Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2016 року народження, в розмірі 5000 грн щомісячно та аліменти за минулий час, починаючи з 1 червня 2017 року по 1 липня 2020 року в сумі 28849,50 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON] . Дитина постійно проживає з нею. В період січня-лютого 2017 року перестали проживати як подружжя. Відповідач припинив офіційно працювати та утримувати фінансово родину та дитину. Вихованням та утриманням доньки з лютого 2017 року по червень 2020 року займається вона та її родина. В лютому 2017 року передала відповідачу 4000 доларів США, які їй дав батько, для налагодження бізнесу. Але ці кошти відповідач використовував на купівлю та перепродаж автомашин, при цьому коштів на утримання сім`ї не давав, мотивуючи відсутністю заробітку. Вона неодноразово усно та письмово зверталась до відповідача з вимогою добровільного надання коштів на утримання дитини, але останній ніяк не реагував. Відповіді на письмову пропозицію щодо врегулювання питань утримання дитини не отримала. Аліменти за минулий час за період з 1 червня 2017 року по 1 червня 2020 року становить 28849,50 грн. В березні 2020 року шлюб між ними розірвано рішенням суду. За період з серпня 2019 року по червень 2020 року відповідач оплатив харчування доньки в дитячому садочку на загальну суму 1500 грн та перерахував кошти в розмірі 2000 грн. Дочка періодично хворіє, а тому вона не має можливості влаштуватись на постійну роботу. Її щомісячні витрати на харчування дитини, проживання, навчання в садочку, оздоровлення, ліки, одяг становлять суму 5000 грн щомісячно. Відповідач інших осіб на утриманні не має, має транспортний засіб, задовільний стан здоров`я. З серпня 2019 року постійно проживає та працює водієм-далекобійником в м.Шауляй Литовської Республіки та, з його слів, отримує постійний дохід в розмірі не менше 1500 євро щомісячно. Ухвалою суду від 8 липня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 3 серпня 2020 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. На обґрунтування заперечень проти позовних вимог покликається на те, що відповідач просив позивача надати банківський рахунок для пересилання коштів на утримання дочки. Однак, таких відомостей позивач не надала. Письмова пропозиція була направлена позивачу 24 грудня 2019 року. Кошти на утримання дитини відправляв через відділення Укрпошти. За межами України відповідач лише намагається знайти будь-яку постійну роботу та наразі має лише нерегулярні підробітки. В листопаді 2019 року зламав ногу і не може працювати водієм з постійним перебуванням за кермом. Позивачем не надано жодного доказу, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів в період з 1 червня 2017 року по 30 червня 2020 року. В 2017-2019 роках позивач та відповідач проживали спільно. Всі заробітки, які були у відповідача, він приносив у сім`ю. З серпня 2019 року добровільно надає допомогу позивачу на утримання доньки грошовими коштами, одягом, взуттям, іграшками. Просить позовні вимоги задовольнити частково, визначивши аліменти на утримання дочки в розмірі прожиткового мінімуму для дитини до шести років, тобто 1859 грн щомісячно. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. 1 вересня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач неодноразово особисто розповідав їй про роботу в Литовській Республіці та отримання доходу в розмірі 1500 євро в місяць. В соціальній мережі Інстаграм наявні докази роботи відповідача по найму водієм-далекобійником за межами України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково в розмірі 2000 грн щомісячно, позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не визнає. Пояснив, що нині постійного заробітку не має. В Литві проходив стажування на водія-далекобійника, але іспиту не здав, трудова віза закінчилася. З позивачем припинили спільно проживати в грудні 2018 року після сварки на новий рік, але ще періодично мирилися. Автомобілі не купував, а лише користувався за довіреністю. В серпні 2020 року був з донькою десять днів на морі. Нерухомого майна не має, проживає з батьками. Придбаним автомобілем користується позивач. Крім оплати садочка та переказу коштів, купував доньці одяг та водив на розваги. З вимогою про сплату аліментів позивач до нього в 2017-2019 роках не зверталася. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони з 20 листопада 2015 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 березня 2020 року у справі № 569/23702/19. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої серії [NUMBER] відповідач записаний батьком. Малолітня донька сторін зареєстрована та проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та не заперечувалося сторонами. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховуються передбачені ст.182 СК України обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України та 2020 рік» встановлено з 1 липня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до шести років в розмірі 1859 грн. Обгрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 5000 грн (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів), позивач покликається на наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в такому розмірі та на фактичне понесення нею витрат на утримання дитини в зазначеній сумі. Однак, позивачем в порушення вимог ч.3 ст.12 ЦПК України не надано суду доказів, що відповідач отримує дохід, достатній для спроможності сплати останнім аліментів в розмірі 5000 грн щомісячно. Факт отримання доходу в розмірі 1500 євро в місяць відповідач заперечує. Визнав, що проходив стажування водієм за трудовою візою, строк дії якої закінчився 20 липня 2020 року, та отримував 25 євро на добу. В листопаді 2019 року зламав ногу та протягом тривалого часу був тимчасово непрацездатним, пересувався на милицях, про що свідчать записи в медичній картці амбулаторного хворого. Нині постійної роботи не має, тому сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн можливості не має. Наявність в Єдиному реєстрі довіреностей відомостей про видані відповідачу довіреності на розпорядження ТЗ не свідчить про отримання відповідачем доходу від купівлі-продажу автомобілів, на що покликався представник позивача. Позивачем, крім того, не надано жодного доказу на підтвердження понесення нею витрат на утримання дитини в сумі 5000 грн щомісячно (що більш ніж у двічі перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку). Покликання на хворобливий стан здоров`я дитини, що зумовлює витрати на її лікування, доказами не підтверджено. Відповідач має у власності транспортний засіб марки Fiat Doblo, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ від 30 червня 2018 року. Вказаний транспортний засіб перебуває у користуванні позивача, що визнано нею в судовому засіданні. Доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння чи користування нерухомого майна суду не надано. При визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує, що відповідач є працездатним; інших утриманці не має; визнання ним позову в розмірі, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину; вік дитини, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, та визначає розмір аліментів в сумі 2000 грн щомісячно. Відтак, позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вжиття заходів щодо одержання з відповідача аліментів за період з 1 червня 2017 року по 25 лютого 2020 року. Пропозицію укласти угоду про сплату коштів (аліментів) на утримання доньки [PERSON] в розмірі еквівалентно 100 євро на місяць направлено позивачем на адресу відповідача 24 лютого 2020 року. Разом з тим, відповідачем 23 грудня 2019 року було направлено позивачу лист з проханням надати номер банківської картки, на яку він буде пересилати кошти на утримання доньки. Як вбачається з копій фіскальних чеків Укрпошти, 4 лютого 2020 року та 27 лютого 2020 року відповідачем було перераховано позивачу аліменти в сумі 1000 грн та 1300 грн відповідно. Крім того, відповідач сплачував за харчування доньки в дитячому садочку в жовтні 2019 року 410 грн та в грудні 2019 року 330 грн, про що свідчать фіскальні чеки від 1 жовтня 2019 року та 19 грудня 2019 року. Вказані обставини не свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів, а відтак, підстав для стягнення аліментів за минулий час суд не вбачає, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від оплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: partial