Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 23.08.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] ; як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя з відповідачем не склалося, в родині виникали сварки з нескладних поточних проблем, свідком яких іноді була дитина, та на що відповідач не реагував. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач особисто вирішив покинути помешкання спільного проживання та дуже рідко відвідує позивача та спільну дитину, матеріально дитину не забезпечує та не приймає участі у її вихованні. Посилаючись у позові на те, що спільне проживання з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, не зважаючи на те, що спільна донька подружжя є інвалідом, у зв`язку з чим позивач не має змоги працевлаштуватися та залишати дитину наодинці, у позові заявлено вимогу про розірвання шлюбу та про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 грн., але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не з`явилися; позивач в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 23.08.2013 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією, наданою позивачем (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 11), яка є інвалідом (а.с. 12-13), дитина мешкає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 8), що підтверджується довідкою з місця проживання від 19.11.2019 р. Спільне господарство подружжя не веде, подружжя мешкає окремо. Правовідносини виникли між учасниками справи із сімейних відносин (розірвання шлюбу) та із обов`язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (сварки з нескладних поточних проблем, свідком яких іноді була дитина), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині розірвання шлюбу, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання відзиву проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, шлюб носить формальний характер, тому суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити повністю. Розв`язуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, та зазначений обов`язок не виконується відповідачем, для суду наявні підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд на підставі наданих позивачем доказів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є інвалідом, потребує утримання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved