Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя нежитлову будівлю приміщення для утримання худоби корівник, загальною площею 1632,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб автомобіль марки Mersedes-Benz 311 CDi, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем право власності на вказану нежитлову будівлю приміщення для утримання худоби корівник, а за відповідачем право власності на вказаний автомобіль. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вказана нежитлова будівля та автомобіль були придбані сторонами за спільні кошти подружжя, в період їх шлюбу, однак в усіх договорах відповідач був вказаний як «Покупець» та власник, незважаючи на те, що майно було ними придбано під час перебування у шлюбі і за усною домовленістю ніж ними було вирішено, що у разі необхідності майно буде переоформлено на позивача. Наприкінці 2018 року позивач звернулася до відповідача з проханням щодо поділу майна, шляхом укладення відповідного договору у нотаріуса, проте відповідач відмовився від даної пропозиції та вважає, що все вказане майно є його особистою власністю, оскільки саме він вказаний як «власник». У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду із відповідним позовом, на задоволенні якого наполягає. Ухвалою судді від 17.05.2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду, призначена до судового розгляду (а.с.39). Позивач, будучі належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила про те, що підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні та просить суд ухвалити відповідне рішення. Відповідач, будучі належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив про те, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами\~в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає\~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07 листопада 2009 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). Під час перебування у шлюбі [PERSON] придбано автомобіль марки Mersedes-Benz 311 CDІ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] ( а.с.13), та на нежитлову будівлю загальною площею 1632,5 м. кв., розташовану по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 31.05.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.15-16, 18-26). На вчинення вказаного правочину надавалася згода дружини покупця та сторонам роз`яснювалися положення ст. 60-65 СК України (а.с. 16). Факт реєстрації вказаної нежитлової будівлі за [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2021 (а.с. 17). Згідно звіту про оцінку транспортного засобу №05/04/2021 від 05.04.2021 ринкова вартість автомобіля марки Mersedes-Benz 311 CDІ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на дату оцінки складає 89600 грн. 00 коп ( а.с.27-30). Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість зазначеної нежитлової будівлі загальною площею 1632,5 м. кв., розташований по [ADDRESS] станом на 05.04.2021 складає 89500 грн. 00 коп. (а.с. 32), але позивач не просила суд відшкодовувати їй різницю у вартості майна, що складає 100 грн. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зі змісту ст. 60 Сімейного кодексу України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.71 СК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до обґрунтованого висновку що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і доказів на спростування вказаного судом не встановлено, що також не заперечувалось і відповідачем. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, вказане визнання не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки фактично здійснюється поділ майна між подружжям, враховуючи вартість майна, а саме те, що вона є практично однаковою, різниця складає 100 грн., компенсувати яку позивач не просила, на момент подачі позову до суду між сторонами існував спір про поділ майна подружжя, але після відкриття провадження по справі відповідач позов визнав, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та здійснити поділ майна подружжя відповідно до позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору, в розмірі 895,50 гривень, а інша частина в розмірі 895,50 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved