Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що вона є власником квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1999 та договору дарування 2/3 частини квартири від 28.03.2008. Позивач зазначила, що відповідач вже більше ніж десять років у вищевказаній квартирі не проживає Позивач вказала, що даний факт підтверджується актом від 16.05.2018, який підписаний свідками та засвідчений майстром технічної дільниці і начальником ЖЕД № 903. Зазначила, що відповідач добровільно знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] відмовляється. У зв'язку з наведеним вище, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити. Ухвалою судді від 12.06.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судові повістки, що направлялися на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1999, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 15.03.1999 у реєстровій книзі за № 3637/340 квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та згідно договору дарування 2/3 частин квартири від 28.03.2008, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-669, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказала, що в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], однак, остання у вказаному житловому приміщенні не мешкає. Крім того, в матеріалах справи міститься Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.05.2018, складений мешканцями квартири [ADDRESS], та затверджений печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №903, яким підтверджується, що [PERSON] більше десяти років не проживає за адресою: [ADDRESS]. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved