Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач є батьком її повнолітнього сина [PERSON]. В даний час син є студентом Київського професійного будівельного ліцею ІІ-го рівня акредитації, йому бракує коштів на навчання. Він несе витрати на проїзд, купівлю одягу та взуття, харчування, інші необхідні витрати, оплату за квартиру, потребує матеріальної допомоги батька. Син отримує стипендію в розмірі 400 грн., іншого доходу чи майна не має. Вона не спроможна забезпечити сину належний матеріальний стан, хоча і працює, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, на утриманні має сина [PERSON], [INFO]. Вважає, що відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина та в добровільному порядку виконувати цей обов'язок відмовляється. Інших дітей відповідач не має, має задовільний стан здоров'я, стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться, тому він можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період його навчання. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач 18 липня 2018 року подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Вказав, що позивачем не надано доказів, що син перебуває у скрутному становищі та у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а позивач таку допомогу надавати не має можливості. Зокрема, позивачем не надані докази щодо розміру її заробітку та розміру стипендії сина. Він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у вказаному позивачем розмірі з тих підстав, що має зобов'язання щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), і це зобов'язання добросовісно виконує. Він не має інших доходів, крім заробітної плати у ТОВ «Дорожник», має боргове зобов'язання перед [PERSON] та непрацездатну матір [PERSON], яка отримує малу пенсію, у зв'язку з чим потребує його матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті обставини, що дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, оскільки допомоги матері не вистачає для покриття всіх витрат на навчання. Відповідач зобов'язаний утримувати сина до досягнення двадцяти трьох років, має заробіток, тому спроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Заперечуючи проти задоволення позову в повністю, послався на обставини, викладені у поданому до суду відзиві, зазначив, що погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач являється батьком [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 13 квітня 2000 року Яхнівською сільською радою Миронівського району Київської області. [PERSON] досяг повноліття та є студентом Київського професійного будівельного ліцею ІІ-го рівня акредитації з 01 вересня 2016 року. На підтвердження даної обставини до позовної заяви позивачем додано довідку директора ліцею № 99 від 29 березня 2018 року. Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно частини 2 зазначеної статті право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно приписів частини 1 статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], тому позивач є особою, яка має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Вказана обставина підтверджується даними довідок № 01-33/144 та № 02-33/145 від 04 квітня 2018 року, виданими Яхнівською сільською радою Миронівського району Київської області. [PERSON] у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки власного доходу не має. Допомогу на навчання дитини надає мати, яка має постійний заробіток та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Матеріальне становище повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання (комп'ютера, спеціальних інструментів тощо), навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Допомога матері є недостатньою для утримання сина в період його навчання. Дитині сторін бракує коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності. Він несе витрати на проїзд до місця навчання та додому. Крім вказаних витрат студенту необхідні кошти на придбання одягу, приладь, продуктів харчування. Наявні юридичні факти, що зобов'язують відповідача до сплати матеріальної допомоги на навчання: досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує позицію відповідача та ті обставини, що він офіційно працевлаштований, має постійний дохід. Згідно довідки з місця роботи відповідача, наданої директором ТОВ «Дорожник», його заробіток за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року склав 43825,59 грн. Стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно є можливим та не порушує інтереси сторін і дитини. З урахуванням вказаних обставин суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідачем не доведено факту неспроможності сплати аліментів у вказаному розмірі. За правилом частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з позивача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial