Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2006 року по 09 квітня 2015 року з відповідачем [PERSON], від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано на підставі рішення суду, дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Вказує, що їх спільний син перебуває на диспансерному обліку в лікаря-отоларинголога і потребує санаторно-курортного лікування, у звязку з чим позивач уклала договір про надання туристичних послуг- придбання путівки для відпочинку на морі в період літніх канікул з 10 червня 2016 по 01 липня 2016 року та завчасно звернулась до відповідача з проханням надати згоду на поїздку дитини за кордон, проте відповідач відмовив в наданні дозволу. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, при цьому двічі його уточнювала в частині визначення дати виїзду дитини за межі України з 10 липня по 1 серпня 2016 року, з 1 по 20 серпня 2016 року, посилаючись на угоди про надання туристичних послуг з ФОП [PERSON] від 26.05.2016 року та 21.06.2016 року. Відповідач позов не визнав, зазначивши, що дійсними намірами позивача є вивезення дитини на постійне проживання за кордон, оскільки вона тривалі періоди часу, починаючи з липня 2015 року, проживає та неофіційно працює за кордоном. Оскільки позивач залишає сина на період своєї відсутності у своїх батьків, він звернувся в Новоушицький районний суд з позовом до неї щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина і провадження у справі відкрито. Також стверджує, що виникають сумніви у доходах позивача, оскільки вона працевлаштована в ТОВ «Владислав», директором якої є її батько, за даними управління пенсійного фонду України страхові внески з її заробітної плати не сплачувались. Орган опіки і піклування Новоушицької РДА направив в суд висновок щодо виникнення сумнівів в справжності намірів поїздки неповнолітнього за кордон та наявність загрози неповернення дитини в Україну. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-БВ № 166159 від 17 лютого 2012 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області, сторони являються батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Новоушицького районного суду від 09 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та визначено місце проживання [PERSON] з матірю - [PERSON]. Згідно довідок Сокирянської центральної районної лікарні [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря отоларинголога з 16.02.2015 року. Рекомендовано санаторно-курортне лікування. Згідно довідки ТОВ «Владислав» від 14 червня 2016 року [PERSON] працює на вказаному підприємстві менеджером по виробництву з грудня 2015 року, заробітна плата складає 2600 грн. в місяць. Із листа відповідача від 07.04.2016 року, адресованого адвокату [PERSON], вбачається, що він заперечує проти виїзду його неповнолітнього сина за кордон, оскільки не володіє повною інформацією від матері дитини щодо наявних хвороб у дитини, періоду перебування сина за кордоном, можливості матері забезпечити його оздоровлення. Із договорів про надання туристичних послуг від 27 квітня 2016 року, 26.05.2016 року та 21.06.2016 року вбачається, що у ФОП [PERSON] [PERSON] замовляла туристичні поїздки з 10 червня по 01 липня 2016 року, з 10 липня по 1 серпня 2016 року, з 1 по 20 серпня 2016 року на двох осіб. При цьому позивач стверджувала, що укладаючи договори, вона авансувала майбутні послуги туристичного агентства, проте платіжні документи відсутні. Із даних пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] встановлено, що страхові внески сплачувались лише в грудні 2015 року. Із ухвали Новоушицького районного суду від 13 квітня 2016 року встановлено, що судом відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] Із даних Державної прикордонної служби встановлено, що [PERSON] в період з 06.08.2015 року по 08.11.2015 року перебувала за кордоном. Крім того в судовому засіданні позивач визнала факт, що знаходилась за кордоном в Італії та Угорщині з 03 березня по 24 квітня 2016 року, де працювала у фізичних осіб. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України\~визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього\~Закону\~право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за\~\~нотаріально\~\~посвідченою\~\~згодою\~\~другого з батьків\~із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Звертаючись в суд з даним позовом, як і з подальшими заявами про його уточнення, позивач жодного разу не зазначила конкретну країну, куда мала намір вивезти дитину на відпочинок; крім того у позовній заяві та заяві про уточнення вимог від 30.05.2016 року просила надати дозвіл на виїзд з України [PERSON], [INFO]. Посилання на укладання угод про надання туристичних послуг не заслуговує на увагу, оскільки без попереднього внесення коштів за надання туристичних послуг такі послуги не будуть надані, будь які документи про оплату не представила. Натомість заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо частого перебування матері дитини за кордоном, перебування сторін у спорі з приводу визначення місця проживання дитини по зазначеній причині, а також висновок органу опіки і піклування, в якому містяться сумніви у дійсності намірів позивача.

Outcome: dismissed