Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. З 13 серпня 2011 року по 08 жовтня 2013 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають дитину дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона проживає окремо, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач у вихованні дитини та догляді за нею участі не бере, фізичним та духовним її розвитком не цікавиться, майнової допомоги не надає. На цей час вона разом із дитиною проживає у своєї матері [PERSON], за адресою: м. Луганськ, кв. Степовий, 11/2012. Дитина ходить до дитячого садку у місті Луганську. Вказуючи на те, що на дитина часто хворіє, потребує якісного лікування, яке можливо отримати тільки у місті Луганську та за кордоном, також зазначаючи, що її будинок знаходиться у селищі Вільхове Станично-Луганського району Луганської області, куди вона з дочкою змушена їздити відвідувати будинок та подвіря, позивач просила суд: надати неповнолітній [PERSON] багаторазовий дозвіл на виїзд та вїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської області та за межі України до досягнення 16 років у супроводі матері [PERSON], без згоди і супроводу батька [PERSON]; надати неповнолітній [PERSON] багаторазовий дозвіл на виїзд та вїзд за кордон України до Російської Федерації до досягнення 16 років у супроводі матері [PERSON], без згоди і супроводу батька [PERSON]. Позивач у своїй позовній заяві також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи від нього не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за його відсутності з наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57\~(зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Із рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 25 вересня 2013 року судом встановлено, що сторони дійсно знаходились у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2011 року, який було розірвано згідно цього судового рішення 08 жовтня 2013 року. Зі свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON], яка народилася 10 вересня 2012 року, на даний час є малолітньою особою, її батьками є сторони у цій справі. Випискою з протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії від 14 серпня 2015 року за № 20/3 підтверджується, що дитина часто хворіє, у звязку з чим за станом здоровя їй потрібен індивідуальний догляд до досягнення шести років. Паспорт позивача свідчить про те, що вона дійсно зареєстрована у [INFO] по вул. Вокзальна. Із позовної заяви, чого ніким не оспорюється, вбачається, що на цей час позивач разом з дочкою проживає у місті Луганську, місце знаходження відповідача їй невідоме. У своєму позові позивач вказала, що надання дозволу її малолітній дочці у виїзді за межі України необхідно для лікування, а через лінію зіткнення для відвідування будинку у селищі Вільхове Станично-Луганського району Луганської області. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, з огляду на те, що відповідач не надав своїх заперечень, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній дочці на виїзд за кордон у супроводі матері, в тому числі до Російської Федерації. Разом з цим, на переконання суду, дозвіл\~на виїзд дитини\~без обмеження\~\~його відповідним часом\~\~чи періодом\~\~протягом року може стати\~підставою для її перебування за кордом досить тривалий не обмежений час, що може\~\~порушити\~\~батьківські права відповідача, який їх не позбавлений, та\~\~реально позбавити його\~права на спілкування з дочкою. За таких обставин, суд вважає необхідним надати тимчасові дозволи на виїзд дочки сторін без згоди батька у супроводі матері з обмеженням у часі на рік до досягнення дитиною шістнадцяти років, у звязку з чим позовні вимоги про надання дозволу на виїзд за кордон підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивача про надання дозволу її малолітній дочці на вїзд та виїзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області, суд вважає необхідним зазначити таке. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VII було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до\~Закону України\~«Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До цих територій належить місто Луганськ, де зараз проживає позивач. Пунктом 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з\~неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367, передбачено, що вїзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб\~пунктами 3-6\~Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Даний порядок регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» під час вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України\~«Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України». Суд, виходячи з вимог статті 8 Цивільного кодексу України, вважає можливим застосувати вказаний Порядок до спірних правовідносин, та, оскільки в цьому Порядку є посилання на порядок, передбачений Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, зокрема на його пункти 3-6, вимоги позивача про надання дозволу її малолітній дочці на перетин лінії розмежування без згоди батька є обґрунтованими, які слід задовольнити без обмеження у часі на календарний рік. На підставі наведеного,

Outcome: partial