Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить, з урахуванням уточнень, встановити, що відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Нова Іванівка Лозівського району Харківської області, громадянин України, зареєстрований і мешкає за адресою: [ADDRESS] , є батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Петропілля Лозівського району Харківської області та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи дати подання позову до суду і до її повноліття, зобов`язати Лозівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) внести зміни до актового запису про народження №10 від 16 березня 2011 року складеного Виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області на [PERSON] , [INFO] , а саме у відомості про батька дитини змінити [PERSON] громадянина України на [PERSON] , [INFO] , громадянина України, місце проживання: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що з 2010 року до 2014 року перебувала у відносинах з відповідачем, в результаті яких, [PERSON] народила дочку - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач відмовився подати заяву до органів реєстрації актів цивільного стану для визначення його батьком дочки [PERSON] , [INFO] , що може бути підтверджено в суді за фотографіями та показами свідків. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, а тому остання була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Литвинова Г.В. в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали з викладених у позові, з урахуванням уточнень, підстав. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Бусуєк Л.А. в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти часткового задоволення позову, з урахуванням уточнень, а саме в частині встановлення його батьком дитини [PERSON] та стягненні з нього аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, оскільки позивач бажала отримувати допомогу від держави, як одинока матір, а тому не мала наміру одночасно з ним подавати заяву на реєстрацію народження дитини, не зважаючи на це, він постійно спілкується з донькою [PERSON] , інколи позивач не надає йому можливість спілкуватися з донькою, матеріальну допомогу на дитину від позивачу надає постійно. Крім цього, на його утриманні перебуває дружина, яка на даний час перебуває у декретній відпустці та двоє неповнолітніх дітей, про що надали відзив на позов. Представники третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Кара Я.В., [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за її відсутності та вирішення справи на розсуд суду. Представник третьої особи Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Заварза С.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти внесення змін до актового запису про народження дитини. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] позивачка народила доньку [PERSON] , батьком якої у відповідності до вимог ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері був записаний [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.03.2011 року серії [NUMBER] , виданим Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00015624147 від 24.07.2015 року (а.с.8,9). Як вбачається з довідки КП «Житлова управляюча компанія» від 17.06.2020 року, [PERSON] разом з донькою [PERSON] , зареєстровані, за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини, а саме: наявні у справі фотоматеріали про спільне проживання позивача та відповідача. Відповідач у свою чергу не заперечує свого батьківства щодо дитини [PERSON] , народженої позивачем, про що останнім було надано відзив на позов (а.с.14-17). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Абзацом першим частини першої статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно вимог ч.2,3 ст.5 СК України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За приписами ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК (2947-14), зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно вимог ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За приписами ст.134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до статей 213,215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи думку відповідача та те, що фактичні дані, які підтверджують спільне проживання позивачки та відповідача, ведення ними спільного господарства при народженні [PERSON] , [INFO] , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог в частині встановлення батьківства. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, суд дійшов висновку, що про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. Згідно довідки Лозівської філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу №103 від 18.06.2020 року, [PERSON] працює у Лозівській філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу на посаді викладача 13 розряду, загальна сума її доходу на період з 01.12.2019 року по 31.05.2020 року, без урахування аліментів, становить 58206,36 грн. (а.с.11). Згідно листа ГУ ДСНС у Харківській області №65010-2350/65192 від 25.06.2020 року [PERSON] дійсно проходить службу в ДСНС України на посаді командира відділення 24-ДПРЧ м.Лозова Головного управління ДСНС України у Харківській області та відповідно довідки №649 від 25.06.2020 року грошове забезпечення у червні нараховане та виплачене йому в сумі 12344,01 грн. (а.с.12-13). Судом встановлено, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, оскільки на його утриманні перебуває дружина [PERSON] та двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Лозівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07 лютого 2017 року, актовий запис №01, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 15 березня 2017 року, актовий запис №03 та серії [NUMBER] від 12 березня 2019 року, актовий запис №108, [INFO] народилася [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , в графі матір зазначена [PERSON] , в графі батько - [PERSON] (а.с.50,51,52). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази щодо надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої доньки. Своїми діями, відповідач порушує свої зобов`язання закріплені статтею 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, згідно якої батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. Згідно вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на ст.2,3,27,28,31 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року всі діти є рівними у правах, всі діти мають право на любов і піклування, всі діти мають право на любов і піклування, всі діти мають право на повноцінне харчування, на освіту, на відпочинок та дозвілля. В ч.2 ст.141 СК України зазначено, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи думку сторін, беручи до уваги всі обставини по справі у їх сукупності, з урахуванням потреби дитини, стану здоров`я та матеріального становища стягувача аліментів, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, зміни в сімейному стані платника аліментів, наявності на його утриманні двох малолітніх дітей, відсутності у платника аліментів інших стягнень за виконавчими листами та доказів перебування його дружини у декретній відпустці, а також з урахуванням того, що, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial