Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми, мотивуючи свої вимоги наступним. З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. 07 лютого 2001 року позивач, відповідач та їх син [PERSON] стали співвласниками квартири [ADDRESS], доля кожного зі співвласників склала по 1/3 частини квартири. 13 березня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, з того часу сторони мешкають окремо один від одного. У зв'язку з тим, що відповідач має частку у вищевказаній квартирі, у якій фактично мешкає позивач з сином, остання запропонувала відповідачу викупити в нього його частку, на що [PERSON] погодився та оцінив свою частку квартири у 80000,00 грн. 25 травня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, згідно з умовами якого позивач передала відповідачу 40 000,00 грн., а відповідач зобов'язався в строк до 31 грудня 2012 року укласти з позивачем договір купівлі - продажу, підготувати всі необхідні документи та протягом двох місяців знятися з реєстраційного обліку. 27 грудня 2012 року, як позивач вказує у своєму позові, вона звернулася до відповідача з метою повного розрахунку з ним, але він безпідставно відмовився від укладання договору купівлі - продажу своєї частки квартири, про що позивачем було складено відповідну заяву, завірену нотаріально. Крім того, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до п. 5 попереднього договору, якщо договір купівлі - продажу не буде укладено у відповідний термін, у зв'язку з відмовою продавця, то сума позики 40000,00 грн. буде повернено продавцем покупцю в тотожній сумі, а також буде сплачено штраф в розмірі 100% від суми позики, тобто 40000,00 грн., не пізніше 31 грудня 2012 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй грошову суму у розмірі 80 000,00 гривень. На усні звернення позивача до відповідача з проханням повернути вказану грошову суму, відповідач не реагує, тому вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Також, позивач вказує, що для звернення до суду, вона звернулася за правовою допомогою, яка полягає у складанні та підготовці позовного матеріалу, а також представлення її інтересів при розгляді справи в суді. Просила суд стягнути з відповідача на її користь суму завдатку у розмірі 40 000,00 гривень, суму штрафу за порушення зобов'язань за попереднім договором у розмірі 40 000,00 грн., витрати на правову допомогу та оформлення позовної заяви в сумі 509,26 грн., а також витрати за послуги адвоката за представництво інтересів позивача у суді при розгляді позову, вартість яких буде розрахована відповідно до договору та законодавства України, а також просила суд покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, у розмірі 805,10 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві, а також пояснивши, що 25.05.2012 року між нею та відповідачем була домовленість щодо купівлі - продажу 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] вартістю у 80000,00 грн. Вказану суму відповідач визначав самостійно, тому ця сума й була визначена у попередньому договорі. Після нотаріального посвідчення попереднього договору нею власноручно було зроблено напис на фотокопії попереднього договору, що остаточна вартість частини квартири буде визначена після незалежної оцінки, однак вона не знала, що вартість частини квартири збільшиться до майже 150 000,00 грн. Такої суми грошей в неї не має, вона отримує заробітну плату у розмірі 1700,00 грн. на місяць, тому на купівлю частини квартири за 150000,00 грн. вона не погодилася. Також, пояснила, що не довіряє вказаній незалежній оцінці, оскільки під час її проведення, позивач не була присутня. Крім того, позивач у судовому засіданні пояснила, що 25 травня 2012 року було укладено саме попередній договір купівлі - продажу частини квартири, грошову суму у розмірі 40 000,00 гривень вона передавала відповідачу, як половину вартості від обумовленої грошової суми у розмірі 80 000,00 грн, а не позичала, як вказано у попередньому договорі. Також, позивач наголосила на тому, що відповідачем не були виконані умови попереднього договору, а саме: у встановлений договором строк відповідач не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою, не надав нотаріусу рішення органу опіки та піклування Київської районної в м. Донецьку ради про надання дозволу на відчуження своєї частини спірної квартири. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що були надані у судовому засіданні її довірителем та викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду пояснення, що, дійсно, між ним та позивачем по справі 25 травня 2012 року було укладено попередній договір, відповідно до якого він домовився з позивачем про продаж останній належній йому 1/3 частини у квартири [ADDRESS] за 80 000,00 грн., однак вказана сума не була остаточною, про що у присутності нотаріуса, позивачем власноручно було зроблено відповідний напис на фотокопії попереднього договору. Грошова сума у розмірі 80 000,00 грн. була вказана нотаріусом у договорі, оскільки, як пояснив нотаріус, це є однією з обов'язкових умов при укладенні таких договорів, в подальшому вартість може бути збільшена або зменшена з згодою сторін у договорі. Крім того, відповідач у судовому засіданні пояснив, що відповідно до умов укладеного договору, строк, до якого він зобов'язався підготувати усі необхідні для укладання основного договору купівлі - продажу документи, встановлений до 31 грудня 2012 року. У жовтні 2012 року була проведена незалежна експертна оцінка спірної квартири, відповідно до якої 1/3 частини квартири складає 149 501,00 гривень, про що відповідач одразу повідомив позивача. 17 грудня 2012 року він та [PERSON] звернулися до органу опіки та піклування Київської районної в м. Донецьку ради з заявами про надання дозволу [PERSON] на укладення договору купівлі - продажу частини квартири. 27 грудня 2012 року він та [PERSON] прибули до нотаріуса, намагалися домовитися попередньо про усі істотні умови основного договору купівлі - продажу 1/3 частини вищевказаної квартири, однак домовленості та згоди між ними досягнуто не було. Він просив нотаріуса продовжити термін дії попереднього договору з метою врегулювання усіх розбіжностей, які виникли між ним та його колишньою дружиною з приводу купівлі - продажу частини квартири, а саме для отримання дозволу органу опіки та піклування на відчуження ним частини квартири, однак [PERSON] такої згоди на продовження терміну дії попереднього договору не надала, не погодилася на збільшення суми основного договору до 150 000 грн.. а також не погодилася розірвати попередній договір, вказуючи на те, що згодна укласти основний договір на умовах, викладених у попередньому договорі. 16 січня 2013 року Київською районною в м. Донецьку радою було винесено рішення про надання дозволу на відчуження належної йому частини спірної квартири, однак на той час строк, обумовлений попереднім договором, а саме: 31.12.2012 року, сплинув та основний договір між ним та позивачем укладений не був. Вважає, що його вини в тому, що основний договір купівлі - продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] не має, оскільки ним було вжито усіх необхідних заходів для того, щоб основний договір було укладено в обумовлені попереднім договором строки та на умовах, що були визначені ним та позивачем під час укладення попереднього договору. Крім того, відповідач пояснив, що вже під час розгляду справи по суті, він намагався досягти з позивачем згоди та пропонував повернути їй грошову суму у розмірі 40 000,00 грн., яка була передана останньою йому 25.05.2012 року у якості авансу або змінити умови договору, однак [PERSON] відмовилася, як від зміни умов попереднього договору, так і від повернення грошової суми. Просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача. представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбу ВРАЦС Київського РУЮ у .м донецьку зроблено актовий запис № 87 від 13.03.2009 року. (а.с.5) На підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 1382 від 07.02.2001 року, виданого Представництвом фонду державного майна України в м. Донецьку, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина, що також підтверджується наданою суду копією Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП БТІ м. Донецька. (а.с. 4,119) Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що 25 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися у майбутньому в строк до 31 грудня 2012 року, укласти основний договір: договір купівлі - продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS]. (п.1 попереднього договору). Відповідно до п. 2.3 попереднього договору, ціна за основним договором визначається сторонами у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) гривень, що еквівалентні 10 000,00 (десять тисяч) доларів США. У відповідності до п. 2.5 попереднього договору, [PERSON], позичаючи у [PERSON] гроші в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень, що являються еквівалентами 5 000,00 (п'ять тисяч) доларів США, зобов'язався підготувати в строк до укладення основного договору, тобто до 31 грудня 2012 року, документи, необхідні для нотаріального посвідчення вище вказаної 1/3 частини квартири. Пунктом 2.8. попереднього договору передбачено, що сторони домовились, що продавець зніметься з реєстрації з вказаної квартири протягом 2 (двох) місяців. Згідно з п. 5 попереднього договору, сторони домовились, якщо до обумовленого терміну не буде укладено договір купівлі - продажу вищевказаного нерухомого майна в зв'язку з відмовою Продавця, то сума позики 40 000,00 (сорок тисяч) гривень, що є еквівалентом 5 000,00 (п'ять тисяч) доларів США, буде повернена продавцем - покупцю ([PERSON]) в тотожній сумі, а також буде сплачено ним штраф в розмірі 100% від суми позики, тобто 40 000,00 грн., не пізніше 31 грудня 2012 року. В разі, якщо Покупець відмовиться від підписання договору купівлі - продажу, то сума позики в розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень, що є еквівалентом 5 000,00 (п'ять тисяч) доларів США, залишається у продавця. (а.с.6) При цьому, у судовому засіданні сторони пояснили, що договору позики 25 травня 2012 року вони не укладали, ними було укладено та посвідчено нотаріально саме попередній договір купівлі - продажу частини квартири. З оглянутого у судовому засіданні оригіналу фотокопії попереднього договору від 25.05.2012 року, засвідченої нотаріально приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 25.05.2012 року, вбачається, що позивачем [PERSON] було власноручно зроблено на вказаній її особистий напис «окончательная стоимость после независимой оценки квартиры. 25.05.2012 г.» та підпис (а.с.122), проти чого не заперечували сторони у судовому засіданні. У відповідності до наданої суду копії висновку про вартість майна, складеного незалежним експертом [PERSON], оціночна (риночна) вартість квартири [ADDRESS] станом на 25.10.2012 року складає 448 502, 00 грн. без урахування ПДВ, у тому числі 1/3 частина складає 149 501 (сто сорок дев'ять тисяч п'ятсот одна) гривня. (а.с. 65-121) Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що до Органу опіки та піклування Київської районної в м. Донецьку ради з заявами про надання дозволу на відчуження [PERSON] належної йому 1/3 частини вищевказаної квартири, сторони звернулися 17 грудня 2012 року та рішенням Київської районної в м. Донецьку ради від 16.01.2013 року Органом опіки та піклування було надано [PERSON] дозвіл на продаж належної йому частини квартири. (а.с.121,42) Як вбачається, з наданих суду копії посвідчених нотаріально заяв [PERSON] та [PERSON], сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов основного договору купівлі - продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS], (а.с. 7, 35), а тому ані в обумовлений попереднім договором строк, тобто до 31 грудня 2012 року, ані в подальшому, основний договір купівлі - продажу частини квартири між сторонами укладений не був, проти чого не заперечували сторони у судовому засіданні. Згідно зі ст.. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно абзацом 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що правило абзацу 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У судовому засіданні встановлено та не спростовується сторонами по справі, що договір купівлі - продажу 1/3 квартири [ADDRESS] у встановленому законом порядку між сторонами укладено не було. У зв'язку з цим, суд не приймає до уваги і не застосовує при вирішенні даної справи пункт 5 попереднього договору, укладеного між сторонами, з якого вбачаються правила застосування штрафних санкцій при укладенні договору завдатку, оскільки вказане положення договору суперечить ст. 570 та 571 ЦК України і не може визнавати завдатком суму, яка відповідно до вимог Цивільного Кодексу України не є завдатком. Тому суд визнає сплачену позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] суму у розмірі 40 000,00 гривень авансом і не застосовує до неї правил, передбачених Цивільним Кодексом України щодо завдатку. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі. За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства України та встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми завдатку у розмірі 40000,00 грн., а також суми штрафних санкцій у розмірі 40000,00 грн. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума авансу у розмірі 40000,00 гривень, передана нею 25.05.2012 року відповідачу [PERSON] Крім того, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частинами 1 та 2 ст. 84 того ж Закону передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У частині 1 ст. 88 зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав законної сили 01.01.2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено розмірі мінімальної заробітної плати з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що година участі особи, яка надає правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді становить 458,80 грн. (1147/100*40=458,80) З наданого суду договору про надання правової допомоги від 06.08.2013 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON], вбачається, що остання зобов'язалася у відповідності до умов укладеного договору надати [PERSON] правову допомогу у вигляді підготовки позовного матеріалу до Київського районного суду м. Донецька за позовом до [PERSON] про стягнення суми, при цьому, п. 3.1 вказаного договору визначено, що оплата послу виконавця провадиться з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на момент надання допомоги. (а.с.10,11) Згідно з актом надання послуг за підписом [PERSON] та [PERSON], [PERSON] сплатила [PERSON] за складання позовної заяви та підготовки позовного матеріалу 509,26 грн. (а.с.13). Як вбачається з представлених суду актів надання послуг від 15.10.2013 року, від 06.11.2013 року, від 11.11.2013 року та від 19.11.2013 року, [PERSON] сплатила [PERSON] за участь у судових засіданнях наступні суми: 339,50 грн., 339,50 грн, 466,82 грн. та 679,01 грн. відповідно. (а.с.37,39,41,52). Однак, при цьому позивачем та його представником у судовому засіданні були надані суду судові повістки з відмітками про тривалість часу перебування представника позивача - адвоката [PERSON] у приміщенні Київського районного суду м. Донецька 15.10.2013 року, 06.11.2013 року, 11.11.2013 року та 19.11.2013 року, з яких вбачається, що адвокат [PERSON] перебувала у суді: 15.10.2013 року з 11 години 00 хвилин до 11 години 40 хвилин, тобто 40 хвилин, при цьому у судовому засіданні відповідно до журналу судового засідання від 15.10.2013 року остання приймала участь з 11:15 години до 11:17 годин, тобто дві хвилини (а.с.38,21); 06.11.2013 року з 09 години 00 хвилин до 09 години 40 хвилин, тобто 40 хвилин, при цьому у судовому засіданні відповідно до журналу судового засідання від 06.11.2013 року приймала участь з 09:15 години до 09:17 годин, тобто дві хвилини (а.с.36,25); 11.11.2013 року з 11 години 30 хвилин до 12 години 23 хвилин, тобто 53 хвилини, при цьому у судовому засіданні відповідно до журналу судового засідання від 11.11.2013 року приймала участь з 12:08 години до 12:17 години, тобто дев'ять хвилин. (а.с.40,29-30) 19.11.2013 року з 10 години 30 хвилин до 11 години 50 хвилин - 1 година 20 хвилин, при цьому у судовому засіданні відповідно до журналу судового засідання від 19.11.2013 року приймала участь з 11:25 години до 11:43 години, тобто вісімнадцять хвилин. (а.с.52,43-45), а всього представником позивача було витрачено на надання правової допомоги, яка полягала у представництві інтересів [PERSON] у судових засіданнях 31 хвилина, що у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав законної сили 01.01.2012 року, у грошовому еквіваленті становить 237,06 грн. (1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати, встановлений ст.. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік»)/100*40= 458,80 грн. - одна година участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні)*2 хвилини=15,30 грн.+ 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати, встановлений ст.. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік»)/100*40= 458,80 грн. - одна година участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні)*2 хвилини=15,30 грн.+ 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати, встановлений ст.. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік»)/100*40= 458,80 грн. - одна година участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні)*9 хвилин=68,82 грн. + 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати, встановлений ст.. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік»)/100*40= 458,80 грн. - одна година участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні)*18 хвилин = 137,64 грн. = 237,06 грн., а також суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 458,80 грн. - одна година правової допомоги [PERSON], яка полягала у складанні позовної заяви до суду та матеріалів до неї, а разом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 695,86 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які полягають у наданні [PERSON] правових послуг [PERSON] та які виражаються у представництві інтересів останньої у судових засіданнях 24.12.2013 року, 09.01.2014 року, 22.01.2014 року та 24.01.2014 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано підтвердження того, що нею дійсно було сплачено адвокату [PERSON] відповідну грошову суму за надання правових послуг. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 406,96 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог майнового характеру (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial