Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача про зобов`язання усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, зазначивши, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину першого поверху житлового будинку під літ. «А» та на 1/6 частину господарських будівель і споруд: сараїв літери Б (сарай/погріб загальною площею 26,5 +15,5 кв.м), Д (сарай загальною площею 14,6 кв.м), Ж (сарай загальною площею 11,6 кв.м) домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0092 га. Земельну ділянку площею 0,0350 га., згідно вище вказаного рішення суду, було надано у спільне користування [PERSON] , (яка померла [INFO] , спадкоємцем якої є [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до висновку № 16221/14-43/3277/15-43/4692/15-41 комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] є співвласником вищезазначеного домоволодіння, відповідно до заповіту [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 29.05.2012 року. В позові позивач зазначила, що відповідач не дає можливості позивачу користуватися даною частиною будинку, чинить перешкоди у користуванні належним позивачу на праві приватної власності майном. Позивач є повноправним власником 1/6 частини будинку на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , право приватної власності на майно, встановлено у судовому порядку. У зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з позовними вимогами про усунення перешкоди у користуванні житлового будинку шляхом її вселення з чоловіком [PERSON] та передачі ключів,стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду від 13.10.2020 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. В подальшому 20.01.2021 року позивачкою через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила зобов`язати відповідача [PERSON] здійснювати будь-які дії щодо демонтажу без її згоди наявних інженерних комунікацій (системи водовідведення, енергопостачання, водопроводу та каналізації) в будинку по [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, уточнив, що заява про уточнення позовних вимог, а саме заява, в якій доповнено вимогу про заборону відповідачу [PERSON] здійснювати будь-які дії щодо демонтажу без згоди [PERSON] наданих інженерних комунікацій (системи водовідведення, енергопостачання, водопроводу та каналізації) в будинку по [ADDRESS] , є фактично заявою про збільшення позовних вимог. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка в судовому засіданні повністью підтримала думку свого представника та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позововної заяви. При цьому в судовому засіданні, зазначив, що він ключі від будинку позивачу не надасть, оскільки пропонував позивачці зробити окремний вхід і користуватися своєю частиною першого поверху житлового будинку, однак вона категорично проти, стверджував, що не буде опалювати будинок, оскільки позивачка жодного разу не сплатила комунальні платежі. Просив відмовити у задововоленні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину першого поверху житлового будинку під літ. «А» та на 1/6 частину господарських будівель і споруд: сараїв літери Б (сарай/погріб загальною площею 26,5 +15,5 кв.м), Д (сарай загальною площею 14,6 кв.м), Ж (сарай загальною площею 11,6 кв.м) домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0092 га. Земельну ділянку площею 0,0350 га., згідно вище вказаного рішення суду, було надано у спільне користування [PERSON] , (яка померла [INFO] , спадкоємцем якої є [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до висновку № 16221/14-43/3277/15-43/4692/15-41 комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Відповідно до листа Святошинського управління поліції від 13.07.2020 року, позивач зверталась з заявою до поліції про те, що співвласник створює перешкоди у користуванні нерухомим майном, але така ситуація має ознаки цивільно-правових відносин, врегулювання яких не відноситься до компетенції поліції. Згідно з довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Святошинської РДА від 08.10.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 28.05.2011 року. Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння . Як передбачено статтею 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством СРСР і Української РСР. Таким чином, позивач є власником своєї частки спірної будинка, має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством, але відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності щодо користування належною їй частки будинка. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом її вселення до будиноку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та давання ключів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Що стосується аналогічної вимоги позивача відносно її чоловіка [PERSON] , суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні на підставі наступного. Як вже зазначалося вище, здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями статті 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Зазначені норми матеріального права визначають право тільки власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Доказів підтвердження того, що [PERSON] є власником частини спірного будинку до суду не надано. Щодо заяви позивача про уточнення позовних вимог, а саме заборони відповідачу [PERSON] здійснювати будь-які дії щодо демонтажу без згоди [PERSON] наданих інженерних комунікацій (системи водовідведення, енергопостачання, водопроводу та каналізації) в будинку по [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Як було з`ясовано судом, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні, дана вимога позивача є збільшенням розміру позовних вимог. Первісна позовна заява позивача була подана про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та вселення до житлового приміщення, обґрунтувань вимоги про заборону відповідача здійснювати будь-які дії щодо демонтажу в будинку та надання доказів про це, дана позовна заява не містить. Як зазначав Верховний суд у своїй постанові у справі № 922/404/19 , позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Окрім того, з досліджених у судовому засіданні пояснень представника позивача та матеріалів цивільної справи, слідує, що позивачем не надано суду доказів про намагання відповідачем [PERSON] здійснювати будь-які дії відносно демонтажу інженерних комунікацій в будинку, тому дана вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі,ст.ст.12,13,76,81,141,258,259,265,353,355, ЦПК України,ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд,-

Outcome: partial