Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матірю, без згоди батька. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час вона має на меті організувати для своєї дитини відпочинок в інших країнах світу з метою розширення її світогляду, спрямувати дитину на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовити дитину до свідомого життя у суспільстві. Однак, через напружені стосунки із батьком її дитини [PERSON], останній відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з нею, а тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл її малолітній дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з нею без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення ним 16- річного віку, крім того, надати дозвіл на виготовлення паспорту для виїзду за кордон малолітнього [PERSON] для виїзду за кордон без дозволу батька. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно через оголошення у пресі. Справу розглянуто без участі сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 28 липня 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, перевіривши наведені в позові доводи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з позивачем. Пунктом 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27 січня 1995 року передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З наведеного суд робить висновок про те, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового засідання, а тому задовольняє його. При зверненні до суду з позовом позивачем було внесено суму судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому враховуючи її клопотання, суд вважає необхідним повернути [PERSON] сплачену нею суму судового збору у розмірі 640 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved