Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав щодо їх спільного сина [PERSON], [INFO]. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у неї з відповідачем є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Проте відповідач вже на протязі майже 4 років не приймає участі в утриманні сина, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не займається її вихованням. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області 07 жовтня 2011 року шлюб між [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) було розірвано (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно висновку, наданого Кагарлицькою районною державною адміністрацією Київської області від 22 жовтня 2015 року № 01-28-2090 Кагарлицька районна державна адміністрація Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.23). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач протягом останніх років не цікавився життям свого сина [PERSON], не приділяв йому уваги та не брав участі в його вихованні, не надавав матеріальної допомоги, фактично ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню сина, також враховуючи ті обставини, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], суд приходить до висновку, що останнього необхідно позбавити батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 150, 164, 165, 166 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитини», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»;

Outcome: approved