Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у 2006 році вона зустрічалася з відповідачем у м. Дніпро, працювали в одній компанії, останній проявляв до неї інтерес та вона мала з ним статеві стосунки. У січня 2007 році вона дізналася, що вагітна, але на той час відповідач не бажав реєструвати їх спільну дитину на його ім`я, хоча і не заперечував, що дитина від нього. [INFO] у неї народився син [PERSON] , відомості про батька у свідоцтві про народження були здійснені відповідно до ст. 135 СК України. Відповідач з моменту народження дитини деякий час спілкувався з неї в телефонному режимі, запитував про сина, але через два роки після народження сина звісток від відповідача вона не отримувала, були лише поодинокі дзвінки. У вересня 2019 року відповідач знову зателефонував їй та навіть надіслав синові посилку - подарунок на день народження. В телефонному режимі останній повідомив їй, що знайшов її контакти у фейсбуці та на даний час він мешкає у м. Маріуполь. У зв`язку із чим просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, матір`ю якого є [PERSON] ; внести зміни до актового запису про народження № 270 від 23 жовтня 2007 року, що складений відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зазначивши в графі «батько» - «громадян України - [PERSON] , який народився [INFO] », змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] (на момент подачі позовної заяви [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідача на її користь судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року провадження у справі зупинено, призначено у справі судову генетичну експертизу. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку з поверненням без виконання ухвали суду від 10 грудня 2019 року про призначення судово-генетичної експертизи, в зв`язку з неявкою відповідача на експертизу. У судовому засіданні позивач не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також просила дитині залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать направлені на адресу відповідача поштові конверти з судовою повісткою, які були повернуті на адресу суду без вручення. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. За приписами ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач по справі є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане 23 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 270 (а.с. 9). Реєстрація народження дитини із зазначенням відомостей про батька здійснені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 10). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 26 вересня 2019 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, [PERSON] разом з дитиною [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року за клопотанням позивача по даній справі призначалася судово-генетична експертиза та роз`яснювалося сторонам про наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідно до ст.. 109 ЦПК України, однак відповідач для проведення даної експертизи 20 січня 2020 року та 17 лютого 2020 року не з`явився, що підтверджується листами № 1901 від 21 грудня 2019 року, № 68 від 22 січня 2020 року, виданими КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської ОДА Департамент охорони здоров`я (а.с. 44, 53). Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся судом про необхідність прибуття в приміщення відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», однак повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 46, 55-57). У зв`язку з цим, ухвала Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року, була повернута до суду без виконання. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого судова експертиза була призначена. В п. 9 правових позицій постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи, а також про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, не з`явився до експертної установи, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні молекулярно-генетичної експертизи, а також не надав спростувань доводам позивача, суд вважає, що позивач довела факт існування між нею та відповідачем [PERSON] близьких (інтимних) стосунків, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . За приписами ст. 134 СК України, яка регламентує порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства. Враховуючи те, що судом встановлено батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внесення змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька, та зобов`язання органу державної реєстрації внести такі зміни. У зв`язку із встановленням судом батьківства відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню з наступного. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоров`я дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також обов`язок відповідача по належному утримуванню дитини. Розмір аліментів суд визначає у відповідності до ст. 183 СК України. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приписи ст. 182 СК України, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., а також на користь позивача судові витрати по справі, що складаються зі сплаченого судового збору, в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved