Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 30.12.2011 р. вона перебуває в шлюбі з відповідачем; від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, починаючи з середини 2017 року, подружні відносини почали поступово ускладнюватись і причиною цього стали різноманітні сімейно-побутові звички, що не влаштовували когось з подружжя, подружжя має має протилежні погляди на сімейне життя; з часом сторони взагалі стали менше спілкуватися і кожен з них змирився з необхідністю розривати шлюб. Посилаючись у позові на те, що сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинені з серпня 2019 року та поновлені вже бути не можуть ні за яких обставин, а подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу. В судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не з`явилася; представник позивача в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 30.12.2011 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами. Подружжя припинило шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства з серпня 2019 року. Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу. Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин з серпня 2019 року, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотав про надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved