Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2016 році вона та відповідач знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] , в свідоцтві про народження якого батьком дитини записаний відповідач по справі - [PERSON] . Однією сім`єю вони з відповідачем не проживають. Їх син [PERSON] проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Всі витрати пов`язані з утриманням дитини вона несе одна. Батько дитини у добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання надавати не бажає, хоча має таку можливість, так як працює і регулярно отримує заробітну плату. У зв`язку із зазначеним, просить стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] в м. Дніпропетровськ, аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. З копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданим Чечеліським районним у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №638 вбачається, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Довідкою №66 від 16.01.2020 року виданої головою Славгородської селищної ради Сороковським В.С. , підтверджується факт проживання позивачки [PERSON] , 1995 року народження, за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , 2017 року народження, який перебуває на її утримані. Відповідно до ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на зазначене вище, суд, вважає можливим здійснити стягнення аліментів у даній справі у зазначеному позивачем розмірі ј частки, на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме імперативній нормі ч. 2 ст. 182 СК України. Окрім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, стягнутих на утримання дитини, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 92 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., виходячи із того, що позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору, та її вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ч. 2 ст. 84, ч. 1 ст. 92, ст. 179, ст. 180, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року,

Outcome: approved