Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що восени 2005 року познайомилась з [PERSON]. Вони разом навчалися в Міжрегіональній академії управління персоналом. Між ними виникли стосунки і вони вирішили одружитися. З липня 2007 року позивач та відповідач орендували квартиру за адресою: [ADDRESS], де стали проживати разом та вести спільне господарство. В планах сторін було взимку 2008 року одружитися і придбати власну квартиру. В середині грудня 2007 року їх спільні знайомі, які знали про намір одружитися і придбати квартиру, надали інформацію, що продається гарна квартира за адресою [ADDRESS]. Позивач разом із відповідачем подивилися цю квартиру, вона їм дуже сподобалась, але власник квартири [PERSON] поставила умову, що вона може чекати тільки тиждень. Позивач та відповідач внесли завдаток, а щоб сплатити основну суму, 27.12.2007р. взяли кредит в УкрСиббанку, з одночасним укладенням договору іпотеки. Предметом іпотеки виступила дана квартира, покупцем у договорі купівлі-продажу зазначено [PERSON], гроші [PERSON] на руки не отримував, вони одразу були перераховані продавцю квартири. Договір купівлі-продажу та договір іпотеки посвідчені приватним нотаріусом Харківського МНО одночасно в приміщенні УкрСиббанку. Поручителем по даному кредиту №11280174000 виступили позивач та її мати - [PERSON]. В подальшому по даному кредитному договору УкрСиббанк відступив право вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Після купівлі квартири позивач та відповідач одразу переїхали туди для проживання. 14 лютого 2008 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла подвійне прізвище [PERSON]. Для розрахунку за кредитом за квартиру позивач зі своєю матір'ю прийняла рішення продати двокімнатну квартиру, яка знаходилася за адресою: [ADDRESS], яка належала їм на праві спільної сумісної власності. В зв'язку з тим, що позивач проживала в Харкові, пошук покупця і продаж квартири здійснювала мати позивача за довіреністю позивача і 20 березня 2008 року мати продала дану кватиру за тридцять дві тисячі доларів. Після чого, в цей же день належну позивачу суму грошей в розмірі п'ятнадцять тисяч двісті доларів її мати перерахувала в рахунок погашення кредиту за квартиру. Платіж здійснювала вона особисто через відділення №692 АКІБ УкрСиббанк м. Слав'янськ. Згідно довідки УкрСиббанка за кредит № 11280174000, з 35000 доларів США було погашено двадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят три долари. Всю цю суму різними сумами платила мати позивача [PERSON] Ця сума склалася з шістнадцяти тисяч доларів (50% виручених від продажу вищезазначеної квартири) та чотири тисячі п'ятсот доларів виручених від продажу житлового будинку, розташованого в м. Слав'янськ, провулок Белинського, 3, який було здійснено 17 лютого 2008 року, який належав позивачу та її матері на праві спільної сумісної власності. Інших платежів по кредиту не було, тому що позивач та її чоловік навчалися і не мали інших доходів. У зв'язку з тим, що квартиру вони придбали без меблів, своїх заробітків в них не було, на прохання позивача її мати придбала для позивача та її чоловіка в м. Слав'янську 26 квітня 2008 року у ФОП [PERSON] диван, вартістю 3002 грн.; 23 травня 2008 року придбала холодильник Індезіт, вартістю 2249 грн. і пральну машину ВЕКО вартістю 1779 грн. 28 травня 2008 року дані речі були відправлені з м. Слав'янськ [PERSON] в [ADDRESS], про що свідчить квитанція на оплату перевезення видана Укрпоштою. Після закінчення навчання в липні 2008 року [PERSON] не зміг найти роботу і вирішив таксувати. Для цього позивач та відповідач придбали автомобіль за гроші, які взяли в кредит в УкрСиббанку в розмірі двадцять тисяч доларів. Поручителем виступила позивач та її мати. Після придбання автомобіля вартістю п'ятдесят тисяч двісті десять гривень [PERSON] став мало бувати вдома. Йому постійно телефонували різні жінки, грошей він додому не приносив. За другий кредит мати позивача сплатила 1071 доларів США. В грудні 2008 року позивач повернулася до дому та побачила, що диван, холодильник та пральна машина вивезені з дому. Інших цінних речей в квартирі не було. Також зникли всі документи. 30 жовтня 2009 року за заявою [PERSON] шлюб між ними було розірвано заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова. З грудня 2008 року і по теперішній час позивач звязку з [PERSON] не підтримує, інформацією про його місцезнаходження не володіє. 27.07.2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], 25.05.2014р. в них народився син [PERSON], зараз вони всією сім'єю проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, встановити факт проживання однією сімєю без укладення шлюбу з [PERSON] в період з 01 липня 2007 року по 14 лютого 2008 року, визнати за позивачем право власності на квартиру №55 за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, буд. 54, у розмірі 91,90%, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, дала суду пояснення, відповідні обставинам, викладеним у позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ТОВ «Кей-Коллект» внаслідок купівлі кредитного портфелю у ПАТ «УкрСиббанк» набуло право вимоги за кредитом [PERSON], на даний час кредит не погашений, просив в задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показала, що з позивачем знайома з 2003 року, спілкувалися вони дуже тісно, дружили, на період навчання вони з позивачем разом мешкали у гуртожитку, свідок була дружкою на весіллі позивача. Позивач та відповідач мешкали разом з 2007 року, влітку 2007 року почали знімати квартиру, відносини були між ними дуже добрі, вони кохали один одного, вели спільне господарство. Свідок зі своїм хлопцем та позивач з відповідачем ходили один до одного в гості, потім позивач та відповідач придбали спірну квартиру, мати позивача продала квартиру, щоб дати їм гроші для придбання житла, розійшлись вони з чоловіком тому, що він перестав цікавитися життям сімї і раптово зник. В останнє свідок бачила його до розлучення. Допитаний у якості свідка [PERSON] показав, що його дівчина та позивач навчалися разом, таким чином він познайомився з позивачем та її колишнім чоловіком. Йому відомо, що позивач та відповідач вели спільне господарство та мешкали разом з 2007 року, або навіть раніше. Спочатку вони наймали житло, відповідач строїв плани на майбутнє, вони були сімєю, разом жили та вели господарство, відповідач скаржився, що бюджетом керує дружина. Потім було в кредит придбано житло, деталей оформлення кредиту він не знає, але знає, що на кредит гроші давала мати позивача. Свідку відомо, що позивач та відповідач розлучилися, останній раз свідок бачив його в 2009 році. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, показання свідків, перевіривши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (до укладення другого шлюбу [PERSON]О.) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2008 року по 30 жовтня 2009 року (а.с. 8,9,29). Згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] за 176750 грн., що є еквівалентом 35000 доларів США (а.с. 10). Згідно договору про надання споживчого кредиту № 11280174000 від 27.12.2007 року, [PERSON] отримав в АКІБ «УкрСиббанк» кредитні кошти в іноземній валюті 35000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 176750,00 грн. (а.с. 11). В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вказаним кредитним договором того ж дня були укладені договори поруки між банком та [PERSON] та договір іпотеки між банком та [PERSON] на спірну квартиру (а.с. 11-16). 05.09.2008 року між відповідачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір на суму кредиту 20000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 97006,00 грн. В забезпечення виконання умов договору між [PERSON] 05.09.2008 року укладений договір поруки (а.с. 17-18). Згідно копії квитанції, за автомобіль Лада-11193, АКІБ УкрСиббанк перераховано 50310,00 грн. ПП «Укравтоснаб» (а.с. 22). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.07.2008 року, [PERSON], діюча від імені [PERSON] продала житловий будинок з надвірними будовами № 3 по пров. Бєлінського м. Словьянськ Донецької області. Продаж майна за домовленістю сторін вчиняється на суму 14350 грн. (а.с. 27). Згідно довідки від 12.11.2008 року АН «Акцент», позивач користувалася послугами агенції та здійснила продаж свого майна: 20 березня 2008 року двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала у рівних частках [PERSON] та її матері [PERSON] Вартість продажу склала 32000 доларів США та 17 липня 2008 року будинку по вул. Белинського, 3 у м. Словянськ Донецької області (а.с. 28). Згідно копії квитанції № 78 від 20.03.2008 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 15200 доларів США., що еквівалентно 76760,00 грн. (а.с. 23). Згідно копії квитанції № 15 від 26.03.2008 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 400 доларів США., що еквівалентно 2020,00 грн. (а.с. 25). Згідно копії квитанції від 18.07.2008 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 1172,00 доларів США., що еквівалентно 5672,85 грн. (а.с. 26). Згідно копії квитанції № 31 від 30.12.2008 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 200 доларів США., що еквівалентно 1540,00 грн. (а.с. 24). Згідно копії квитанції № 104 від 27.01.2009 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 100 доларів США., що еквівалентно 770,00 грн. (а.с. 24). Згідно копії квитанції № 13 від 28.01.2009 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 109,09 доларів США., що еквівалентно 839,99 грн. (а.с. 25). Згідно копії квитанції № 53 від 26.02.2009 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 200,00 доларів США., що еквівалентно 1540,00 грн. (а.с. 26). Згідно копії квитанції № 23 від 25.03.2009 року, платник [PERSON], в рахунок погашення кредиторської заборгованості позичальника [PERSON] сплачено 146 доларів США., що еквівалентно 1124,20 грн. (а.с. 23). Як вбачається з квитанції від 28.05.2008 року з [ADDRESS] здійснено перевезення вантажу: холодильника, пральної машини, дивану до м. Харкова, вул. Блюхера, 54/55 (а.с. 84). Копія довідки про розмір заборгованості за кредитом, надана позивачем не може бути врахована судом як доказ розміру заборгованості, оскільки вона відображає заборгованість станом на 27.11.2009 року (а.с 131). У відповідності до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 74 СК України, у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. На підставі показань свідків, суд вважає доведеним, що позивач та відповідач мешкали однією сімєю без укладання шлюбу в період з 01 липня 2007 року по 14 лютого 2008 року. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно положень ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішені судом спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правил кредитування позичальник до закінчення виплати одержаної позики не має права проводити дії, пов'язані з відчуженням придбаного за рахунок позики нерухомого майна без дозволу банку, який видав позику, але це не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядження ним. Зі змісту п. 23, 24 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до п. 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається із наданих квитанцій, в рахунок погашення заборгованості за кредитом лише три платежі здійснені від імені [PERSON], інші платежі здійснювалися від імені відповідача по справі. Належних доказів, що квартира та житловий будинок у м. Словянську були продані відповідно за 32000 та 4500 доларів США, матеріали справи не містять. Довідка АН «Акцент» не є належним доказом на підтвердження вартості проданого майна, крім того згідно договору купівлі-продажу будинку, продаж було здійснено за 14350 грн. Договору купівлі-продажу квартири позивачем суду не надано, як і не надано належних та допустимих доказів вартості холодильника, дивана, пральної машини, за ким на даний час зареєстрований автомобіль Лада, чи дійсно відповідач здійснив його відчуження та відчуження іншого майна. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтвердитись іншими засобами доказування. Всі обставини, які стосуються грошових коштів, наявності чи відсутності майна можуть бути підтверджені лише письмовими доказами, наприклад договорами, квитанціями, платіжними дорученнями, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. За таких обставин, встановити обсяг та вартість майна, нажитого у шлюбі, а саме: меблів, побутової техніки, автомобілю, відсутності вказаного майна у користуванні позивача неможливо. Крім того, судом встановлено невірну методику розрахунку частки квартири позивачем, оскільки згідно з вимогами ст. 1046-1049 ЦК України, кредитні кошти надаються з платою за їх користування процентами, а у разі порушення умов договору кредиту наявні штрафні санкції. Для вірного розрахунку частки квартири необхідними є відомості про погашення заборгованості з вказівкою, яка сума зарахована в рахунок погашення пені (якщо вона є), відсотків, тіла кредиту і тільки сума сплачених коштів за тілом кредиту, яка сплачена із власних коштів позивача під час шлюбу та сплачена позивачем після розірвання шлюбу складатиме її особисту частку у праві власності на квартиру. Доказів на підтвердження родинних відносин між позивачем та [PERSON], матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд задовольняє позов частково та в порядку поділу майна подружжя ділить спірну квартиру, виходячи з наступного. Суд при поділі майна не відступає від засад рівності часток подружжя згідно з вимогами ч. 2,3 СК України, оскільки належних доказів для підтвердження обставин щодо того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, суду не надано. Належних та допустимих доказів, що спірна квартира придбана за рахунок власних коштів позивача, суду не надано. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позов частково та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири. Враховуючи, що в 2015 році здійснено перейменування вулиць м. Харкова, на даний час вул. Блюхера має назву Валентинівська, суд вказує існуючу на час ухвалення рішення назву вулиці. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача половину сплаченого судового збору у розмірі 1179,47 грн.

Outcome: partial