Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2006 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2016 року був розірваний. В період шлюбу у них народилось троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу по сьогоднішній день діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач зазначає, що 01.06.2016 року вона змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із [INFO] . Внаслідок девальвації національної валюти, зросли ціни на товари і послуги, в зв`язку з чим витрати на забезпечення дітей харчуванням, лікуванням, одягом, витрати на навчання, гуртки, репетитори значно збільшились, що негативно вплинуло на матеріальне становище. При цьому, відповідач проживає окремо, покладені на нього батьківські обов`язки не виконує, не приймає участі у вихованні дітей, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Оскільки розмір аліментів визначений рішенням суду є мізерний та не може забезпечити необхідні життєві потреби дітей, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить збільшити розмір стягнутих аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 4500,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з обліком індексації згідно закону, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, і до досягнення повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні\~позов не\~визнав,\~надав суду\~відзив та\~пояснив,\~що з\~січня 2020\~року він\~не працює,\~тому йому\~дуже важко\~надавати допомогу\~дітям у\~підвищеному розмірі.\~Разом з\~тим,\~він надає\~дітям допомогу\~матеріально,\~а також\~продуктами,\~сплачує їм\~мобільний зв`язок,\~спортивні секції\~та витрати\~на їх\~лікування.\~Додатково зазначив,\~що діти\~не проживають\~за адресою,\~вказаною позивачем\~-\~ [ADDRESS] ,\~оскільки позивач\~перебуває в\~фактичних шлюбних\~відносинах без\~реєстрації шлюбу\~з іншим\~чоловіком,\~з яким\~має спільну\~дитину та\~веде спільне\~господарство за\~іншою адресою.\~Також додав,\~що його\~син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~фактично мешкає\~з ним\~і знаходиться\~на повному\~його утриманні.\~Відповідач зазначив,\~що він\~працює неофіційно\~в столярному\~цеху,\~де виготовлюють\~меблі.\~Його заробітна\~плата має\~мінливий характер\~і він\~отримує близько\~7000,00\~грн.,\~проте не\~щомісяця.\~Просив відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2016 року у справі №127/28802/15-ц, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.02.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №322 (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 7-9). Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2017 року у справі №127/5424/17, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2017 року до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 4-5). В судовому засіданні позивач зазначила, що вказане вище рішення суду не виконується відповідачем. На теперішній час сума стягуваних аліментів у розмір 1500,00 грн. є недостатньою для належного матеріального утримання трьох неповнолітніх дітей, оскільки з часу ухвалення рішення суду законодавчо було збільшено прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, і тому розмір аліментів підлягає збільшенню. Як вбачається з довідки Приватного підприємства «Бокуд» №3777 від 18.10.2019 року, позивач разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Суд критично ставиться до твердження відповідача з приводу того, що його син [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки жодних належних та допустимих доказів цього суду надано не було. Крім того, у сторін є ще двоє неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем, що не заперечується [PERSON] , які потребують матеріального утримання. Згідно зі свідоцтвом про зміну імені, виданого 01.06.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). З матеріалів справи також вбачається, що син сторін [PERSON] та донька [PERSON] є вихованцями Комунального закладу «Вінницька обласна ДЮСШ з футболу Блохіна та Бєланова» з 01.09.2013 року з вересня 2015 року по теперішній час (а.с. 13, 14). Також [PERSON] перебуває на «Д» обліку у офтальмолога (а.с. 15). З довідки ТОВ «Біо ферма «Клименталь» від 05.03.2021 року вбачається, що [PERSON] з 01.06.2016 року по 02.01.2020 року перебував на посаді начальника господарського відділу та був звільнений за угодою сторін. Заробітня плата за останніх шість місяців становить 4400,00 грн.в місяць (а.с. 75). Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, що з січня 2020 року він не працює тому йому важко надавати допомогу дітям у підвищеному розмірі. Так, суд звертає увагу, що [PERSON] не було надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неможливості його працевлаштування з січня 2020 року. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Відповідачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Разом з тим, жодного доказу того, що [PERSON] перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній, матеріали справи не містять. Тобто, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач вживає дії щодо його подальшого працевлаштування. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2021 року становить 2510,00 грн. на кожну дитину. Отже, враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей, то кожен з них має в рівні мірі приймати участь в матеріальному утриманні дітей. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2017 року, судом враховано матеріальні можливості платника аліментів, він є працездатним, інших утриманців немає. Крім того, з часу ухвалення рішення суду прожитковий мінімум для дітей збільшився. Крім того, 08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року. Яким ч. 2 ст. 182 СК України викладена в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, частина 2 статті 182\~СК\~України передбачає гарантію, що надана державою дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, розмір аліментів, який був стягнутий рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, не відповідає мінімальному розміру аліментів визначеного ч. 2 ст. 182 СК України. Суд вважає, що обставини викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів є підтвердженими, в зв`язку з чим розмір аліментів визначений судом не здатний забезпечити мінімальні потреби дітей та сприяти їх повноцінному розвитку, а тому сума аліментів в розмірі 4500,00 грн., щомісячно, буде обґрунтованою та законною. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи положення вказаного вище Пленуму, вимога позивача про стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, не підлягає задоволенню, оскільки новий розмір аліментів слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає можливим задовольнити позов частково. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 768,40 грн. в дохід держави. В іншій частині судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial