Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 серпня 2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №2313. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 серпня 2016 року уклала шлюб із відповідачем, в якому спільних дітей не мають. Вказує, що тривалий період часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, між ними відсутнє почуття любові, взаємоповаги, довіри та взаєморозуміння. Стверджує, що примирення між сторонами неможливе та перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 14.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовче судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Вказав, що дійсно тривалий період часу з позивачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейні стосунки не підтримують. У зв'язку із неявкою у підготовче судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 серпня 2016 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено запис №2313 та що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2016. В шлюбі спільних дітей не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі міцної сім'ї вони не утворили, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально, а тому вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. Враховуючи вищенаведене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить переконання, що позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 384,20 грн. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 384,20 грн судового збору. На підставі ст.ст.24, 105, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved