Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами 09 серпня 2017 року був укладений договір побутового підряду на виконання робіт. Відповідно до умов договору, позивач сплатила грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн. на закупівлю матеріалів, а відповідач в свою чергу зобов'язався виконати роботи по зміні (перетяжці) оббивного матеріалу кутового дивану в строки та на умовах передбачених договором. Проте, всупереч умовам договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, крім того відмовляється повернути кошти позивачу, які були сплачені останнім відповідно до зобов'язань, тобто в частині закупівлі матеріалів. В зв'язку з чим позивач звернулася з даним позовом з метою захисту свого права та стягнення сплачених коштів, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, а відтак з урахуванням зазначеного позивач просить суд стягнути на її користь пеню за прострочення виконання зобов'язань по договору у розмірі 8 872,76 грн., судові витрати на правову допомогу в сумі 3 704,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року між сторонами було укладено договір № б/н побутового підряду на виконання робіт з заміни (перетяжки) оббивного матеріалу кутового дивану (а.с. 4). Відповідно до умов договору, замовник доручає, а підрядник зобов'язується на протязі 10 робочих днів з моменту доставки меблів в цех та внесення замовником передоплати виконати роботи по заміні тканини, синтепону та інших необхідних матеріалів на кутовому дивані, вивезеного з місця мешкання позивача. Загальна вартість замовлення склала 11 989,00 грн. На момент оформлення замовлення позивачем була внесена передоплата у розмірі 6 000,00 грн., а 12 серпня 2017 року диван був вивезений з моєї квартири та доставлений до майстерні виконавця. У відповідності з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року за № 850-р «Про перенесення робочих днів у 2017 році» для святкування Дня незалежності були виділені чотири вихідних днів з 24 по 27 серпня, відповідно субота 19 серпня була визнана робочим днем за вихідний день - 25 серпня, а відтак, десять робочих днів, на протязі яких виконавець повинен був виконати це замовлення, закінчився 28 серпня 2017 року. 15 вересня 2017 року [PERSON] направлялась претензії щодо відшкодуванням ФОП [PERSON] збитків та пені за прострочення виконання умов договору побутового підряду на виконання робіт з заміни (перетяжки) оббивного матеріалу кутового дивану (а.с. 6), а 19 вересня 2017 року позивач звернулась до ДФС України зі скаргою щодо перевірки фактів викладених у ній та проведення господарської діяльності ФОП [PERSON] Відповідно до умов договору та квитанції № 01-09/08 відповідач отримав у позивача завдаток в розмірі 6 000,00 грн., однак, своїх зобов'язань за договором не виконав, та в подальшому від їх виконання уникає. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, о звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно зі ст. 10 вище вказаного Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Стосовно вимог позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Таким чином, суд знаходить підтвердженими вимоги позивача щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу у наданих в обґрунтування даної вимоги матеріалах, а відтак з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 3 704,80 грн. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Поряд із цим, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт завдання моральної шкоди позивачу, яка полягає в нанесенні моральних страждань, які призвели до погіршення самопочуття та виникнення безсоння, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. З викладеного,

Outcome: partial