Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням. Аргументує свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори за № 5333, вона є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS]. 08.11.2013 року нею було здійснено реєстрацію [PERSON] та [PERSON] в належному їй будинку, де вони залишаються зареєстрованими і на сьогоднішній день, але в ньому не проживають з дня реєстрації, не приймають участь в підтриманні будинку в належному стані, у сплаті комунальних платежів. Добровільно знятися з реєстрації в вищевказаному житловому приміщенні відповідачі не бажають. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з»явилась, але надала заяву в якій підтримує свої позовні вимоги та просить справу слухати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. В газеті Урядовий кур»єр №156 (6025) від 22 серпня 2017 року розміщено оголошення про повідомлення [PERSON], [PERSON] про їх виклик в судове засідання з розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням на 08 год. 30 хв. 30 серпня 2017 року(а.с.21) Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 жовтня 1989 року , [PERSON] набула право власності на 1 / 3 частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO](а.с.5); Згідно домової книги для громадян, проживаючих в будинку по [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.6,7). 12 червня 2017 року в акті обстеження матеріально-побутових умов та фактичного не проживання (проживання) та реєстрації осіб у житловому приміщенні №183, встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] за даною адресою не проживають і не проживали з дня реєстрації з 2013 року і їх місце проживання не відоме(а.с.8) Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.8 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом її є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно частини 2 статті 406 ЦПК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі спільно з власником спірного житлового будинку не проживали та спільним побутом не була пов'язані, а лише зареєстровані за адресою : [ADDRESS] з 2013 року, та в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають, у зв»язку з чим право відповідачів на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved