Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 грудня 2006 року вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі вона зареєстрована з 15 січня 2007 року. Також, з 15 січня 2007 року в вищезазначеній квартирі зареєстрований та проживає її онук [PERSON] Починаючи з 2009 року її онук систематично порушує правила співжиття, вчиняє фізичне та психологічне насильство в сім`ї щодо неї, в результаті чого вона постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Через протиправні дії відповідача вона неодноразово зверталася до поліції, пропонувала йому добровільно виселитися. Відповідач не реагує на її прохання та на заходи, що вживалися працівниками поліції відносно нього, продовжує систематично порушувати правила співжиття в квартирі. За місцем мешкання [PERSON] характеризується негативно: зловживає спиртними напоями та постійно дебоширить в сім`ї. У зв'язку з чим просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала в повному обсязі та просить позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 25.12.1992 року, роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 25 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 грудня 2008 року 1/1 частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» від 23 червня 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] Згідно характеристики №772 за місцем мешкання [PERSON] [ADDRESS] від 23 червня 2016 року, наданої начальником ЖРЕУ-8 [PERSON], [PERSON] мешкає з бабусею, зі слів сусідів характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бійки. Відповідно до постанови № 136 від 25 грудня 2009 року про накладення адміністративного стягнення, адміністративною комісією при виконавчому комітеті Тернівської міської ради накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 грн. за скоєне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 182 КУпАП. 13 вересня 2011 року Тернівським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 194 КК України, оскільки вартість шкоди, яку спричинив [PERSON] [PERSON], пошкодивши два віконних скла за місцем її мешкання, не перевищила суму в 250 і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а також його дії не передбачають великої суспільної небезпеки. З повідомлення начальника Тернівського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19 вересня 2012 року на ім'я [PERSON] вбачається, що [PERSON] був запрошений до Тернівського МВ ГУМВС, де з ним була проведена бесіда профілактичного характеру про недопущення антигромадської поведінки та винесено офіційне попередження. З повідомлення начальника Тернівського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21 жовтня 2014 року на ім'я [PERSON] вбачається, що [PERSON] була проведена бесіда профілактичного характеру та винесено офіційне попередження про недопущення антигромадської поведінки в побуті та громадських місцях. З повідомлення начальника Тернівського відділення Павлоградського відділу ГУНП в Дніпропетровській області від 27 травня 2016 року на ім'я [PERSON] вбачається, що з [PERSON] було проведено профілактичну роботу та у відношенні нього складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (насильство в сім`ї). З інформації, наданої начальником Тернівського відділення Павлоградського відділу ГУНП в Дніпропетровській області від 14 червня 2016 року на ім'я [PERSON], вбачається, що за поданими заявами [PERSON] до Тернівського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області у відношенні [PERSON], [INFO], по факту крадіжки майна було порушено кримінальну справу за № 12015040400000555 за ч. 1 ст. 185 КК України, яка за ініціативою прокуратури м. Тернівка була закрита 28 грудня 2015 року на підставі ч.1 п. 7 ст. 284 КК України; по факту сімейної сварки заява розглянута дільничним інспектором міського відділу та списана до справи №13/72 том 32. Свідок [PERSON] надала суду письмову заяву в якій зазначила, що [PERSON] є її племінником та онуком для [PERSON] Мешкають [PERSON] та [PERSON] разом в квартирі, яка належить [PERSON] Підтвердила, що [PERSON] створює неможливі умови проживання разом з ним, погрожує своїй бабці фізично та тисне на неї морально, виносить з квартири її особисті речі. Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] тривалий час, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для [PERSON], яка є власником квартири [ADDRESS], проживання з ним в одній квартирі, а раніше вжиті численні заходи попередження органами внутрішніх справ не дали позитивних результатів, тому позовні вимоги [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved