Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, однією сімєю не проживають. Намагання нормалізувати сімейне життя не дало позитивного результату. Позивачка вважає, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Спорів щодо спільного майна та побачень з дитиною не виникає, дитина проживає з нею. Відсутня необхідність у наданні їм строку на примирення, мотивує це тим, що вони давно не проживають разом. Також позивачка зазначає, що між нею та відповідачем досягнуто домовленість про розгляд справи про розірвання шлюбу за місцем її перебування, а саме в місті Суми. Проти позову [PERSON] не заперечує. В підготовче судове засідання сторони не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач в письмовій заяві просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, та розглянути справу в його відсутність. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 14 жовтня 2000 року, який зареєстровано Виконкомом Миронівської селищної ради м. Дебальцевого, Донецької області, за актовим записом серії І-НО №106452, що підтверджується свідоцтвом про одруження на а.с.10. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження на а.с.10. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 \~СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя \~і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя \~чи інтересам дітей сторін На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, однією сімєю не проживають. Сторони не досягли позитивного результату нормалізувати сімейне життя. Так як відповідач позов визнав, примирення між подружжям та збереження їх сімї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved