Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення грошового зобов'язання. В обґрунтування позову зазначила, що у 13.05.2009 року вона уклала договір позики з [PERSON], за яким останній були передані грошові кошти в розмірі 2100 доларів США та 900 Євро, строком до 13 травня 2011 року під 5 % від суми позики, про що були надані відповідні розписки. Оскільки взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення боргу. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012 року стягнуто з відповідача суму боргу у розмірі 66248,40 грн. та 662,48 грн. Апеляційним судом Запорізької області від 12.03.2012 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення боргу та понесених судових витрат, а саме стягнуто з відповідача 27837,96 грн. суму боргу та судових витрат в розмірі 278,38 грн. У зв'язку із тим, що рішення суду на даний час не виконано, позивач звернулась до суду про стягнення з [PERSON] кошти за прострочення грошового зобов'язання за договором позики в розмірі 9418,42 грн. та судових витрат. Від представника позивача надійшла заява по розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася, у матеріалах справи є відповідне поштове повідомлення, тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 13.05.2009 року позивач уклала договір позики з [PERSON], за яким останній були передані грошові кошти в розмірі 2100 доларів США та 900 Євро, строком до 13 травня 2011 року під 5 % від суми позики (а.с. 7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012 року із відповідача стягнуто суму боргу у розмірі 66248,40 та судові витрати в розмірі 662,48 грн. 12.03.2012 року Апеляційним судом Запорізької області рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя змінено в частині стягнення суми боргу та понесених витрат, а саме стягнуто із [PERSON] на користь позивача борг за договором позики в розмірі 27873,96 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 278,38 грн. (а.с. 8-9). Станом на 13.01.2015 року заборгованість по рішенню суду [PERSON] не погашена, про що свідчить довідка від 13.01.2015 № 18 із Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також де ч. 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року складає 2471,30 грн. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується стягнення втрат від інфляції, то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Інфляція - це показник характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial