Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, за уточненими позовними вимогами просила встановити порядок користування 1901000 частинами квартири спільного заселення, житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом визначення порядку користування позивачу [PERSON] кімнати житловою площею 17,3 кв.м., з правом укладання окремого особового рахунку на це приміщення; надати кімнаті - 7,3 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]; підсобні приміщення: кухня - 52,1 кв.м.; коридор 3,0 кв.м; 8,6.кв.м.;8,1кв.м. 6,9 кв.м., туалет 0.9 кв.м; душова 7,2 кв.м. - залишити в загальному користуванні позивача та відповідачів. В обґрунтування позову посилалась на наступне. Відповідно до договору дарування від 29.12.2006 року, [PERSON] подарував позивачці 1901000 частин квартири спільного заселення житловою площею 17,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кватира спільного заселення, 1901000 частини якої відчужені за цим договором, в цілому, складається з п'яти жилих кімнат, загальна площа квартири в цілому 201,1 кв.м., житлова площа квартири в цілому 90,3 кв.м. На теперішній час позивач не має можливості користуватися належною частиною майна за своїм розсудом, оскільки між сторонами існує неузгодженість у питанні користування спільним частковим майном. Іншого житла для проживання позивач не має, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду для захисту своїх законних прав. Відповідачі у судове засідання не з'явилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Суд дослідив матеріали справи, за наслідками чого визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 29.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS], подарував [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], 1901000 частин квартири спільного заселення, житловою площею 17,3 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 07.10.2010 року, кватира спільного заселення, 1901000 частини якої відчужені за цим договором, в цілому складається з п'яти жилих кімнат, одна з яких, площею 17,3 кв.м. належить [PERSON] Відповідно до витягу №13408725 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 31.01.2007 року, 1901000 частин квартири спільного заселення, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] На теперішній час, позивач, як наполягає ця сторона та не було заперечене жодною іншою, не має можливості користуватися належною їй частиною майна за своїм розсудом, оскільки між сторонами існує неузгодженість у питанні користування спільним частковим майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. За правилом ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, враховуючи, що спірне майно не підлягає поділу в натурі через неможливість виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами (беручи до уваги, що протилежне як підстава позову в цій частині вимог доведено позивачем не було), а також враховуючи обсяг прав позивача на зазначену частку майна, суд вважає за можливе встановити порядок користування приміщенням спірної частини квартири у відповідності до інтересів позивача, що заслуговують на уваги зі сторони суду. У цьому висновку суд виходить з того, що зазначена частина квартири спільного заселення належить позивачу на праві власності. Згідно до положення ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, оскільки користування належним позивачу майном, що є складовим права її власності, обмежується внаслідок дій інших сторін, суд вважає за можливе захистити право власника майна шляхом встановлення порядку користування 190/1000 частинами квартири спільного заселення, які складають окрему житлову кімнату, житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], позивачу [PERSON] саме цієї кімнати, житловою площею 17,3 кв.м., з правом укладання окремого особового рахунку на це приміщення з житлово-експлуатаційною організацією. Щодо вимоги позивача про присвоєння кімнаті, що належить їй на праві приватної власності, окремого номеру, суд вважає зазначені вимоги необґрунтованими, та такими, в задоволенні яких необхідно відмовити, оскільки суд не є органом із відповідними повноваженнями, а навіть за наявності таких, позивачкою не надано доказів щодо вільності вказаного номера, а також можливості його призначення саме спірному об'єкту нерухомого майна. При цьому, суд має виходити з того, що, за загального правила, окрема поштова адреса має бути присвоєна лише відособленому (відокремленому) об'єкту нерухомості. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial