Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з означеним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позов з обґрунтуванням його положеннями ст.ст. 391, 405 ЦК України подано з посиланням на те, що 20 червня 2014 року позивач набула у дар житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Також, у вказаній квартирі з 07 травня 2009 року зареєстровано брата позивача - [PERSON], який з 2010 року у квартирі не проживає, добровільно з реєстрації місця проживання не знімається, чим порушує право власності позивача. Позивач надала заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 13 вересня 2016 року, 07 травня 2009 року у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровано [PERSON], [INFO]. 20 червня 2014 року позивач, на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 20 червня 2014 року за № 2-307 отримала у дар від [PERSON] житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Водночас, у відповідності до акту від 16 серпня 2016 року старшого інспектора відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Бутко М.Г., складеного в присутності власника квартири [ADDRESS], мешканців квартир [ADDRESS], встановлено, що [PERSON], [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не мешкає з 2010 року. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку, членів сім`ї власника користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням членів сім`ї власника, тимчасових мешканців. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку та з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами після складання та реєстрації договору дарування, доказів на підтвердження наявності іншої правової підстави набуття відповідачем права користування житловим приміщенням, наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення особи, яка була власником будинку на час реєстрації відповідача у квартирі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 552,00 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved