Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що 29.05.2004 року укладено між сторонами шлюб, який 11.11.2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області розірвано. Від шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2017 року задоволено вимоги позивачки та вирішено стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. На даний час матеріальне становище позивача значно погіршилось, вона змінила місце роботи та проживання, змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зросли потреби у забезпеченні та харчуванні, а тому просила змінити розмір та спосіб стягуваних рішеням Обухівського районного суду від 30.05.2017 року із [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. та стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј частини від його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 26 листопада 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 21.12.2020 року відповідач подав суду відзив на позов в якому позовні вимоги про зміну розміру аліментів визнав, погодився сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні відзив на позовну заяву підтримали, зазначивши, що фактично відповідач згоден платити аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно. Сплачувати аліменти в розмірі ј частини [PERSON] не має, оскільки вдруге одружився, має на утримані малолітнього сина 2019 року народження, дружину, її неповнолітню дитину, батьків похилого віку. Крім того, несе інші витрати щодо найму житла, утримання собак, транспортного засобу, тощо. Вважають, що доводи позивача про погіршення її матеріального стану не відповідають дійсності, оскільки вона має достатній дохід. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 30 травня 2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 16.03.2017 року. Відповідно довідки про склад сім`ї №5829 від 20.10.2020 року виданої виконавчим комітетом Обухівської міської ради вбачається, що [PERSON] , 2006 року народження проживає разом з позивачем по справі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181,182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, розмір присуджених на користь позивачки аліментів в розмірі 1000 грн. в даний час є меншим встановленого законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим для забезпечення мінімальних потреб дитини позивачка змушена у більшій мірі, ніж відповідач, нести витрати на її утримання, що об`єктивно тягне за собою негативні зміни в її матеріальному стані, оскільки порушує принцип рівності участі кожного з батьків в утриманні дитини в обсязі, не нижчому ніж прожитковий мінімум. Суд бере до уваги посилання відповідача на той факт, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син та дружина. Разом з тим вказана обставина та ряд інших витрат, зазначених відповідачем не спростовують доводів позивача про можливість сплати аліментів відповідачем у розмірі 1/4 частки доходу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому дитина сторін буде захищена та буде отримувати належне утримання від батька в однаковому обсязі, що гарантовано, як нормами національного так і норами міжнародного законодавства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved