Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2011 року з відповідачем, який 16 травня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач кошти на утримання дитини не надає, вона дитину утримує самостійно. Син зареєстрований та фактично мешкає з нею. Позивачці відомо, що відповідач отримує пенсію в Російській Федерації, проте надати довідку про його доходи не має можливості. В зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу у її відсутність та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи. Враховуючи ту обставину, що відповідач мешкає за межами територіальної підсудності Тернівського міського суду Дніпропетровської області, 20 липня 2020 року судом було направлено доручення до компетентного суду Російської Федерації для вручення позовної заяви та проведення допиту відповідача щодо викладених позовних вимог (а.с.20-21). 16 березня 2021 року на адресу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від Останкінського районного суду м. Москви надійшли матеріали про виконання судового доручення (а.с.31-42), згідно яких вбачається, що [PERSON] позовні вимоги не визнає, про народження дитини дізнався випадково, та ставить під сумнів, що це дійсно його дитина. На даний час відповідач [PERSON] залишився без роботи і не може допомогти матеріально. Просить справу розглянути у його відсутність та знизити аліментні зобов`язання на дитину. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 березня 2011 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 листопада 2013 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 16 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 6). Як вбачається з довідки квартального комітету м. Тернівки від 09 січня 2020 року, [PERSON] та її син [PERSON] дійсно зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та мешкає разом з матір`ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. А тому у суду є всі законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з приписів ст. 182 Сімейного Кодексу України та вважає, заявлений позивачем розмір - 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини, так само і сумніви відповідача щодо походження дитини не є підставою для звільнення останнього від сплати аліментів. Суд не приймає доводи відповідача, які зазначені в протоколі судового засідання на виконання судового доручення від 20 липня 2020 року, та розцінює як ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частини його доходів, починаючи з дня подачі позову, тобто з 15 червня 2020 року. Статтею 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено негайне виконання судового рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved