядником за рахунок замовника. Згідно з п. 5.1 договору, підрядник зобов'язується виконати роботи за цим договором і передати їх результат Замовнику не пізніше до 19 лютого 2017 року, а за порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує завдані цим збитки, у тому числі втрачену вигоду, у порядку, передбаченому чинним законодавством, що передбачено п. 8.1 цього Договору. У відповідності до п. 8.2 договору, за порушення строків обумовлених п. 5.1 цього Договору підрядник має сплатити виконавцю штраф у розмірі 14% від розміру винагороди за цим договором за кожен день прострочення передачі результату робіт замовнику до дня фактичного його передання. 9.1 пункту цього Договору сторони визначають, що всі ймовірні претензії за цим Договором повинні бути розглянуті сторонами протягом 5 днів з моменту отримання претензій. 26 квітня 2017 року та 31 травня 2017 року [PERSON] направлялись претензії щодо відшкодуванням [PERSON] збитків та пені за прострочення виконання умов договору про проектування, виготовлення, доставки та установки меблів (а.с. 12-16). Відповідно до умов договору відповідач отримав у позивача завдаток в розмірі 10 000,00 грн., однак, своїх зобов'язань за договором не виконав, та в подальшому від їх виконання уникає. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, о звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно зі ст. 10 вище вказаного Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved