Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій просила визнати договори дарування земельних ділянок від 19.10.2011 року з кадастровими номерами 3223186803:02:011:0014 площею 0,0500 га та 3223186803:02:011:0014 площею 0,2500 га такими, що порушують вимоги ст.57 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою державного виконавця від 22.07.2011 року заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного їй майна. 11.10.2011 року вона оформила довіреність на відповідача [PERSON], надавши їй право розпоряджатись спірними земельними ділянками. Остання 19.10.2011 року подарувала вказані земельні ділянку [PERSON] Оскільки оспорювані правочини вчинені під час дії заборони на відчуження нерухомого майна позивача, позивач просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги змінив просив визнати недійсними договори дарування земельних ділянок від 19.10.2011 року площею 0,0500 га та 0,2500 га, застосувати правові наслідки недійсності вказаних договорів, зобов'язавши [PERSON] повернути позивачу державні акти на право власності на земельні ділянки. Пояснив, що вказані земельні ділянки у зв'язку з накладенням арешту на майно позивача не підлягали відчуженню, а самі договори дарування не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що позивач, його донька добровільно надала доручення бабусі на дарування йому земельних ділянок. Укладені договори спрямовані на реальне настання наслідків. Жодних порушень при їх укладенні допущено не було. Представник відповідача [PERSON] щодо задоволення позову заперечила, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2011 року [PERSON] нотаріально посвідченим дорученням уповноважила [PERSON] бути її представником з питань дарування [PERSON] належних їй земельних ділянок в с.Підгірці Обухівського району з кадастровими номерами 3223186803:02:011:0014 площею 0,0500 га та 3223186803:02:011:0014 площею 0,2500 га. 19 жовтня 2011 року [PERSON] діючи по дорученню від [PERSON] подарувала [PERSON] дві земельні ділянки, які знаходяться на території Підгірцівської сільської ради. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.07.2011 року в рамках виконання виконавчого напису №21918 від 28.12.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 1699314 грн. 32 коп. накладено арешт на квартиру позивача, що знаходиться у м.Києві по [ADDRESS] у межах суми платежу в розмірі 1699314 грн. 32 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на ту обставину, що дії сторін не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки все майно позивача на час укладення спірних правочинів знаходилося під забороною на його відчуження, тобто оспорювані договори укладено в порушення ч.5 ст.203 ЦК України. Однак з такими доводами суд погодитись не може, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законами України, і лише - порушене конкретними суб'єктами оспорене або невизнане право позивача. Позивач не довела, що її права або охоронювані законом інтереси порушені відповідачами. Сторонами не заперечувалось надання позивачем одному з відповідачів довіреності бути її представником з питань дарування іншому відповідачу спірних земельних ділянок. З копії довіреності вбачається добровільність її надання [PERSON], бажання встановити дійсні наміри, розуміння значення, умови та правові наслідки правочину. Доводи представника позивача, що відповідачі знали про існування заборони на відчуження майна позивача та мали про це повідомити нотаріуса, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. За наведених вище обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, скільки в судовому засіданні не здобуту належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача та її представника про те, що дії сторін при укладенні спірних правочинів не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Відповідачами у справі права та охоронювані законом інтереси позивача не порушувались і не оспорювались. Враховуючи відмову в задоволенні позову суд вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду по даній справі, оскільки в їх існуванні відпала необхідність.

Outcome: dismissed