Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування\~ матеріальної шкоди, посилаючись на те,\~ що 05.12.2016\~року о 16-40 години в м.Хероні на перехресті вулиць Українська-Тираспольська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачу, та автомобіля [NUMBER], що належить відповідачу. Зіткнення транспортних засобів відбулося в результаті порушення відповідачем п.16.11 Правил дорожнього руху. В результати дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача був пошкоджений. Згідно висновку № Вэ-526 від 20.12.2016 року загальний матеріальний збиток сягає 53209,57 грн. МТСБУ було частково відшкодовано позивачу матеріальну шкоду у розмірі 27000 грн. при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільна відповідальність, якої застрахована, така особа сплачує різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З огляду на викладене просила суд стягнути з [PERSON] на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 26209,57 грн. (53209,57 грн. - 2700грн.); судовий збір у розмірі 704,80 грн. Ухвалою від 10.05.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду\~ за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільного права і інтересів є відшкодування збитків та інші відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до частини 2, 5\~ ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~ автомобіль [PERSON],\~ реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 05.12.2016\~року о 16-40 години в м.Хероні на перехресті вулиць Українська-Тираспольська, [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] при виїзді на нерегульоване перехретя не надав перевагу в русі автомобілю [PERSON],\~ реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався поголовній дорозі та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок порушення [PERSON] п. 16.11 Правил дорожнього руху України т/з отримали механічні пошкодження, а відповідач вчинив правопорушення\~ передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2017 року\~ визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення в межах санкції статті, у вигляді адміністративного штрафу\~ у розмірі 340 грн. Отже, з огляду на викладене, вина [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній\~\~пригоді є доведеною і саме він є відповідальною особою за завдання матеріальної шкоди. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.6 постанови №4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснив, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 82\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи підтверджено, що дорожньо-транспортна пригода 05.12.2016 року сталася за участю автомобіля [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER], під керування [PERSON], та автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та останній має відповідати за завдану матеріальну шкоду. Згідно висновку № Вэ-526 від 20.12.2016 року експерта Херсонської Торгівельно-промислової палати [PERSON] про визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу - [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 53209,57 грн. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, у звязку з чим МТСБУ частково відшкодовано позивачу матеріальну шкоду у розмірі 27000 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. П. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191\~ЦК\~особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, та є відповідно до норми 360-7 ЦПК України обовязковою для застосування судами загальної юрисдикції. Отже обраний позивачем спосіб захисту свого права, шляхом предявлення вимоги до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди є правомірним. Таким чином, з [PERSON] підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] завдана матеріальна шкода у розмір 26209,57 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позиваача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі № 826/1216/16). При подачі позовної заяви [PERSON] зазначала, що нею будуть понесені судові витрати, а саме за можливе залучення адвоката, в якості представника, для участі в судовому засіданні з оплатою гонорару в сумі 500/800 грн./судове засідання, та витрати за можливе складання та подання заяв та клопотань з використанням послуг адвоката у складанні вартість 200-300 грн./заява, однак жодного документу на підтвердження не надала. За таких обставин, суд не находить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката, оскільки стягненню підлягають понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, а на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач не надала належних доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial