Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати аліменти з відповідача на свою користь в розмірі 1/4 частини щомісячно, на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем від спільного проживання мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, оскільки, позивач не дає дитину для спілкування. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, шлюб між сторонами зареєстровано 22.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №127, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОК №165297. Від спільного проживання мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК №296916. Зі змісту позовної заяви вбачається, що за час спільного проживання сімейні відносини між сторонами не склалися, понад 1 рік 3 місяці проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Відповідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.79 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки, позивач згідно законодавства звільнена від сплати судового збору за подання позову в частині стягнення аліментів, тому, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути 551грн. 20коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved