Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.07.2000 року №454. Відповідач в даному будинку значаться зареєстрованим, але з 2013 року фактично не проживає, виїхав у невідомому напрямку на заробітки, місце його теперішнього знаходження позивачу не відомо, його особистих речей в будинку немає. Так як відповідач не несе ніяких витрат по утриманню будинку, не сплачує комунальні послуги, а у позивача не має достатньо коштів для утримання житла, виникла необхідність оформити субсидію на комунальні послуги, а та обставина, що відповідач зареєстрований в належному позивачу будинку не дає їй права скористуватися зазначеними пільгами, суттєво погіршує житлові умови, створює перешкоди в користуванні будинком в зв'язку з чим вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, що порушує її право на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном відповідно до ст.150 ЖК України. [PERSON] посилається на ч.2 ст.405 ЦК України та просить з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї не користується житлом, визнати його втратившим право користування житловим будинком. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.2000 року реєстраційний номер 454, укладеного на Універсальній товарній біржі «Ален», позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 02.07.2018 року №48, виданої виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], власник, [PERSON], син, [PERSON] - син. Згідно з актом обстеження місця проживання від 02.07.2018 року №49 виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, [PERSON], [INFO], зареєстрований в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою фактично не проживає з 2013 року, в будинку відсутні його особисті речі. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач зареєстрований, але з 2013 року не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком, відповідно до ст.ст.319, 383 ЦК України. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст.16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про визнання особи втратившою права користування жилим приміщенням, розглядається відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 150 ЖК України; ст. 391 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України. Судові витрати, відповідно вимог ст.141 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved