Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 27 липня 2013 року. Від шлюбу мають доньку Поліну, [INFO]. З 14 березня 2015 року через різні погляди на сімейне життя шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, проживають окремо. Шлюб існує формально, тому просила розірвати його. У судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що заявлені вимоги визнає. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 липня 2013 року, від шлюбу мають доньку Поліну, [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 149402, виданим 27 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, свідоцтвом про народження серії І-ОК № 269768, виданим 09 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області. Фактичні взаємовідносини подружжя є наступними. Сторони не змогли створити в сімї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги, з 14 березня 2015 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюбні відносини припинились через різні погляди на сімейне життя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розлад в сімї не носить тимчасового характеру. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстави, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу, відсутні. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач є особою, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу. В поданій до суду позовній заяві позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 551 гривню 20 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квітанцією № 2 від 20 травня 2016 року. Вказані понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved