Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому зазначила, що 10.04.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] надала відповідачеві готівкові кошти в сумі 4000 доларів США, що в перерахунок на національну валюту складає 106520 гривень, з кінцевим терміном повернення до 30.12.2014 року. Позивач виконала взяті на себе зобов'язання у повному обсязі, однак відповідач не повернула позику в обумовлений термін та продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов'язань, що спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом . Позивач та її представники в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні заявлених вимог не визнали повністю. [PERSON] зазначила, що на початку 2014 року вона отримувала позику у чоловіка позивача - [PERSON], в сумі 2000 доларів США, однак повернула їх у повному обсязі. Стверджувала, що будь-яких грошових взаємовідносин з [PERSON] вона ніколи не мала, а наявна у матеріалах справи боргова розписка виконана іншою особою . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки від 10.04.2014 року, складеної [PERSON], встановлено, що остання позичила у [PERSON] 4000 $ США та зобов'язалася повернути борг до 30.12.2014 року (а.с. 8) . Наявність зазначеного документу в розпорядженні [PERSON] підтверджує факт передачі позивачем предмету позики відповідачеві та факт існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики . Доводи сторони відповідача про те, що боргова розписка виконана не [PERSON], а іншою особою спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи № 197 від 20.12.2016 року, згідно якої рукописний текс розписки [PERSON] від 10.04.2014, про отримання у [PERSON] 4000 доларів США, виконаний [PERSON]. Підпис, розташований нижче тексту розписки [PERSON] , від 10.04.2014 , про отримання у [PERSON] 4000 доларів США ,виконаний [PERSON] (а.с.200-209). Суд не приймає до уваги , як допустимий доказ, наданий стороною відповідача висновок спеціаліста від 26.10.2016 року № 73, оскільки вказаний документ не є висновком експерта, а тому, в силу ст. 57 ЦПК України не може бути доказом по цивільній справі. До того ж, при складанні висновку, спеціалістом не досліджувався оригінал боргової розписки ( а.с. 104- 120). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Доказів, які б підтвердили факт повного чи часткового повернення позики позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося суду клопотань про їх витребування . Крім того факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності , суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем , вправі вимагати від відповідача, який є позичальником, повернення позики, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Судом з'ясовано, що станом на 13.09.2016 року офіційний курс гривні до долара США становив 2663 гривень за 100 доларів США (а.с. ). Таким чином сума позики в перерахунку на національну валюту станом на 13.09.2016 року становила 106520 гривень . При визначенні суми боргу, яка підлягає поверненню позивачеві, судом звертається увага на ті обставини, що борговою розпискою не передбачено обов'язку сплати відповідачем відсотків . Сама позовна заява не містить вимог про повернення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних . Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, в межах заявлених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача борг по договору позики в сумі 106520 гривень . На підставі ст.ст. 526,1046,1047,1049,1050,1051 ЦК України,

Outcome: approved