Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13 серпня 2015 року вона позичила відповідачу гроші у сумі 1300 грн. з умовою їх повернення до кінця серпня 2015 року, про що була складена відповідна розписка. Після спливу строку, зазначеного у розписці, вона неодноразово зверталася до відповідач з вимогою про повернення грошових коштів, на що остання повідомила, що борг визнає, проти грошових коштів на даний час у неї не має. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, передбачених договором позики, відповідач повинна їй сплатити 3% річних за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року за 374 днів прострочки, які складають 39 грн. 96 коп., та суму інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по вересень 2016 року, які складають 136 грн. 50 коп. У звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 1300 грн. 00 коп., суму 3% річних в розмірі 39 грн. 96 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 136 грн. 50 коп., та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом (ст.614 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зобовязується віддати борг [PERSON] у розміоі 1300 грн. до кінця серпня 2015 року, про що мається розписка. За даними Державної служби статистики України індекси інфляції складали: у вересні 2015 року 102,3; у жовтні 2015 року 98,7; у листопаді 2015 року 102,0; у грудні 2015 року 100,7, у січні 2016 року 100,9; у лютому 2016 року 99,6; у березні 2016 року 101,0; у квітні 2016 року 103,5; у травні 2016 року 100,1, у червні 2016 року -99,8; у липні 2016 року 99,9; у серпні 2016 року 99,7. Отже, індекс інфляції за період вересень 2015 рік серпень 2016 рік включно склав (позивач звернулася до суду з даним позовом 08 вересня 2016 року): 102,3/100 х 98,7/100 х 102,0/100 х 100,7/100 х 100,9/100 х 99,6/100 х 101,0/100 х 103,5/100 х 100,1/100 х 99,8/100 х 99,9/100 х 99,7/100 = 1,084. Сума боргу [PERSON] перед [PERSON] з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року складає: 1300 х 1,084 = 1409 грн. 20 коп. Розмір трьох відсотків річних за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року включно (374 дні) складає: (1300,00 х 3% ):100%:365х374 = 39 грн. 96 коп. Відповідно до приведеного позивачем розрахунку, інфляційні втрати з вересня 2015 року по вересень 2016 року складають 136 грн. 50 коп., а розмір трьох відсотків річних за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року включно (374 дні) складає 39 грн. 96 коп. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, з урахуванням ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою [PERSON] від 13 серпня 2015 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 1409 грн. 20 коп., три відсотки річних в сумі 39 грн. 96 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial