Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на: 1/2 частину гаражу [NUMBER], блоку [NUMBER], що знаходиться в автокооперативі №27 в м. Чернігові; 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання дачного будинку та інших споруд, які використані для будівництва будинку на дачній ділянці [NUMBER] садівничого товариства «Рябінушка», с. Півці. Крім того, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину вартості гаражу [NUMBER] автокооперативу №21 м. Чернігова в розмірі 40000 грн., а також 1/2 частину вартості земельної ділянки по [ADDRESS] в розмірі 40 000 грн. Також у заяві про збільшення позовних вимог від 07.04.2014 року позивач просила встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 07.12.1983 року по 15.01.1999 року. Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1967 року, від якого сторони мають двох повнолітніх дітей. У грудні 1983 року у зв'язку з частими сварками, шлюб було розірвано, проте 15.01.1999 року між сторонами знову було зареєстровано шлюб, який у подальшому розірвано згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова 22.11.2012 року. Позивач зазначає, що за час перебування в офіційному розлученні з грудня 1983 року по січень 1999 року вони з відповідачем продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, виховувати дітей, а тому майно, придбано за вказаний період, є їх спільною сумісною власністю, що підлягає поділу. Оскільки частину спільного сумісного майна відповідач відчужив без згоди позивача, а саме гараж [NUMBER] автокооперативу №21 в м. Чернігові та земельну ділянку по [ADDRESS] а тому позивач просить стягнути 1/2 вартості вказаного майна. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що зазначене позивачем майно належить або належало відповідачу на праві приватної власності і не є та не було спільною сумісною власністю подружжя, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в періоди: з 19.07.1967 року по 07.12.1983 року та з 15.01.1999 року по 22.11.2012 року. Відповідач у 1987 році став членом садівничого товариства «Рябінушка» с. Півці, що підтверджується членською книжкою та довідкою голови садівничого кооперативу, тобто у період, коли не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. (а.с.39-41) Позивач у позові зазначила, що будівництво дачного будинку відбувалося у 1988 році. Відповідач також в судовому засіданні стверджував, що дачний будиночок був побудований у період з 1988 по 1989 роки. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дачний будиночок знаходиться на земельній ділянці площею 0,07 га, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН №139254 від 07.07.2003 року, виданого на підставі рішення 6 сесії 24 скликання Чернігівської міської ради від 28.01.2003 року. (а.с.38) Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 13 Кодексу про шлюб та сім'ю України було передбачено, що права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.п.1, 2 ст.17, ст.18 Закону України «Про власність»). Позивач у своїй заяві від 07.04.2014 року про збільшення позовних вимог зазначає, що під час її спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а саме з 1983 по 1999 роки, внаслідок спільної праці та спільного бюджету було побудовано дачний будиночок [NUMBER] в садівничому товаристві «Рябінушка» с. Півці, два гаражі та придбано земельну ділянку по [ADDRESS] Проте, як встановлено в судовому засіданні, дачний будиночок був побудований з 1988 по 1989 роки, тобто у той час, коли ще не діяв Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року, а чинним на той час Кодекс про шлюб та сім'ю України виникнення майнових прав у подружжя пов'язував лише з реєстрацією шлюбу в органах РАГСу, а оскільки сторони на час будівництва дачного будиночку не перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому він не може бути спільним майном подружжя. Щодо іншого майна, яке позивач просить поділити, є гараж [NUMBER] в автокооперативі №21 в м. Чернігові. З матеріалів справи вбачається, що членом автокооперативу №21 у м. Чернігові [PERSON] став у 1996 році, а вибув з членів автокооперативу 27.07.2006 року. (а.с.41) Право власності на гараж не було оформлене, а тому відсутні документи щодо придбання чи продажу гаражу. Крім того, у період з 1983 по 1999 роки відповідач не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Членом автомобільного кооперативу №27 у м. Чернігові [PERSON] став лише 11.12.2012 року, тобто після розірвання повторного шлюбу з позивачем. У період з 05.05.2006 року по 11.12.2012 року членом автокооперативу №27 була донька сторін [PERSON] і за нею був зареєстрований гараж [NUMBER], блок [NUMBER], а з 11.12.2012 року гараж був переоформлений на її батька - [PERSON], який був членом автокооперативу №27 з 11.12.2012 року по 02.11.2013 року, що підтверджуються довідкою голови правління АК №27 від 26.03.2014 року (а.с.44) Земельна ділянка по [ADDRESS] була придбана [PERSON] за договором купівлі - продажу від 25.06.1996 року №2-2910, тобто у період, коли він не перебував у шлюбі з позивачем, а відчужена ним 23.11.2005 року. (а.с.18). Тобто, земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності, а тому поділу вона також не підлягає. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти доводів позивача щодо їх спільного проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу у 1983 році. Зокрема, відповідач зазначив, що повторна реєстрація шлюбу 15.01.1999 року була викликана необхідністю обміняти 2-кімнатну квартиру (тоді ще не приватизовану), на більшу - 3-кімнатну, оскільки очікувалося народження онука. Обмін неприватизованих квартир був можливим лише при вселенні членів сім'ї, а тому відповідач погодився на повторну реєстрацію шлюбу з позивачем,

Outcome: dismissed