Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 06.10.2012 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис 1632. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Відповідач став зловживати спиртними напоями, у зв'язку з чим, в середині травня 2014 року позивач з дитиною пішла від нього та подала до суду позов про розірвання шлюбу. В червні 2014 року судом було надано строк на примирення, позивач повернулась до відповідача і вони відновили шлюбні відносини, позов залишено без розгляду. Однак, відповідач не виконав своїх обіцянок, тому позивач покинула його і проживає з дитиною в квартирі своєї матері. Вважає подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливим. Спільне господарство не ведеться. Після розірвання шлюбу дитина залишається з матір'ю. Ухвалою судді від 26.06.2018 було відкрито провадження в цивільній справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.07.2018 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Позивач до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач до початку розгляду справи надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, позов визнає повністю. Вказує, що шлюбні відносини припинені з січня 2018 року. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.10.2012 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис 1632 (а.с.4). Від сумісного життя мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, враховуючи, що позивач вдруге звертається до суду з позовом про розірвання шлюбу, розлад в сім'ї ні є короткочасним і наявність стійкого волевиявлення позивача направленого на припинення сімейних відносин, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення у даній справі. Враховуючи положення ст.. 141 ЦПК України, та повне визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved