Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Компанієць Ірина Юріївна, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень. В ході розгляду справи позивачем уточнені позовні вимоги і остаточно позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 02.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. за №359. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Компанієць Ірини Юріївни про проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] квартиру [ADDRESS] з реєстрації номером [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2016 року. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30159126 від 22.06.2016 року приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольги Василівни про проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] з реєстраційним номером [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2016 року. Витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати у розмірі 3587 гривень 40 копійок. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] року помер її батько, [PERSON]. За життя йому належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 694, виданого 28.01.1994 року Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя. Заповіту померлий не залишив, спадкоємцями першої черги являються його діти, [PERSON], позивач а також треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і на підставі її заяви приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. була відкрита спадкова справа № 3/2016 і зареєстрована в Спадковому реєстрі від 01.07.2016р. Але, при перевірці нотаріусом спадкового майна, виявилася, що на теперішній час право власності на батькову квартиру зареєстроване на ім'я відповідачки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. Як вбачається з договору, [PERSON] купила квартиру у відповідача [PERSON], який в свою чергу, купив квартиру у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02.06.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. за реєстровим № 359. Але, станом на день оформлення договору купівлі-продажу від 02.06.2016 року [PERSON] вже не було в живих. Факт смерті особи, зазначеної в договорі купівлі-продажу від 02.06.2016 року в якості відчужувача, на день оформлення договору, є безспірним, оскільки підтверджується належним чином оформленим свідоцтвом про смерть. Належні померлому [PERSON] на день смерті права та обов'язки, зокрема, право власності на квартиру [ADDRESS] увійшло до складу спадщини відповідно до ст..1218 ЦК України, в якій зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадщина відкрилася [INFO] року, а тому, на думку позивача, з цього дня спірна квартира належить їй і не могла бути відчужена без її згоди. У власника квартири, який помер, а також у позивачки, як спадкоємця, не було волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу від 02.06.2016р. Більш того, [PERSON] станом на дату укладання договору купівлі-продажу від 06.06.2016р. не має не тільки дієздатності, а й правоздатності, а відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вважає, що має право витребувати квартиру у відповідача [PERSON], так як нею квартира набута у особи, яка не мала права її відчужувати, оскільки попередній правочин купівлі-продажу квартири [PERSON] є недійсним, а квартира вибула з володіння спадкоємця поза її волею. У судовому засіданні позивачка та її представник позовну заяву підтримали, просили її задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, надали суду письмові заперечення (а.с.184-189), в яких вказали, що 16.06.2016р. вона придбала квартиру у сумісну власність з чоловіком, [PERSON] На час придбання квартири [PERSON] був законним власником її, його право власності було зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 938532723101 і не існувало ніяких перешкод для придбання квартири і про смерть [PERSON] на момент продажу квартири [PERSON] їй не було відомо. Угода, за якою [PERSON] придбав спірну квартиру не визнана недійсною, ні станом на 16.06.2016р. ні на час розгляду справи. Просили у задоволенні позову відмовити. Треті особи [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову не заперечують. Треті особи Компанієць І.Ю., Нароха О.В. поклалися на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району [PERSON] проти позову заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] від 30.06.2016р., виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області (а.с.6). За життя йому належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 694, виданого 28.01.1994 року Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя (а.с.72). Заповіту померлий не залишив, спадкоємцями першої черги відповідно до ст..1261 ЦК України являються його діти, [PERSON], позивач а також треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і на підставі її заяви приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В. була відкрита спадкова справа № 3/2016 і зареєстрована в Спадковому реєстрі від 01.07.2016р. (а.с.108-143). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після померлого 01.05.2016р. [PERSON] на користь позивачки, [PERSON] і остання є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Відповідно до ст..1218 ЦК України, в якій зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. При перевірці нотаріусом спадкового майна, виявилася, що 16.06.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. право власності на спірну квартиру зареєстроване на ім'я відповідачки [PERSON] Як вбачається з договору, [PERSON] купила квартиру у відповідача [PERSON], який в свою чергу, купив квартиру у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02.06.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. за реєстровим № 359 (а.с.11-13). Однак, станом на день оформлення договору купівлі-продажу від 02.06.2016 року [PERSON] вже було в живих, а відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч.2,3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно дост. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Статтею 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України. Захист права власності як шляхом визнання права власності так і шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння передбачені статями 386-388,392 глави 29 ЦК України. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття, а саме з 01 травня 2016 року, набула речові права на вищевказане спадкове майно, яке увійшло право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеним майном виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності (ч. 2ст. 1299 ЦК України, постанова ВСУ від 23.01.13 р. №6-164цс12, постанова ВСУ від червня 2016 року №6-1376ц16). Можливість реалізації своїх спадкових прав, а саме оформлення права власності на вказане майно після смерті батька в нотаріальному порядку та реєстрації права власності позивачем втрачена через незаконне відчуження спадкового майна і його реєстрації за відповідачами по справі. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З огляду на те, що відповідач оспорює та не визнає право власності позивача на спадкове майно, позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину (ухвала Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ по справі № 6-33879ск15 від 17.12.15р.). Вищезазначена правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення як в постановах Верховного Суду України так і постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В такому випадку права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст.215,216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбаченіст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. (постанова Верховного Суду України від 4 листопада2015 року по справі №6-1920цс15, постанова Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15, п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5). Як вбачається з п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до ст. ст.330,334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексувоно не може бути витребувано у нього (постанова ВСУ від 21.11.2012 року по справі № 6-136цс12 ). При цьому належне волевиявлення особи, що продала майно добросовісному набувачеві, не є підставою для відмови власнику у позові про витребування майна у цього набувача. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника (п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5). Так як позивача, поза його волею і поза волею спадкодавця, було позбавлено права власності на спірне майно, наявні підстави для застосування положень ст. 388 ЦК України та витребування зазначеного майна позивача з незаконного володіння Прийняття позивачем спадщини підтверджено долученими до справи документами та матеріалами спадкової справи, таким чином, позивач має право на захист свого порушеного права на рівні з власником відповідно до вимог ст. 396 ЦК України. Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його у набувача у всіх випадках. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. (п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5). Факт вибуття майна з володіння поза волею як спадкодавця, так і спадкоємця поза їх волею підтверджується кримінальним провадженням № 12016080050004078 від 30.06.2016р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, по якому [PERSON] визнана потерпілою, розслідування триває (а.с.212). Оскільки ані спадкодавець, ані спадкоємець [PERSON], яка у відповідності до вимог чинного законодавства прийняла спадщину, майно не відчужували, вказане спадкове майно була було відчужене після смерті власника, тобто частина майна набута безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, а тому позивач, як особа що прийняла спадщину, має право витребувати це майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року по справі № 6-164цс12.

Outcome: partial