Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстрований, але не проживає з 2000 року її син, відповідач [PERSON], у зв'язку з чим вона не в змозі повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, розглядати справу у її відсутності та в разі неявки до суду належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с.16). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності та заперечень проти позову не надавав, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.21,22), оскільки відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є домоволодіння № 2 по пров. Калініна в с. Тернова Чугуївського району Харківської області, який згідно договору дарування від 25.11.2009 року, посвідченого 25 листопада 2009 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Гусейновою Е.Г., реєстровий № 2626, та зареєстрованого в КП «Чугуївське МБТІ» 8 грудня 2009 року за реєстровим № 379, реєстрова книга № 3, належить позивачу по справі - [PERSON] (а.с.4,5). У зазначеному будинку згідно даних адресно-довідкової картотеки Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області та інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 543 від 18.06.2015 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.6,12). Згідно інформації виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 2055 від 27.10.2015 року [PERSON] зареєстрований у зазначеному будинку, але не мешкає в ньому з 2003 року по теперішній час (а.с.17). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачами доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного та

Outcome: approved