Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02.07.2016 вона перебуває у шлюбі з відповідачем. від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, шлюбні відносини фактично припинені. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу просить залишити наявне. Крім того, позивачем до позовної заяви додане клопотання про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона на теперішній час перебуває к відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, будь-якого доходу, окрім виплат на дитину, не отримує, про що надала докази. Ухвалою від 30.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Тією ж ухвалю позивача звільнено від сплати судового збору. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, підтримує заявлені вимоги у повному обсязі. У випадку визнання позову позивачем просить повернути 50% сплаченого нею судового збору. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов визнав, просив справу розглянути у його відсутність. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що 02 липня 2016 року Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєстрований шлюб між [PERSON] та Єрмолкевич (після шлюбу [PERSON]) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 170749 від 02.07.2016, актовий запис № 62, Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 323960, видане Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 13.12.2016, актовий запис №335. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя фактично припинило спільне проживання і сімейне життя, сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Задовольняючи позов, суд враховує, що майновий спір між сторонами відсутній, діти відповідно до довідки за № 516 від 14.06.2018, виданої Виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, проживають з позивачем. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «Куропятник». При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач, відповідно до ухвали від 30.08.2018\~від сплати судового збору при подачі позову до суду звільнена, даних про те, що нею був сплачений судовий збір, матеріали справи не містять, тому клопотання позивача про повернення 50% сплаченого нею судового збору задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, при подачі позовної заяви до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, що складає 352 гривні 40 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved