Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що під час спільного проживання з відповідачем у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Діти проживає разом з нею та фактично перебувають на її утриманні. В добровільному порядку допомогу на утримання неповнолітніх дітей відповідач не надає. Можливості самостійно забезпечувати дітей усім необхідним в неї немає, оскільки ніде не працює.Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, подав письмові заперечення в яких позовні вимоги [PERSON]В визнав частково в розмірі ? частини з суми заробітку. Крім того, зазначив, що має загальне захворювання по зору (І група інвалідності), яке постійно прогресує. З 12.10.2016 року отримує пенсію та загальні його доходи є незначними і не дають можливості сплачувати аліменти в тому розмірі в якому просить позивач. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Відповідач [PERSON] вказаний батьком неповнолітніх дітей у свідоцтвах про народження серії І-ЕГ № 201853 та серії І-ЕГ № 170223, виданих виконавчим комітетом Марковичівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 4-5). [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживають з матірю позивачкою [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їхніх неповнолітніх дітей. Із матеріалів справи, вбачається, що відповідач [PERSON] знаходиться на обліку в Локачинському обєднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам І групи в розмірі 1561,33 грн. (а.с. 28). Інших доходів відповідач не має. В судовому засіданні позивач та її представник не надали доказів отримання відповідачем будь-яких додаткових доходів окрім пенсії по інвалідності. За таких обставин з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивачки на утримання їхніх спільних малолітніх дітей підлягають визначенню в частці від його заробітку (доходу). Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачає ст. 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка. дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] має загальне захворювання по зору (І група інвалідності), яке постійно прогресує, а тому він потребує постійного стороннього догляду, про що свідчить Довідка до акта огляду МСЕК видана Волинським обласним бюро МСЕ у м. Луцьку від 18.05.2016 року (а.с. 29). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів, його сімейний стан, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, та вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача буде відповідати звичайним потребам неповнолітньої дитини віком до шести років. Позивачем та її представником ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні належним чином не обґрунтована потреба в отриманні аліментів у розмірі ? частини заробітку відповідача та не підтверджена належними та допустимими доказами. Доводи відповідача у письмових запереченнях про те, що грошові кошти не будуть спрямовані саме на утримання дітей, а тому він не має обовязку їх сплачувати, суд до уваги не приймає, оскільки такі його твердження є припущеннями та належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, відповідно до приписів ст. 186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже, у випадку наявності в нього сумнівів у цільовому використанні позивачкою аліментів відповідач має право звернутися з заявою до відповідних органів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору та на підставі п. 9 ч. 1 Закону України «Про судовий збір» відповідач також звільнений від сплати судового збору як інвалід І групи, таким чином судові витрати слід віднести на рахунок держави. Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі ст.ст.180-182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial