Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком за адресою: [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності. В обґрунтування позову зазначає, що є співвласником будинку за адресою [ADDRESS], у вказаному домоволодінні зареєстрований також [PERSON], який просив зареєструвати його тимчасово. На даний період відповідач залишається зареєстрованим в квартирі, участі в утриманні якої не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на позивача додаткові фінансові витрати. Всі звернення позивача добровільно знятись з реєстрації залишились відповідачем проігноровані, в зв'язку з чим порушуються її права, як власника будинку, що перешкоджає їй в користуванні власністю. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх обґрунтування послалась на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2010 року, добровільно знятись з реєстраційного обліку погоджується лише через декілька місяців, так як для звернення до лікарні йому необхідна наявність зареєстрованого у встановленому законом порядку місце проживання на території України. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 23/50 частин будинку за адресою: [ADDRESS]. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2002 року /а.с. 14/, архівною довідкою №107028 /а.с. 35/ та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна /а.с. 36/. Згідно відповіді на запит суду з Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 10 лютого 2014 року [PERSON] з 17.04.2010 року на теперішній час зареєстрований у вказаному домоволодінні /а.с. 20/. Відповідно до заяв написаних гр. [PERSON] від 12.01.2014 року та [PERSON], 11.01.2014 року, завірених головою квартального комітету №12 [PERSON], що [PERSON] в будинку по [ADDRESS] не проживає з листопада 2010 року, його особисті речі відсутні /а.с. 5,6/. Свідок [PERSON], яка є головою квартального комітету №12 в судовому засіданні вказала, що відповідач з листопада 2010 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, жодного разу не з'являвся, його речі в будинку відсутні, місце проживання відповідача їй невідоме. Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обє'ктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ст. 156 ЖК України). Відповідач в судовому засіданні зазначив, що за адресою [ADDRESS], не проживає з 2010 року, його речі там відсутні. Тому, права позивача, власника жилого приміщення має бути захищене шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним будинком.

Outcome: approved