Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з 12.03.2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2013 року. За період шлюбу вони набули спільно з відповідачем право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу будинку, на цій підставі просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на ? житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], будинок саманний обкладений цеглою, житловою площею 35,8 кв.м., загальною - 50,0 кв.м., позначений на плані літерою «А,а,кр», з господарсько-побутовими спорудами - сарай «В», л-Кухня «Б», Уборна «Г», огорожа «№№», залишивши у власності [PERSON] ? вищевказаного майна. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], будинок саманний обкладений цеглою, житловою площею 35,8 кв.м., загальною - 50,0 кв.м., позначений на плані літерою «А», з господарсько-побутовими спорудами - літня Кухня «Б», сарай «В», Погріб «Д», Туалет «Е», Літній душ «Ж», Колодязь «К», Козирок «к», отмостка «І», огорожа «№-№6», залишивши у власності [PERSON] ? вищевказаного майна (а.с.182). В судовому засіданні позивач та його представник позов у урахуванням уточнень підтримали з обставин, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважає, що не може бути предметом поділу самовільно збудовані господарські будівлі та споруди, а саме: веранда, гараж, погреб, туалет, літній душ, огорожа, отмостка, козирок (а.с.42-44). Суд, заслухавши сторони, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи із наступного. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених вимог. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2013 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12.03.2005 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №107, судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб 12.03.2005 року (а.с.181). вказана обставина встановлена судовим рішенням в цивільній справі сторонами не оспорюється та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що позивач у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище «Іваниця» на «Соловйова», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ №082131, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області 12 грудня 2014 року та паспорта громадянина України серії ЕВ №377284 (а.с.37,41). Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Під час шлюбу відповідачем було придбано за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що має таку технічну характеристику: будинок саманний, обкладений цеглою, житловою площею 35,8 кв.м., загальною - 50.0 кв.м., позначений на плані літерою «А,а,кр»., господарсько-побутові споруди: сарай «В», л-кухня «Б», уборна «Г», огорожа «№-№ІІІ» (а.с.132-134). З матеріалів інвентарної справи №3104 щодо домоволодіння по [ADDRESS] та технічного паспорта на вказане домоволодіння досліджених за участю спеціаліста - працівника ОКП «Кіровоградське ООБТІ» [PERSON] також судом встановлено, що веранда позначена літерою «а» (2,60х3,90) на час розгляду справи знесена, а замість неї в 2008 році самочинно побудовано веранду під тією ж літерою «а» розмірами 9,75х3,98, що вбачається з генерального плану (схеми), висновку №19 від 19.11.2013 року (а.с.101,152) та оцінювального акту інвентарної справи (а.с.113); крильцо «кр» також не існує, а замість нього 2008 році збудовано козирок позначений літерою «к» (а.с.115,144), прибудований до веранди позначеної літерою «а». Згідно штампа на схематичному плані земельної ділянки (а.с.45) технічного паспорта та генеральному плані інвентарної справи (а.с.101) веранда позначена літерою «а» побудована самовільно. Крім того, в 2010 році самочинно побудовано також гараж позначений на плані земельної ділянки літерою «Г» (а.с.101, 143, 152). Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак сторонами не надано суду будь-яких доказів того, що будівництво веранди «а», гаража «Г» велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також що ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Таким чином, як відповідач, так і позивач не набули права власності на самовільно побудовані веранду, що позначена на плані земельної ділянки літерою «а», козирок «к» до неї та гараж, позначений на плані земельної ділянки літерою «Г» (а.с.45, 101), у зв'язку з чим позовні вимоги щодо визнання права власності на вказані об'єкти задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що на час укладення відповідачем договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.2007 року літера «А» спірного житлового будинку складалась з кімнати кухні та трьох житлових кімнат (а.с.104-105), а спірний будинок вважався трьохкімнатним житловим будинком, житлова площа якого складала 35,8 кв.м., однак в подальшому без дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів літера «А» спірного житлового будинку самовільно перепланована (переобладнана), а саме кімната кухні самовільно перепланована (переобладнана) в житлову кімнату під номером «1-4» (а.с. 45а,145-146, 149), а інші три житлові кімнати позначені номерами «1-5», «1-6», «1-7», внаслідок чого трьохкімнатний житловий будинок був самовільно переобладнаний в чотирьохкімнатний, а житлова площа будинку збільшилась на 15,2 кв.м. і складає 51 кв.м., що вбачається з плану будинку, експлікацією приміщень технічного паспорта (а.с.45а) та плану поверхів будівлі літери А, журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, ескізу, акту поточних змін, висновку №19 від 19.11.2013 року інвентарної справи (а.с.145-146, 149, 151, 152). Згідно ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Отже, оскільки кімната позначена на плані будинку номером «1-4» (а.с.145-146, 101, 149) була самовільно перепланована (переобладнана) з кімнати кухні в житлову кімнату без дозволу виконавчого комітету Бобринецької міської ради, а в свою чергу кімната кухні з літери «А» була виведена у приміщення (кімнату, позначену на плані будинку номером «1-2») самовільно збудованої веранди позначеної на плані земельної ділянки літерою «а», суд приходить до висновку, що право власності може бути визнано судом лише на ті приміщення житлового будинку, які не були самовільно переплановані (переобладнані) та самовільно збудовані, а саме житлові кімнати позначені на плані будинку номерами «1-5» площею 15,5 кв.м., «1-6» площею 10,2 кв.м. та «1-7» площею 10,2 кв.м., а відповідно кімната позначена на плані будинку номером «1-4» до отримання в порядку ст. 152 ЖК України сторонами відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів поділу не підлягає. Сторонами не оспорюється та обставина, що дозволу на перепланування та переобладнання кімнати кухні в житлову кімнату спірного будинку вони не отримували, за його отриманням не звертались та обмежились наявними у справі доказами. З генерального плану (схеми) (а.с.101), оцінювального акту (а.с.115), а також технічного опису та оцінки господарських споруд (а.с.143-144) вбачається, що придбані за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.01.2007 року господарсько-побутові споруди, зокрема уборна «Г» знесена, а огорожа «№-№ІІІ» в 2012 році перебудована та позначена на плані земельної ділянки «№-№6» (а.с.45). На майно, що не існує в натурі право власності не може бути визнано за сторонами у зв'язку відсутністю самого об'єкта цивільних прав, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, сторонами за час шлюбу у вказаному домоволодінні збудовано (а.с.45, 101, 143-144): у 2007 році туалет, позначений на плані земельної ділянки літерою «Е» та літній душ, позначений на плані земельної ділянки літерою «Ж»; у 2012 році погріб, позначений на плані земельної ділянки літерою «Д»; у 2011 році отмостку, позначену на плані земельної ділянки літерою «І»; колодязь, позначений на плані земельної ділянки літерою «К». Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Прийняття в експлуатацію туалету, погребу, огорожі та отмостки, позначених на плані земельної ділянки відповідно літерами «Е», «Ж», «Д», «К», «І» законом не передбачено. Право власності на житловий будинок, об'єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 21.10.2014 року за відповідачем [PERSON] за дублікатом договору купівлі-продажу житлового будинку, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.83-84). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Разом з цим відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України). Договір купівлі-продажу від 16.01.2007 рокущодо житлового будинку з господарсько-побутовими будівлямипо [ADDRESS] був укладений з метою забезпечення житлом всіх членів сім'ї колишнього подружжя. (а.с.132-133). Після придбання цього житла члени сім'ї колишнього подружжя зареєструвалися по вказаній адресі і використовували садибу в інтересах сім'ї (а.с.4). Сукупність перелічених обставин переконливо свідчить про необхідність віднесення цього майна до категорії спільного сумісного. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки колишнє подружжя не визначилося у поряду поділу спільного майна, вказаний спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи вищевикладене, суд в порядку поділу майна подружжя задовольняє позов в частині визнання за позивачем право власності на 1/2 частку: житлових кімнат «1-5» площею 15,5 кв.м., «1-6» площею 10,2 кв.м., «1-7» площею 10,2 кв.м. житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], позначеного на плані земельної ділянки літерою «А»; господарських будівель та споруд домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], - літньої кухні «Б»; сараю «В», погребу «Д»; туалету «Е»; літнього душу «Ж»; колодязя «К»; огорожі «№-№6»; отмостки «І», залишивши у власності відповідача 1/2 частку вказаного майна. Щодо поділу інших об'єктів спірного житлового будинку, які самовільно збудовані та переплановані, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині у зв'язку із недоведеністю вимог. Доводи відповідача про те що господарські будівлі та споруди спірного житлового будинку, а саме: літня кухня «Б»; сарай «В», погреб «Д»; туалет «Е»; літній душ «Ж»; колодязь «К»; огорожа «№-№6»; отмостка «І» є самочинно збудованими суд до уваги не приймає, оскільки з генерального плану (схеми) із внесеними змінами 19.11.2013 року, інвентарної справи (а.с.101) та схематичного плану земельної ділянки технічного паспорту (а.с.45) вбачається, що побудованими самовільно є лише веранда «а» та гараж «Г». Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема щодо розподілу між сторонами судових витрат. Таким чином, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ([PERSON]) [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в сумі 1199,75 грн.

Outcome: partial