Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Згідно договору купівлі - продажу квартири, йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. З відповідачкою [PERSON] перебуває в шлюбі з 11.05.1998 року, спільних дітей не мають. [PERSON] в 2010 році виїхала в м.Київ, вийшла заміж, забрала свої речі та проживає в м.Києві. [PERSON] влітку 2012 року поїхала до м.Дніпропетровська, де зустріла іншого чоловіка з яким співмешкає та разом з ним також переїхала до м.Києва, її речей в квартирі також немає. Таким чином, відповідачі зареєстровані в квартирі, але не проживають в ній, а саме: [PERSON] з 2010 року, а [PERSON] з літа 2012 рок, не оплачують комунальні платежі, особистих їх речей в квартирі немає. Посилається на ст., ст. 315 - 321 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачі, як члени сім'ї не користується спірним житлом, визнати їх втратившими право користування квартирою, яка належить йому на праві власності, але він не може оформити субсидію та розпоряджатись нею, чим чинять йому перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою. Позивач підтримав позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що дана однокімнатна квартира придбана ним до шлюбу. Після реєстрації шлюбу, він зареєстрував в цій квартирі дружину та її дочку. В 2010 році дочка дружини вийшла заміж та переїхала разом з чоловіком в м. Київ, де працюють та там же живуть. Влітку 2012 року, за їх спільною домовленістю, його дружина поїхала в м.Дніпропетровськ на роботу, а потім йому стало відомо, що вона разом зі своїм співмешканцем переїхала в м.Київ. Після цього він з нею спілкується тільки телефоном. Якось вона подзвонила та повідомила, що зайде сваха та попросила передати їй всі її речі, що він і зробив. Вона не казала йому, що бажає проживати в квартирі, а просила лише оформити договір дарування цієї квартири на її дочку, але він відмовився. Він не чинив відповідачам перешкод в користуванні даним жилим приміщенням. У нього немає достатньо коштів, щоб оплачувати за всіх комунальні послуги, не може оформити субсидію. Представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав вказаних в позові та зазначає, що відповідачі проживали в квартирі в якості членів сім'ї, але вже більше року там не живуть, а позивач будучи пенсіонером, вимушений оплачувати за них комунальні послуги, а тому просить посилаючись на ст., ст. 319, 321 та ч.2 ст.405 ЦК України, визнати відповідачів втратившими право користування вищевказаною однокімнатною квартирою. Відповідачі в судове засідання не з'явилися повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки позивача та представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 04.12.1996 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 10387, зареєстрованого 05.12.1996 року в Олександрійському МБТІ в реєстрі за № 9489/67, позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Позивач з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.05.1998 року, згідно пояснень позивача на теперішній час в провадженні Олександрійського міськрайонного суду перебуває його справа про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON]. [PERSON], це дочка відповідачки від першого шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі в даній квартирі зареєстровані як члени сім'ї власника, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с. 4). Згідно позовної заяви та пояснень позивача та представника позивача в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2010 року, так як одружилась та переїхала з чоловіком в м.Київ, де як йому відомо вони проживають у сестри чоловіка. [PERSON] за їх спільною домовленістю влітку 2012 року поїхала на заробітки в м. Дніпропетровськ, а потім йому стало відомо, що вона разом зі співмешканцем в кінці 2012 року також переїхала в м.Київ, де проживає і зараз. Всі її особисті речі вона забрала, спілкується з нею він тільки по телефону. Стверджує, що [PERSON] має трикімнатну квартиру, яка дісталась їй після смерті її батьків, так як вона подала заяву на прийняття спадщини. З червня 2012 року у спірній квартирі відповідачі не мешкають, особистих речей там не зберігають; даний факт підтверджується актом - розпорядженням від 28.11.2013 р. (а.с. 5). На розгляд справи відповідачі не явились, письмово викладеного пояснення чи заперечення по суті заявлених вимог не надали; з заявами до суду про усунення перешкод в користування жилим приміщенням не звертались. Таким чином, суд вважає встановленим, що з грудня 2012 року відповідачі не проживають в спірній квартирі та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною йому на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втративши право користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст., ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Вирішуючи даний спір, суд враховує ці вимоги Закону та висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved