Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 13.11.2012 року вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 31,4 кв.м. Вказану квартиру вона придбала у брата [PERSON], який фактично ніколи у цій квартирі не проживав, але значиться в ній зареєстрованим, його місцезнаходження їй не відоме. Відповідач пообіцяв їй знятися з реєстрації у вказаній квартирі, але свої зобов»язання не виконав, в зв»язку з чим вона змушена сплачувати додаткову суму комунальних платежів, платежів за газ, водопостачання та водовідведення та позбавлена можливості розпоряджатися цією квартирою. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], усунути їй перешкоди в користуванні вказаним житлом шляхом зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до положень частин 2, 4, 5 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим, з урахуванням згоди представника позивачки, вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їй сімей і мають право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 13.11.2012 року, укладеного з відповідачем, позивачка є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 31,4 кв.м. Відповідач [PERSON], який є братом позивачки, ніколи у цій квартирі не проживав, але значиться в ній зареєстрованим, що підтверджується відповідною довідкою, його місцезнаходження не відоме. В зв»язку з зазначеним позивачка змушена сплачувати додаткову суму комунальних платежів, платежів за газ, водопостачання та водовідведення, з урахуванням реєстрації в квартирі відповідача, та позбавлена можливості розпоряджатися цією квартирою на свій розсуд. Факт не проживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі підтверджується актами комісії КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 03.02.2014 року, 10.10.2013 року, 25.07.2013 року, відповідно до яких відповідач не проживає за вказаною адресою більше двох років, його особистих речей в квартирі немає. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], зокрема в судовому засіданні пояснила, що вона з квітня 2011 року по лютий 2014 року проживала зі своєю сім»єю в квартирі [ADDRESS], яку винаймала у позивачки, і відповідача там жодного разу не бачила. За таких обставин суд вважає позовн вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позову позивача відповідачем суду не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved