Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 15.02.2005 року її мати - [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Дегтяренко І.О. за реєстровим № 14, відповідно до якого все належне майно [PERSON] заповіла позивача та її сестрі [PERSON] В заповіті вказано місце його складання, а також поставлений особистий підпис заповідача [PERSON] , волевиявлення якої було вільним та відповідало її намірам, укладеним без примусу. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері позивач звернулася у встановлений законом шестимісячний строк до Оріхівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за повітом і постановою державного нотаріуса від 22.01. 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Причиною відмови у видачі свідоцтва є те, що заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства України. Заповіт посвідчений в сільській раді та зазначений власний підпис матері вказує на відповідність заповіту справжньому волевиявлення заповідача. Вирішити питання щодо визнання заповіту дійсним в позасудовому порядку позивач не має змоги, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Позивач прохає визнати заповіт від імені [PERSON] посвідчений 15.02.2005 року секретарем виконавчого комітету Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Дегтяренко І.О., зареєстрований в реєстрі за № 14. В судовому засіданні представник позивача, позивач на задоволенні позовних вимог наполягають, прохають задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, проти позову не заперечують. Третя сторона - [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти позову, прохає задовольнити позовні вимоги. Представник третьої сторони, нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Зайцева А.С. суду пояснила оскільки не викликає сумніву, що це дійсно була воля заповідача, вважає за можливим задовольнити позовні вимоги. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановленіст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях1251,1252 цьогоКодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому зміст заповіту не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач надав достатніх доказів, які підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved