Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті матері [PERSON], яка померла 05 січня 2005 року, відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за № 18 по вул. Шевченка в с.Дударків, Бориспільський район, Київська область. Однак, з тієї причини, що відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння і спадкодавець за життя не здійснив його державну реєстрацію, позивач не може успадкувати його в нотаріальному порядку , а тому просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судовому засіданні присутнім не був, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач- Дударківська сільська рада, в судове засідання представника не направили, однак надіслали суду листа, в якому просили проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, покладаються на розсуд суду при розгляді справи. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 05 січня 2005 року померла мати позивача [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть. ( а.с.7). Позивач є рідною дочкою померлої, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження.( а.с.11,12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої також входить житловий будинок з надвірними будівлями № 18 по вул. Шевченка в с. Дударків, Бориспільський район, Київська область. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Спадкоємцем 1 черги за законом після смерті [PERSON] є позивач по справі, [PERSON] Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, [PERSON] заповіт складено не було. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач спадщину прийняла у встановлений шестимісячний термін шляхом звернення з відповідною заявою до приватного нотаруса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 18/2016 та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. ( а.с.16,28-37). Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями позивачу було відмовлено, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавиці на вказаний будинок.( а.с.15). Згідно даних по господарського обліку за особовим рахунком № 345 будинок № 18 по вул..Шевченка в с.Дударків Бориспільського району, збудований в 1969 році, належав [PERSON].( а.с.17-20). Технічний паспорт на спадкове домоволодіння виготовлений КП Бориспільської райради Бориспільське районне» Бюро технічної інвентаризації» лише 05.07.2016 року, тобто після смерті спадкодавця.( а.с. 21-24). Отже, вказаний будинок перебував у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] Однак за життя спадкодавець не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно в відповідних органах, що стало перешкодою для позивача при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивачів підлягає визнанню в судовому порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини, пов»язані з виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказане домоволодіння. Пунктом 5 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація права власності проводиться на підставі судового рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved