Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1999 року по 2009 рік вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка в даний час знаходиться на утриманні позивача, є повнолітньою та з 2020 року навчається на контрактній формі навчання у Чорноморському національному університеті ім. Петра Могили, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 28.12.2020 року та до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі доказів, які додані до справи, та ухвалити заочне рішення. 18.02.2021 року, згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянки України та довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою 17.12.2020 року Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за № 23007-000415069-037-05 (а.с.5, 11). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Рубіжанської міської ради Луганської області від 14.01.2021 року № 023-010/206 (а.с.18). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 05.11.2009 року, про що складено відповідний актовий запис № 170 (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 08.10.2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 457, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.10.2016 року Карабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.9). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.01.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, яка наразі зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою 17.12.2020 року Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за № 23007-000415131-037-05 (а.с.4, 7, 12). Довідкою, виданою 21.12.2020 року Чорноморським національним університетом імені Петра Могили за № 220, встановлено, що [PERSON] є студентом Чорноморського національного університету імені Петра Могили, навчається на 1 курсі медичного інституту за контрактом, на денній формі навчання, із строком навчання за програмою підготовки бакалавра до 30.06.2024 року (а.с.10). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, [PERSON] в період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року ПрАТ «РКТК» нараховано заробітну плату в загальній сумі 113 675,57 грн. (а.с.37). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд оцінюючи докази надані в матеріалах справи, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою, однак продовжує навчання, а отже потребує матеріальної допомоги від відповідача, який в свою чергу отримує дохід, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, стягнувши на її користь з [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 28.12.2020 року та до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Нас підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908, 00 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, його має бути стягнуто з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved