Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просила позбавити останню батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що згідно путівки № 81/07 від 22.08.2007 року [PERSON] був направлений до Тульчинської школи-інтернат-ліцей. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю неповнолітнього, відомості про батька записані за вказівкою матері. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.12.2007 року неповнолітній [PERSON] був відібраний у матері без позбавлення її батьківських прав. З моменту прибуття дитини до школи-інтернат-ліцею мати морально не підтримувала, матеріально не забезпечувала, не відвідувала її, дитину не повернула. Відповідач надала заяву, в якій дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 25 травня 2014 року Тульчинською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, було прийнято рішення про можливість та доцільність позбавлення останньої батьківських прав по відношенню до свого неповнолітнього сина. За таких обставин просить позбавити [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Прокурор, який заявив про свою участь у справі, підтримала позовні вимоги позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Представник Тульчинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести у їх відсутність, не заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на висновок цього органу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-155, 164 - 166 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 19 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області (а.с.3). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] записані за вказівкою матері, згідно ч.1 ст. 135 СК України. За путівкою Управління освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації від 22.08.2007 року № 81/07 [PERSON] був направлений до Тульчинської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів - ліцею Вінницької обласної Ради, де перебуває і по теперішній час. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.12.2007 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], було відібрано у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. За весь час перебування дитини в закладі відповідач жодного разу не провідала дитину, ніяким чином не виявила своє турботи про неї та не звернулася до суду з питанням про повернення її сина, що визнається і самою відповідачкою. Відповідач не бажає бачитися та спілкуватися з сином та виявила бажання про позбавлення її батьківських прав, про що нею подана відповідна заява Питання надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось органом опіки та піклування - Тульчинською районною державною адміністрацією. Як вбачається з висновку даного органу від 22.05.2014 року №01.40/1151, є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, свідоме нехтування ними, а саме: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дитиною і не бажає цього робити; за весь час не виявила бажання повернути дитину після влаштування її до закладу та взагалі виявила байдужість до власної дитини. За таких обставин суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO], оскільки це не суперечить інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved