Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування приміщенням квартири [ADDRESS] з тих підстав, що останній понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові [PERSON] вказала, що їй та [PERSON] належить дана квартира на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному. У квартирі крім позивача, її брата [PERSON] , зареєстрований її син [PERSON] , який фактично майже 15 років не проживає в вищевказаній квартирі, витрат по утриманню житла не несе, особисті речі останнього в квартирі відсутні. Домовленостей між ними щодо найму жилого приміщення чи збереження житлової площі немає. Його реєстрація в квартирі створює позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 січня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання нез`явився, до суду надав заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував задоволення позову. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 грудня 2017 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 грудня 2017 року, підтверджується, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному (а.с.6-7). Згідно довідки відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 21.01.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Квартира [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. В позові [PERSON] стверджувала, що відповідач майже 15 років, тобто більше року, не проживає в квартирі, власником якого є позивач. На підтвердження даних тверджень позивач надала суду довідки видані головою правління ОСББ (ЖБК-7) « Маяк» від 24 грудня 2019 року, та від 15 березня 2020 року, в яких значиться, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає близько 15 років. На думку суду позивач довів той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved