Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, їхня сімя розпалася і за рішенням суду від 13.10.2005 року шлюб між ними розірвано, відповідач фізично здоровий, на користь інших осіб аліментів не сплачує, постійної допомоги на утримання дитини він не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. До суду позивачем надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про уточнення позовних вимог, в якій вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно. Відповідач також надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2003 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2005 року по справі № 2-8442/2005 шлюб між сторонами розірвано, що слідує з копії цього рішення. Згідно довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 27.10.2016 року позивач разом з сином зареєстровані [INFO], але з матеріалів справи вбачається, що фактично вони проживають [INFO]. Відповідач проживає за адресою: [INFO]. За ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 цього Кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Так, відповідач є працездатними за віком та станом здоровя, на користь інших осіб аліментів не сплачує, доказів на спростування цих висновків суду не надано, як і не надано доказів щодо офіційного місця роботи відповідача та щодо того, що він має постійний дохід. Згідно положень вищенаведених правових норм, саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання його неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття з врахуванням факту визнання позову відповідачем, на що він вказав в поданій до суду заяві. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову в даному випадку з 31.10.2016 року. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України та відповідно до Закону України Про судовий збір з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved