Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги просить визнати неправомірним та скасувати наказ ліквідатора Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 18.09.2014 № 1 про звільнення працівника [PERSON] з посади провідного спеціаліста Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, без обов'язкового працевлаштування; поновити її на попередній посаді; зобов'язати відповідачів видати наказ про відпустку [PERSON] по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років; стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000грн.. Вимоги обґрунтувала тим, що вона перебуває у декретній відпустці. У зв'язку з другою вагітністю 26.05.2014 відкрито лікарняний лист із втрати працездатності на 126 календарних днів, приступити до роботи повинна 30.09.2014. Лікарняний лист подала за місцем роботи. В усній формі була проінформована про прийняття рішення Фурсівської сільської ради від 18.10.2013 № 31-686 про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. 17.07.2014 від ліквідатора Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надійшло попередження про майбутнє звільнення із займаної посади. 11.10.2014 позивач направила рекомендованим листом за місцем роботи заяву про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. 19.10.2014 ліквідатор центру [PERSON] повідомив листом, що наказом від 18.09.2014 № 1 він звільнив її із займаної посади 17.09.2014 у зв'язку з ліквідацією центру. На день звернення до суду Фурсівський сільський цент соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не ліквідований. Позивач вважає звільнення та відмову у наданні відпустки по догляду за дитиною незаконними. Її звільнення можливе лише за умови обов'язкового працевлаштування, яке відповідачі не забезпечили. Тому неправомірними діями відповідачів позивачу завдана моральна шкода, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв'язків, життєдіяльності, різко погіршилося самопочуття у передпологовий та післяпологовий періоди, а думки про втрату роботи в період економічної кризи матері двох неповнолітніх дітей призвели до моральних страждань. Представник позивача в судовому засіданні надав уточнення позовних вимог, обгрунтування позову підтримав. Представник відповідача Фурсівської сільської ради позов не визнав, посилаючись на те, що вини сільради у порушенні прав позивача немає. Заперечення обґрунтував тим, що рішенням Фурсівської сільської ради від 26.02.2007 № 5-129 «Про створення Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді» затверджене Положення про центр. Згідно з п.1.4, п.1.5 якого, центр наділяється цивільною правоздатністю та дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді; центр є юридичною особою, має самостійний баланс та реєстраційні рахунки. Згідно з п.4.3 положення, директор центру керує його діяльністю, затверджує структуру та штатний розпис, видає накази організаційно-розпорядчого характеру, призначає та звільняє працівників центру. На виконання Наказу Міністерства соціальної політики України від 5.09.2013 № 544 Фурсівською сільською радою було прийняте рішення від 18.10.2013 № 31-686 «Про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді», повноваження ліквідатора юридичної особи покладені на директора [PERSON]. 10.09.2014 до Фурсівської сільської ради надійшов рекомендований лист із заявою [PERSON] про наданя соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Оскільки остання не перебувала у трудових відносинах із сільською радою, то звернення було переслане за належністю до ліквідатора Фурсівського сільського центру, про що повідомлено заявника. Вільні вакансії у штаті сільської ради відсутні і створити їх теж неможливо, що суперечило б Постанові КМУ від 1.03.2014 № 65 «Про економію державних коштів». На день розгляду справи Фурсівський сільський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не ліквідований. Кошти на утримання центру у сільському бюджеті на 2014 рік не передбачені, рахунки юридичної особи не закриті, ліквідаційний баланс до сільради не поданий. Ліквідатор центру не надав жодного пояснення щодо неналежного виконання своїх обов'язків, на звернення не реагує, уникає будь-яких контактів. Позивач не обґрунтувала розмір моральної шкоди та факт заподіяння її саме діями Фурсівської сільської ради. Підстав для задоволення вимог в частині, що стосується сільради, немає. Представник відповідача Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Фурсівської сільської ради від 26.02.2007 № 5-129 «Про створення Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді» затверджене Положення про центр. Згідно з п.1.4, п.1.5 якого, центр наділяється цивільною правоздатністю та дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді; центр є юридичною особою, має самостійний баланс та реєстраційні рахунки. Фурсівською сільською радою було прийняте рішення від 18.10.2013 № 31-686 «Про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді», повноваження ліквідатора юридичної особи покладені на директора [PERSON]. 17.07.2014 [PERSON] отримала від ліквідатора Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді попередження про майбутнє звільнення із займаної посади провідного спеціаліста. Проте, 21.05.2014 [PERSON] була видана довідка Фурсівською сільською радою Білоцерківського району про те, що вона з 5.08.2008 займає посаду провідного спеціаліста Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, перебуває у декретній відпустці, посада буде зберігатися за нею до моменту ліквідації центру. У зв'язку з другою вагітністю 26.05.2014 [PERSON] було відкрито лікарняний лист із втрати працездатності на 126 календарних днів, приступити до роботи необхідно 29.09.2014. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво. 11.09.2014 до Фурсівської сільської ради надійшов рекомендований лист із заявою [PERSON] про надання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, про що свідчить зворотнє повідомлення. Звернення було направлене до ліквідатора Фурсівського сільського центру, яке він отримав 16.09.2014, про що свідчить зворотнє повідомлення. 19.09.2014 ліквідатор центру [PERSON] повідомив листом, що наказом від 18.09.2014 № 1 він звільнив [PERSON] із займаної посади 17.09.2014 у зв'язку з ліквідацією центру, на підставі п.1.ч.1 ст.40 КЗпП України. 15.10.2014 позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. На день звільнення позивача з роботи, на день подання позову та розгляду справи розгляду справи Фурсівський сільський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не ліквідований, що підтверджується довідкою з ЄДРЮО від 24.09.2014 та підтвердив представник Фурсівської сільської ради. На неодноразові звернення Фурсівської сільської ради до ліквідатора центру надати звіт про стан ліквідації останній не реагує, про що свідчать відповідні листи та звернення до прокуратури району. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України: «Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.» Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України: «Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.» Строки звернення до суду позивачем не порушені. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України: «Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.» Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України: «Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.» Тобто, при повній ліквідації підприємства допускається звільнення жінок, зазначених у частині третій ст. 184 КЗпП, однак з обов'язковим працевлаштуванням. Невиконання цього обов'язку підприємством тягне такі наслідки: якщо на момент винесення судом рішення процес ліквідації підприємства не завершений, жінка поновлюється на роботі, а підприємство зобов'язане виплатити працівниці середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (з урахуванням одержаної жінкою вихідної допомоги). Оскільки, позивач на момент звільнення мала дитину віком до трьох років, підприємство ліквідоване не було, то її звільнення вважається неправомірним, а наказ ліквідатора про її звільнення підлягає до скасування. Вимог щодо виплати середньої заробітної плати позивач при пред'явленні позову не заявляла. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.235 КЗпП України: «У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.» Враховуючи, що звільнення позивача було незаконним, то вона повинна бути поновлена на роботі на попередній посаді негайно. День звільнення працівника вважається останнім робочим днем. Оскільки позивач була звільнена з посади з 17.09.2014 наказом від 18.09.2014, то вона підлягає до поновлення на роботі з 18.09.2014 року органом, що її звільнив. Відповідно до ч.3 ст.179 КЗпП України: «За бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.» Відповідно до ст.18 ЗУ «Про відпустки»: «Після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.» Таким чином, ненадання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є порушенням її прав. Тому, суд вважає за необхідне зобов'язати Фурсівський сільський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді видати наказ про відпустку [PERSON] по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], до досягнення нею трьох років, тобто починаючи з 29.09.2014 по [INFO], з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Суд прийшов до висновку, що права позивача порушені саме відповідачем - Фурсівським сільським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в особі його ліквідатора, оскільки центр має статус юридичної особи, наділений всіма повноваженнями на вчинення відповідних дій, ліквідація якого не завершена. Тому, на думку суду, вимоги позивача до співвідповідача - Фурсівської сільської ради - щодо зобов'язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду задоволенню не підлягають. Неправомірними діями відповідача - Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - позивачу завдана моральна шкода, яка виражається у порушенні нормальних життєвих зв'язків, життєдіяльності, погіршенні самопочуття у передпологовий та післяпологовий періоди позивача, переживання про втрату роботи в період економічної кризи матері двох неповнолітніх дітей призвели до її моральних страждань, поставили її в скрутне матеріальне становище. Відповідно до ст.2371 КЗпП України: «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.» Проте, враховуючи обставини справи, становище відповідача, який знаходиться в процесі ліквідації, необгрунтування розміру заподіяної шкоди, суд вважає за можливе задовольнити вимоги щодо відшкодування моральної шкоди частково, в розмірі 2000грн.. Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати. Судові витрати за розгляд вимог немайнового характеру підлягають до стягнення з відповідача Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на користь держави. На підставі ст.ст. 40, 179, 232, 233, 235, 184, 2371 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України,

Outcome: partial