Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку, розташованим за адресою: смт. Панютино, м. Лозова, Харківської області, вул. Незалежності, б. 69. Крім неї в даному будинку зареєстрований її чоловік [PERSON], син [PERSON] та відповідач по справі, хоча остання в вищевказаному будинку з серпня 2016 року не проживає, комунальні послуги не сплачує, будинком не цікавиться, ремонтом не займається. Вибуваючи з будинку відповідач ніяких претензій щодо житла не заявляла, але самостійно знятися з реєстрації не бажає. В звязку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування її власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком, розташованим за адресою: смт. Панютино, м. Лозова, Харківської області, вул. Незалежності, б. 69. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, але в присутності її представника, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, але раніше надавала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її довірителя. Крім цього в своїй заяві просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, розміщене на сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно договору дарування від 19.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Панютино, м. Лозова, Харківської області, вул. Незалежності (колишня вул. Радянська), б. 69. В даному будинку зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON], син [PERSON] та відповідач по даній справі. З серпня 2016 року відповідач в спірному будинку не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання за адресою: [INFO], б. 20, кім. 40, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач в будинок не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обовязків перед нею не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в будинку № 69 по вул. Незалежності (колишня вул. Радянська) в смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області з серпня 2016 року вбачається з актів, складених сусідами від 26.10.2016 року, від 07.06.2017 року та від 17.08.2017 року, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] тривалий час в вищевказаному будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрати, повязані з утриманням будинку. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку більш ніж один рік, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом І групи безстроково, а тому при подачі позовної заяви до суду нею не сплачувався судовий збір, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок на користь держави.

Outcome: approved