Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстрована відповідач (знайома позивача), але з грудня 2016 року не проживає за вказаною адресою. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знята. Посилаючись на те, що відповідач з 2016 року без поважних причин не проживає в будинку, що належить позивачу, остання просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 15.05.2020 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача до суду не надійшло відзиву на позов, до суду повернулось поштове відправлення, що у комплексі з наявним у справі актом депутата про встановлення факту непроживання від 20.04.2020 року, повідомлення Новоєгорівського ТОВК Баштанської міської ради від 07.05.2020 року дає підстави для висновку про те, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим. Оскільки жодна із сторін не подала клопотань про проведення судового засідання з повідомленням сторін, то згідно з ухвалою про відкриття провадження від 15.05.2020 року, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору дарування житлового будинку від 09.11.2011 року; копію витягу про державну реєстрацію прав від 16.11.2011 року; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.04.2020 року; довідку Новоєгорівського ТО ВК Баштанської міської ради від 01.04.2020 року №290; акт депутата про встановлення факту непроживання від 20.04.2020 року; повідомлення Новоєгорівського ТО ВК Баштанської міської ради від 07.05.2020 року №59/15.03-4/2), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею будинку, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 09.11.2011 року. Відповідач [PERSON] , як знайома позивача, але не родич, зареєстрована у вказаному будинку позивача, але з грудня 2016 року у вказаному житлі не проживає. При цьому, з реєстрації за даною адресою відповідач не знялася. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своєю нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачів житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі), та такі факти позивачем заперечуються, і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, який не є членом сім`ї його власника, зареєстрований в будинку [ADDRESS] та з грудня 2016 року відповідач не реалізовує своє право користування вказаним житлом і будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідач не укладала, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує правомочності власника по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв`язку з наведеним, відповідач підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 150 Житлового кодексу України, ст. 311, 391 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved