Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що успадкувавши після смерті свого батька [PERSON] земельну ділянку площею 1.54 га і отримавши 13.01.2005 року свідоцтво про право на спадщину за законом, вона 12.02.2005 року одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який був виданий Бахмацькою районною державною адміністрацією; проте в даному правовстановлюючому документі невірно вказане місце розташування земельної ділянки, яка фактично знаходиться на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, а згідно з державним актом - на території Матіївської сільської ради, що перешкоджає позивачу належним чином розпоряджатися своїми правами на успадковану земельну ділянку, тому вона просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1.54 га, яка розташована на території Батуринської міської ради Бахмацького району, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; відповідачі заперечень проти задоволення вимог [PERSON] до суду не направили. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 13.01.2005 року [PERSON] державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке, окрім іншого, складалося із земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (а.с.4). 12.02.2005 року на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом Бахмацькою районною державною адміністрацією на ім»я позивача було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яка розташована на території Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, площею 1.54 га (а.с.10). Проте, вищевказаний правовстановлюючий документ містить неточності в частині зазначення місця розташування земельної ділянки, яка фактично знаходиться на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області, а згідно з державним актом - на території Матіївської сільської ради (а.с. 10, 9). Згідно з довідкою Батуринської міської ради від 03.10.2016 року № 03-07/1395, [PERSON] має у власності земельну частку (пай), який складається із ріллі - 2.16 га та сіножаті - 1.54 га і знаходиться на території Батуринської міської ради (а.с.9). Згідно з повідомленням відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі від 05.12.2016 року № 29-28-99.2-3534/2-16, земельна ділянка розміром 1.54 га, яка згідно з Державним актом серії [NUMBER] належить [PERSON], розташована на території Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області; у вищевказаному акті допущено помилку в зазначенні місця розташування земельної ділянки: Матіївська сільська рада (а.с.38). Згідно з довідкою від 29.11.2016 року № 283, виданою виконавчим комітетом Матіївської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, [PERSON] були виділені земельні паї на території Батуринської міської ради (а.с.40). Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що при оформленні і видачі позивачу державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] Бахмацькою районною державною адміністрацією було допущено помилки в частині зазначення місця розташування земельної ділянки, що наразі перешкоджає позивачу належним чином розпоряджатись своїми правами щодо успадкованої після смерті батька землі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст. 392 ЦК України, ст.152, 155 ЗК України,

Outcome: approved