Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді права на спадкування будинку [ADDRESS] по заповіту. Власником даного будинку була [PERSON], яка приходилася бабою [PERSON], і яка померла [INFO], залишивши заповіт на все своє майно онуку [PERSON] Позивач не має можливості оформити в повній мірі свої спадкові права після смерті свого чоловіка, оскільки державний нотаріус третьої Вінницької нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS], в зв'язку з тим, що чоловік позивача [PERSON] не прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON], а тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності в справі, підтримала позов в повному обсязі. Відповідач не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, надали суду лист де просять розглядати справу без участі їх представника. Третя особа в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, направив суду заяву де просив розглядати справу буз його участі, позов підтримав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.44). Відповідно до свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] з 01.12.1989 року перебувала в шлюбі з [PERSON] (а.с.17). Встановленим є те, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5). Відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 20.03.2010 року, [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с.6). Згідно повідомлення Третьої Вінницької державної нотаріальної контори від 03.12.2013 року, позивачу було відмовлено в оформлені спадщини (житловий будинок [ADDRESS]) після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки [PERSON] не подав заяви до нотаріальної контори за місцем проживання спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини протягом 6 місяців, а також у зв'язку з відсутністю спадкоємців, які б могли дати згоду на прийняття спадщини [PERSON] (а.с.7). Відповідно до Довідки КП Київської обласної Ради «Південне бюро технічної інвентарізації» право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на власність від 14.03.1995 року, виданого Трушківською сільською радою (кн..2 реєстраційний № 359). Загальна площа будинку становить 53,3 кв.м., житлова площа 17,9 кв.м. (а.с.9). В матеріалах справи містяться копії двох технічних паспортів за 1995 рік та 2014 рік , на вказаний будинок, літ «А», і згідно експлікації до плану будинку мається кухня площе. 10,5 кв.м., житлова кімната - 17.9 кв.м., кладова 9,10 кв.м., кладова 15,8 кв.м. (а.с.10-16). Відповідно до довідки Трушківської сільської ради №198 від 25.06.2014 року, [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала сама [ADDRESS] (а.с.13). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру , - спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна спадкодавця [PERSON] - відсутні (а.с.52,53). При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, [PERSON], як спадкоємець по заповіту спадкодавця [PERSON] не подав до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини та не оформив свої спадкові права на нерухоме майно. Однак, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця [PERSON] права на спадщину, яке пов'язується з наявним заповітом, тобто наявним у спадкоємця [PERSON] майнового права, зумовлює входження цього права на спадкування до складу спадщини після смерті [PERSON], який за життя не прийняв її та не отримав і не здійснив державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], має право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON], тобто, в даному випадку має місце спадкова трансмісія. Встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - позивач у справі та син - третя особа у справі. [PERSON] не заперечує оформлення позивачем на свою користь всіх спадкових прав щодо майна [PERSON] (а.с.39). Як було зазначено вище в рішенні, до складу спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок в с. Трушках, який не зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, згідно ч.4 ст. №3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Так, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56. За змістом положень зазначеної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу виникнення права власності на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Отже, з встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті своєї баби [PERSON], не прийняв спадщини, не оформив за життя свої спадкові права на спадковий будинок, але й не відмовлявся від спадщини. Встановленим є те, що спадщина після смерті [PERSON] ніким не була прийнята, спадкова справа не заводилася, спору щодо спадкування після смерті [PERSON] не має, а отже, на думку суду, [PERSON] за життя не втратив свого права на спадщину після смерті [PERSON] Та в порядку спадкової трансмісії позивач має право на спадкування після смерті [PERSON] Доказів, які б спростовували наведене, суду не надано. Суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно після померлої [INFO] [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved