Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.04.2014 сторони уклали договір позики. Згідно предмету цього договору, позивач на умовах повернення передала у власність відповідачеві грошову кошти у сумі 140000 грн, які відповідач повинен був повернути [PERSON] до 15.07.2014. При фактичному одержанні вказаної суми [PERSON] надав позивачеві розписку від 15.04.2014. Зазначеним договором позики від 15.04.2014 передбачено умови, згідно яких компенсація за користування грошовими коштами встановлена у розмірі 26250,00 грн, які відповідач повинен був сплатити разом з останнім платежем до 15.07.2014. Однак, відповідач порушив свої зобовязання та станом на день подання позову до суду- 13.02.2017 грошові кошти не повернув. 30.08.2016 [PERSON] на адресу [PERSON] направлено вимогу, яка отримана відповідачем 06.09.2016. Проте, будь-якої відповіді на вказану вимогу відповідач не надав, грошові кошти не повернув. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 312461,02 грн, яка складається з: 299630,16 грн борг з урахування інфляційного збільшення, 12830,86 грн три відсотки річних. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позовні вимоги разом з уточненням задовольнити в повному обсязі (а.с.23). Крім того, позивачкою було подано до суду заяву, що посвідчена 27.03.2017 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] , в якій позивачка підтверджує, що станом на момент складання цієї заяви [PERSON] за вказаним договором позики суму у розмірі 140000 грн. не повернув та компенсацію за користування грошовими коштами у розмірі 26250 грн.00 коп. не сплатив. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 08.02.2017, у судовому засіданні позов з уточненням підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки, в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 27.12.2016, у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що його довіритель [PERSON] повернув кошти позивачеві. Проте, на підтвердження вказаних обставин суду не надав жодних доказів. Після оголошеної у судовому засіданні перерви належним чином повідомлений представник відповідача , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35) у судове засідання 29.03.2017 року не з'явився. Відповідно до ч.5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Отже, належним чином повідомлений відповідач , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35,36) у судове засідання повторно не з'явився. Про причини неявки в судове засідання 29.03.2017 року в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України відповідач та його представник суд не повідомили. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі , не з'явились в судове засідання без поважних причин (ч.2 ст. 77 ЦПК України.) Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.04.2014 [PERSON], [INFO], паспорт серії МН 877233, виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській області 10.10.2006, отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 140000,00 грн, яку зобовязувався повернути позивачеві в строк до 15.06.2014 в повному обсязі, а також компенсацію за користування грошовими коштами в розмірі 26250 грн, що підтверджується розпискою, оригінал якої досліджено у судовому засіданні та копія якої міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 5). Свої зобовязання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти в розмірі 140000 грн. В порушення умов боргової розписки відповідач зобовязання належним чином не виконав та дотепер борг не повернув. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України передбачено, що \~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений\~ розпискою, не повернув суму грошових коштів в розмірі 140000 грн, наданих йому\~ позивачем, та не сплатив компенсацію за користування грошовими коштами у сумі 26250 грн, у звязку з чим станом на 13 лютого 2017 року [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] у розмірі 166250 грн. На виконання умов договору позики [PERSON]направлено на адресу відповідача вимогу від 30.08.2016 про досудове врегулювання спору, шляхом повернення суми позики та компенсації за користування грошовими коштами у загальній сумі 166250 грн (а.с. 6), яку відповідач отримав 06.09.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 7). Але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Тому, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми позики, компенсації за користування грошовими коштами, що передбачено договором позики, а також заборгованість за відсотками та індекс інфляції. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 1\~статті 1050 Цивільного кодексу України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 15.06.2014. Прострочення виконання відповідачем його зобовязань з повернення позивачу боргу складає період часу з 15.07.2014 по 08.02.2017, що станом на 08.02.2017 складає 940 днів. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, у звязку з чим суд бере до уваги розрахунок, який додано до матеріалів справи та наведено в обґрунтування заявлених позовних вимог та погоджується з розрахунками позивача трьох відсотків річних у розмірі 12830,86 грн від простроченої суми боргу в розмірі 166250 грн, а також щодо стягнення збитків від інфляції в загальному розмірі 133380,16 грн. Посилання представника відповідача на повернення відповідачем позивачеві грошових коштів за вказаною вище борговою розпискою не підтверджені жодними належними та допустими доказами та спростовуються оглянутим у судовому засіданні наявним у позивача оригіналом вказаної розписки. Відповідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4), судовий збір у сумі 3124,61 грн. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у загальній сумі 312461,02 грн та стягнення судового збору у сумі 3124,61 грн.

Outcome: approved