Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою 27.11.2018, в якій просила суд визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті дочки [PERSON], померлої 10.09.2016, право на земельну частку (пай), право на яку за життя мала [PERSON], як член КСП «Гірник», та яка розташована на території [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на землях колишнього КСП «Гірник». В обґрунтування позову вказувала, що 10.09.2016 померла її донька [PERSON], дошлюбне прізвище якої «Карандуліна», яка життя була членом КСП «Гірник», включена до списку його членів, які мають на земельну частку (пай), однак за життя правовстановлюючого документу про право на земельну частку (пай) не отримала. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки, однак отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Представник позивача за довіреністю [PERSON], посилаючись на відсутністю позасудового порядку захисту порушеного права позивача на спадкове майно, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач - [PERSON] сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області позовні вимоги позивача не визнала та надала до суду відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість, незаконність, безпідставність позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позову. Також, обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач вказував на пропуск позивачем строку позовної давності. Мотивуючи заперечення в частині строку позовної давності, відповідач вказував, що [PERSON] знаючи про своє членство в КСП «Гірник» та право на земельну частку (пай), впродовж 21 року (з 1995 року по 10.09.2016 день смерті) своє право на земельну частку (пай) не реалізувала, належно право не оформила. Відповідач вважав, що позивач та її померла донька без поважних причин пропустили трьох річний строк позовної давності для оформлення права на земельну частку (пай). Крім цього, відповідач вважав, що оскільки [PERSON] за життя сертифікату про право на земельну частку (пай) не отримала, то у неї не виникло право на земельну частку, а відповідно відсутнє право для спадкування. Ще однією підставою для відмови в позові, відповідач вказував на відсутність вільних земель, що зумовлено проведенням розпаювання всіх земель та відсутністю резервного фонду. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що заперечення відповідача в частині безпідставності позову, спростовуються матеріалами справи, які підтверджують наявність у [PERSON] на момент її смерті права на земельну частку (пай), а відповідно на спадкування вказаного права. Щодо заперечень відповідача в частині пропуску строку позовної давності, вказував, що строк позовної давності для позивача має обчислюватися з моменту винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті дочки. Позивач та її представник, а також представник відповідача [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, до суду не зявилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали відповідно свої вимоги та заперечення. Відповідач [PERSON] РДА Дніпропетровської області, будучи повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, не забезпечила участь представника у судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 10.09.2016 померла [PERSON], дошлюбне прізвище якої «Карандуліна», та матірю якої є позивач по справі [PERSON], дошлюбне прізвище якої «Кучерява», що підтверджується копією свідоцтва про народження та смерть [PERSON], довідкою відділу РАЦС Криворізького РУЮ щодо реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-9), а також свідоцтвами про народження, укладення та розірвання шлюбу [PERSON] (а.с. 10-12). Вказані обставини також підтверджуються повними витягами з актових записів про шлюб [PERSON] та про розірвання шлюбу і про повторний шлюб [PERSON] (а.с. 43-47). За життя [PERSON] «Карандуліна» О.В. була членом КСП «Гірник» Криворізького району Дніпропетровської області, що визнається сторонами та підтверджується фактом включення її під номером 272 до списку членів КСП «Гірник» Криворізького району Дніпропетровської області, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Гірник» серія ІІ-ДП № 000159 зареєстрованого 10.10.1995 у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 3 (а.с. 17, 73, 107-125). З відповідей Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.11.2018 та від 22.01.2019, слідує, що у відділі відсутні відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку за [PERSON] речового права на земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 17), однак наявні відомості про включення її до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Гірник» під номером 272, а також про те, що середній розмір паю КСП «Гірник» складає 6,04 умовних кадастрових гектара (а.с. 143). Пунктом 1\~Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»\~передбачено добровільність передачі земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Пунктом 1\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 цього ж\~ Указу\~передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналіз вказаних нормативно-правових актів та роз'яснень Пленуму ВС України дає підстави для висновку про те, що право колективної власності на землю та право та земельну частку (пай) мають громадяни України, які являлися члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що 10.10.1995 КСП «Гірник» отримало Державний акт на право колективної власності на землю ІІ-ДП № 000159 від 10.10.1995, [PERSON] «Карандуліна» О.В. включена під номером 272 до списку громадян-членів КСП, який є додатком № 1 до вказаного Державного акта на право колективної власності на землю, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя мала право на земельну частку із земель КСП «Гірник». Вище вказані обставини спростовують заперечення [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області щодо безпідставності позовних вимог. Відповідно до ст. 1216 -1218 ЦК України, спадкуванням є\~перехід прав\~та обов'язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців).\~ Спадкування\~здійснюється за\~заповітом або\~за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на земельну частку (пай) не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, перелік яких визначено ст. 1219 ЦК України. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що спадкова маса після смерті [PERSON] складається, в тому числі, з права на земельну частку (пай), яке належало за життя [PERSON] \~ \~ \~ \~Твердження [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в частині того, що неотримання [PERSON] сертифікату про право на земельну частку (пай), свідчить про не набуття нею вказаного права, а відповідно про неможливість його спадкування, спростовуються вище викладеними обставинами, та тим, що сертифікат про право є документом, який лише підтверджує право на земельну частку (пай), а саме право виникає на підставі вище вказаних трьох обовязкових елементів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуються саме права та обовязки спадкодавця, як то право на земельну частку (пай), а не документи, які посвідчують вказане право. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом, серед інших, мають батьки спадкодавця. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається\~прийняття спадщини\~з умовою\~чи із\~застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву\~про прийняття\~спадщини. Заява\~про прийняття\~спадщини подається\~спадкоємцем особисто. Така заява, відповідно до ст. 1270 ЦК України має бути подано протягом шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу,\~не подав\~заяву про\~прийняття спадщини,\~він вважається\~таким,\~що не\~прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як слідує з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], вона за життя заповіту не складала (а.с. 38), її мати [PERSON], як спадкоємець першої черги спадкування за законом після смерті доньки, після визначення їй в судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, в тому числі у вигляді земельної частки (паю) (а.с. 60-64). На частину спадкового майна [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого зареєстровано речові права (а.с. 100-105). У звязку з цим, суд приходить до висновку, про доведення в судовому засіданні права [PERSON] на спадкування права на земельну частку (пай) КСП «Гірник», яке за життя належало її доньці [PERSON] Однак постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], від 20.03.2018 та повторною постановою від 20.11.2018, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме документів, що підтверджують право на земельну частку (пай) (а.с. 58, 84). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка відповідно до ч.1 ст. 260, ч.1 ст. 261 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу та починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~ч.\~3,\~4\~ст.\~267\~ЦК України,\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення.\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки в судовому порядку підлягає захисту саме порушене право [PERSON] на спадкування після смерті її доньки, про порушення вказаного права [PERSON] дізналася після винесення постанови приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 20.03.2018, тому суд приходить до висновку, що саме з вказаної дати розпочався строк позовної давності для звернення [PERSON] до суду за захистом свого порушеного права. Вище вказані обставини, спростовують твердження відповідача [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області щодо пропуску позивачем [PERSON] права на звернення до суду з вказаним позовом. Твердження відповідача [PERSON] сільської ради, щодо того, що строк позовної давності має обчислюватися з 1995 року, коли у [PERSON] виникло право на земельну частку та відповідно на отримання сертифікату про право на земельну частку (пай), суд розцінює критично, оскільки факт набуття [PERSON] права на земельну частку (пай) в судовому засіданні доведений, будь-яких доказів про припинення вказаного права на момент відкриття спадщини суду не надано, предметом розгляду в даній справі є саме право [PERSON] на спадкування після смерті доньки, тому підстави для обчислення строку позовної давності з 1995 року відсутні. Твердження відповідача [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про необхідність відмови у позові, у звязку з відсутністю землі для розпаювання, суд розцінює критично, оскільки в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів в підтвердження вказаного факту. Крім цього, внесення [PERSON] до списку членів КСП «Гірник», підтверджує той факт, що в загальну площу земель, які були передані у колективну власність КСП «Гірник» та підлягали розпаюванню між членами, входила й земельна частка [PERSON], а позбавлення її цього права, за відсутності особливих інтересів суспільства і за відсутності умов, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, являтиме собою порушення права мирно володіти своїм майном, яке гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім цього, згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», не витребувана земельна частка (пай) [PERSON], на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, у разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності, може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Доказів відсутності землі, яка могла б бути виділена [PERSON], в порядку отримання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суду відповідачами не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт належності [PERSON] за її життя права на земельну частку (пай) КСП «Гірник», вказане право з її смертю не припинилося, а позивач є єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], при цьому позасудові способи реалізації права на спадкування вичерпано, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 10.09.2016, право на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON], як члену КСП «Гірник», перебувала у колективній власності КСП «Гірник» та розташована на території [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Outcome: approved