Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю, виселення без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку. Свою позовну вимогу мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є її сином, вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12.08.2008 р. він був засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 15.08.2011 р. звільнився з місць позбавлення волі. Після звільнення відповідач звернувся до неї з проханням зареєструватися у її квартирі та отримав згоду. Так, з 28.02.2012 р. відповідач зареєстрований у [ADDRESS]. За час спільного проживання відповідач за місцем мешкання веде антигромадський спосіб життя, вчиняє сварки та бійки, нецензурно її ображає, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, тому вона неодноразово зверталась до Тернівського МВ ГУМВС України, в результаті чого відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. В зв'язку з чим просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача без надання іншого житла та зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на свої позовні вимоги, а також суду пояснила, що відповідач, за його проханням, зареєстрований у її квартирі з 28.02.2012 р. За час спільного проживання відповідач за місцем мешкання веде антигромадський спосіб життя, вчиняє сварки та бійки, нецензурно її ображає. Так, у червні 2012 р. відповідач кидався на неї з сокирою, виганяв з квартири, в вересні 2013 р. будучі у стані алкогольного сп'яніння вчинив сварку, в березні 2014 р. знову вчинив сварку, бив меблі, погрожував їй фізичною розправою. Вона неодноразово зверталась до Тернівського МВ ГУМВС України, в результаті чого відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. В зв'язку з чим просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідача без надання іншого житла та зняття відповідача з реєстраційного обліку, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.2008 р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 21.11.1978 р. Шахтинським посилковою радою м. Губаха Пермської області, [PERSON] є сином [PERSON] Згідно виписки із фінансово-лицьового рахунку від 06.02.2014 р. [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], в якій з 28.02.2012 р. зареєстрований [PERSON] Відповідно до акту ЖРЕК-2 від 06.02.2014 р., складеного комісією в складі начальника ЖРЕУ №4 Волобуєвої М.А., начальника ЖРЕУ №6 Снегової В.М. та сусідів, позивач та відповідач проживають в [ADDRESS]. Згідно вироку Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12.08.2008 р. [PERSON] був засуджений за ст. 309 ч. 1, ст. 71 КК України до 3 р. 1 місяцю позбавлення волі. Відповідно до довідки про звільнення серії ДНП №12915 від 15.08.2011 р. [PERSON] звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю міри покарання. Згідно постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21.01.2014 р. [PERSON] 13.01.2014 р. близько 15-00 год. за адресою [ADDRESS] висловлювався на адресу своєї матері [PERSON] нецензурною лайкою, принижував та ображав її, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на 40 годин. Відповідно до постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10.04.2014 р. [PERSON] 26.03.2014 р. близько 11-55 год. перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння за адресою [ADDRESS] вчинив сімейну сварку зі своєю матір'ю [PERSON], висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на 60 годин. Згідно повідомлень начальника Тернівського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 16.07.2012р., 20.09.2012 р., 14.01.2014 р. з [PERSON] неодноразово проводилися бесіди профілактичного характеру про неприпустимість антигромадської поведінки в побуті та вчинення з його боку насильства в сім`ї. Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно ло ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для проживання з ним позивача в одній квартирі, яка є власником квартири, та оскільки раніше вжиті заходи попередження до [PERSON] не дали позитивних результатів, тому позов [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю, виселення без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved