Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач\~ звернулася до суду з даним\~ позовом та просить визначити місце проживання сина [PERSON], 17.03.2017р.н., разом із нею та стягнути з відповідача аліменти у її користь на утримання дитини у розмірі 2000,00грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час спільного проживання із [PERSON] у них народився син [PERSON], про що свідчить додана копія свідоцтва про народження серії І-СГ №531561. На даний момент сторони не проживають разом а дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, коштів на утримання сина не надає. Позивач самостійно забезпечує необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини та посилаючись на норми сімейного законодавства просить в судовому порядку визначити місце проживання дитини разом із нею та\~ стягувати з відповідача аліменти у її користь на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд\~ справи у її відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не прибув та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокальської РДА в судове засідання не прибув, однак суду подано заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника а також додано Висновок №2269/01-11 від 09.11.2018р. За таких обставин та зі згоди позивача судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення\~\~ з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 17.03.2017р., його батьками є: [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-СГ №531561. Із довідки про склад сімї №3095 від 13.09.2018р. вбачається, що у м. Сокаль, вул. Сагайдачного 33, Львівської області проживають: [PERSON] власник; [PERSON] син; [PERSON] внук; [PERSON] внучка; [PERSON] внучка; [PERSON] внук; [PERSON] правнук. Окрім того місце проживання [PERSON] за вище згаданою адресою також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №2054/02-32 від 16.11.2017р. виданої виконавчим комітетом Сокальської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно висновку Органу опіки та піклування Сокальської РДА №2269/01-11 від 09.11.2018р. визнано за доцільно визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], 17.03.2017р. з матірю [PERSON] за адресою: вул. Сагайдачного 33 у\~ м. сокаль, Львівської області. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної [PERSON] України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Оцінюючи зібрані у справі докази враховуючи, що відповідач не надав суду відзиву на позов та не надав доказів, які б спростовували вимоги позивача а також враховуючи те, що дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю тільки у виняткових випадках, що позивач може забезпечити дитині рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку, а тому місце проживання дитини слід визначити з матір'ю [PERSON] Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, що спонукало [PERSON] звернутися до суду із вимогою про стягнення\~ аліментів. Відносно стягнення аліментів в розмірі 2000грн., суд виходить з наступного. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; Крім цього, обовязок утримувати дитину покладено на обох батьків, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення сином сторін повноліття, підлягають до задоволення частково, на суму 1200 грн.

Outcome: partial