Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], а [INFO] померла її мати [PERSON], батьки одружені не були, після батька залишилось майно у вигляді будинку [ADDRESS], який побудовано в 1954-1960 роках, право власності на який вчасно не оформлено та не зареєстровано в установленому на той час порядку, для будівництва житлового будинку рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 13.04.1960 року № 200 та договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки [PERSON] відведено земельну ділянку для будівництва житлового будинку та надавався дозвіл на таке будівництво, оскільки батьки не були одружені, по позивач є спадкоємцем першої черги за законом після батька, вона прийняла спадщину, оскільки була з матір'ю зареєстрована і проживала разом з батьком, до цього будинку нею було проведено воду та каналізацію, проведено ремонт та добудовано прибудову до житлового будинку, побудовано літню кухню, крім того, вона на даний час фактично проживає у цьому будинку, для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріальної контори, але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів, а тому позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами під [ADDRESS]. В суді представник позивача уточнила позовні вимоги і просила суд визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 21,7 кв.м, оскільки прибудова до будинку літ. «а-1», літня кухня літ. «Г», сарай «Е», гараж «Є», зазначені в технічному паспорті, побудовані в 1991 році після смерті спадкодавця, а тому не є об'єктами спадкування. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника Білоцерківської міської ради та надіслано письмові пояснення на позов. 3-я особа - державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак Алла Григорівна до суду не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином. За ухвалою суду від 20.12.2013 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради, представник якого в судове засідання також не з'явився, але до суду надіслано письмові пояснення 3-ї особи по суті позовних вимог, в яких викладено клопотання щодо розгляду справи без участі представника управління містобудування та архітектури. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивачки, що стверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження позивачки, про одруження позивачки та [PERSON] /а.с.6-8/. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] був зареєстрований з 23.07.1960 року по день смерті по [ADDRESS], позивачка була зареєстрована за вказаною адресою з 24.07.1967 року по 06.04.2002 року, а мати позивачки -[PERSON] була зареєстрована за цією адресою з 14.08.1962 року по день її смерті [INFO], що слідує з довідок КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1, копії свідоцтва про смерть [PERSON] в матеріалах спадкової справи № 259/2013 щодо майна померлого [PERSON], фотокопію якої надано на запит суду Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою /а.с.32-56/. Наведене також стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] /а.с.13-15/. В судовому засіданні встановлено, що заповіту померлий не залишав, спадщина після його смерті не оформлялася, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька звернулася до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори тільки позивачка, подавши відповідну заяву 21.10.2013 року, яка є в матеріалах спадкової справи. Про відсутність заповіту та спадкової справи після смерті [PERSON] до 21.10.2013 року свідчать відомості в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ та в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с.46-48/. В п.п. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], мають застосовуватися положення ЦК України 1963 року. За ст.524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно приписів ст. ст.527, 529 ЦК України 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Оскільки, як встановлено судом, батьки позивачки одружені не були, то вона належить до числа спадкоємців першої черги за законом після смерті батька. Відповідно до ст. 549 даного Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вказано вище в рішенні, позивачка [INFO] була зареєстрована разом з батьками по [ADDRESS] як на момент смерті батька, так і після його смерті аж до 2002 року, а на момент смерті батька їй виповнився один рік. В ст. 17 ЦК України 1963 року було передбачено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. А згідно ст.11 цього Кодексу здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. Отже, позивач на час відкриття спадщини була неповнолітньою, вісімнадцятирічного віку досягла [INFO], проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] з 1967 року до 2002 року, то суд приходить до висновку, що вона фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців після досягнення повноліття, тобто, після набуття нею цивільної дієздатності у повному обсязі. Відповідно до п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту від 31.10.1975 року № 45/5 /втратила чинність з 14.06.1994 року/, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно ст. 560 ЦК 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. За ст.561 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. А п.123 вищенаведеної Інструкції було передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Але позивачці, яка прийняла спадщину після смерті батька і звернулася до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину, постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.Г. від 01.11.2013 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] батька [PERSON] як такій, що надала неналежним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на ім'я [PERSON] від 19.01.1960 року оформлений неналежним чином та не зареєстрований в БТІ, що вбачається з копії постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с.21/. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.04.1960 року № 200 [PERSON] було виділено земельну ділянку по [ADDRESS] площею 600 кв.м під індивідуальне будівництво, а договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно 1960 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку, що стверджується копіями цих документів /а.с.9-11/. Також факт виділення земельної ділянки під забудову [PERSON] стверджується актом відведення земельної ділянки в натурі від 10.05.1960 року, копія якого є в матеріалах справи. З технічного паспорта МБТІ на садибний /індивідуальний/ житловий будинок [ADDRESS] станом на 24.05.2013 року вбачається, що житловий будинок на плані літ. «А» збудовано в 1954 році, веранду літ. «а» -в 1960 році, тобто, за життя спадкодавця, а прибудова «а-1» до будинку, літня кухня «Г», убиральня «Д», ворота з хвірткою № 3, стінка підпірна № 4 збудовані в 1991 році після смерті спадкодавця. Як було передбачено Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яку затверджено заступником міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погоджено заступником голови Верховного суду УРСР 15.01.1966 року / інструкція втратила чинність 13.12.1995 року/, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих /п.4 Інструкції/. Додатком № 1 до вказаної Інструкції є Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, в п.14 якого вказано, що до таких документів належать, зокрема, нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Оскільки, як вказано вище в рішенні, будинок спадкодавцем по [ADDRESS] фактично було збудовано, але акт про прийняття його в експлуатацію відсутній, то реєстрація будинку за життя спадкодавця проведена не була. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-128, в якому роз'яснюється, що по об'єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто, до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку /будівлі/, що складається БТІ. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95, який зареєстровано в Мінюсті України 15.04.2013 року за № 612/23144, затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, яким встановлено процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудованих до 12 березня 2011 року: громадських будинків I і II категорій складності; будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Так, цим Порядком передбачено, зокрема, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На це вказано і в письмових поясненнях на позов, які було надіслано до суду Білоцерківською міською радою та управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Оскільки вказаний вище будинок було збудовано спадкодавцем на земельній ділянці, відведеній саме для цієї мети до 05.08.1992 року, Білоцерківським МБТІ складено технічний паспорт на будинок, який відповідно до приписів наведених вище правових актів є документом, який засвідчує відповідність будинку вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, нотаріусом відмовлено позивачці як спадкоємцю в оформленні спадкових прав після смерті її батька, то суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на будинок по[ADDRESS] загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 21,7 кв.м, а згідно технічного паспорта МБТІ - це будинок «А» з прибудовою «а» /веранда/.

Outcome: approved