Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання їх дітей. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають двох малолітніх дітей. Однак подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейні відносини та виховання дітей. Зазначила, що поведінка відповідача робить спільне життя нестерпним і таким, що ображає її людську гідність. Спільне господарство ними не ведеться. Через регулярні суперечки і сварки, вона перебуває в стресовому стані та вважає, що подальше спільне шлюбне життя і збереження сім'ї неможливим. Також, зазначила, що їх спільні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання синів, а тому, вона просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в сумі по 1 000 гривень на кожного. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що відповідач не підтримує її як чоловік, внаслідок чого вона у шлюбі відчуває себе самотньою жінкою. Уточнила, що з 01.01.2015 року вони з відповідачем разом не проживають. При цьому, відповідач не уникає спілкування з дітьми та здійснював деякі витрати на їх потреби. Позивач підтримала вимоги своєї заяви та просила задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та не оспорив обставин наведених позивачем щодо цього. В частині вимог про стягнення аліментів, висловив згоду на виплату аліментів в розмірі меншому ніж заявлено позивачкою з урахуванням його офіційних доходів, що складаються з пенсії по інвалідності та заробітної плати за офіційним місцем роботи. Зазначив, що і в добровільному порядку він не відмовляється надавати дітям матеріальну підтримку. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 04 червня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за № 157 (а.с. 22). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення сторонами не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки з наданих сторонами в судовому засіданні пояснень встановлено, що шлюб між ними має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Із змісту позовної заяви та пояснень позивачки встановлено, що діти проживають разом з матір'ю. Вказане також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Путрівської сільської ради від 16.01.2015 року № 24 (а.с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Із наданого відповідачем копії пенсійного посвідчення вбачається, що він як інвалід ІІ групи отримує пенсію по інвалідності, розмір якої згідно із довідки управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі від 04.02.2015 року № 468 - становить 949 гривень 00 копійок на місяць (а.с. 24, 27). Крім того, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, а його заробітна плата є мінімальною і становить 1 218 гривень 00 копійок на місяць, що підтверджується довідкою ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДВС у Київській області № 169/П/10-13-11-01-19 від 05.05.2015 року (а.с. 28). Згідно із частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, оскільки відповідач має регулярний, постійний дохід, суд приходить до висновку, що підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як просить позивач, - відсутні. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тобто, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, що обумовлене розміром його офіційного доходу. Норми частин першої і другої статті 183 СК України передбачають, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: partial