Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить винести рішення, згідно якого визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві позивач зазначила, що з 27 жовтня 2001 року вона з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі, у якому мають сина [PERSON], [INFO]. За період шлюбу вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS], яку оформили на імя відповідача, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до приписів ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і в разі його розподілу частки дружини та чоловіка є рівними. У звязку з вищевикладеним вона просить визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Від позивача надійшла заява з проханням позов задовольнити, проводити розгляд справи в її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.63). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.58,62), відзив на позов із зазначенням заперечень з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, як такі, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 27.10.2001 року Чугуївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 318859, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 224 (а.с.6). У даному шлюбі сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12.04.2002 року Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с.7). Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру № 6 у будинку № 8, що знаходиться за адресою: вулиця Соборна, смт Есхар Чугуївського району Харківської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.06.2012 року, посвідченим державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], реєстровий № 2-599 (а.с.12,13). Відповідно до п. 7 вищевказаного договору, придбання спірної квартири за цим договором вчинено за заявою-згодою дружини покупця [PERSON], посвідченою 08.06.2012 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстром № 2-598 (а.с.12). Право власності на зазначену квартиру оформлено на відповідача по справі, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/3 частині за кожним, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.06.2012 року, посвідченим державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], реєстровий № 2-599, та витягами про державну реєстрацію від 19.06.2012 року (а.с.10-12). Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із роз'яснень, наданих в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути жилі будинки. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 71 СК України\~\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, 1/3 частина квартири [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а отже позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved