Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Відповідач почав зловживати алкогольними напоями та застосовувати до неї насильство, що змусило її проживати за іншою адресою. Близько шести місяців припинили проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, нести витрати на утримання квартири. Шлюб існує лише формально і необхідності для його збереження немає. Ухвалою від 27 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснила, що через поведінку чоловіка в березні 2021 року змушена була піти жити до дітей, до того жили в різних кімнатах. Проживати спільно з відповідачем не може, оскільки він чинить щодо неї фізичне та психологічне насильство, вибиває двері, ображає. Відповідача не любить і жити з ним разом як подружжя не хоче, примиритися та спілкуватися з ним не бажає. Неодноразово намагалися зберегти сім`ю, але висновків відповідач не робить і поведінки своєї не змінює. Просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що не хоче розривати шлюб в такому віці. Не заперечує, щоб позивач проживала за іншою адресою. Примиритися з дружиною не може, оскільки вона не відповідає на телефонні дзвінки та не відчиняє двері. Вважає, що з часом позивач передумає розлучатися з ним. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 8 вересня 1984 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Неповнолітніх дітей сторони не мають. З пояснень позивача встановлено, що наміру поновлювати спільне сімейне життя з відповідачем вона не має та примиритися не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка і спілкування з ним негативно впливає на її психоемоційний стан. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина третя статті 56 СК України встановлює право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Такі положення національного законодавства України відповідають ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю; вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання, та ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод, ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. За положеннями ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються лише на його бажанні формально перебувати у шлюбі. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору. На \~підставі \~наведеного \~та \~

Outcome: approved