Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментах, в якій просила збільшити розмір аліментів, посилаючись на те, що 14 жовтня 2010 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.08.2010 року до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку з тим, що 08.07.2017 року вступили в силу зміни до СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила збільшити розмір аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], яка продовжує навчатись, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які сплачує відповідач, з 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в розмірі 59618,20 грн. та неустойку (пеню) за несплату аліментів в період з січня 2012 року по квітень 2017 року в розмірі 17028,95 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.12.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві, що надійшла до суду просив справу розглянути у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з 07.08.2010 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 6). Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. Вказаним Законом внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто Сімейним Кодексом України прямо передбачено збільшення мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що співвідноситься з положеннями ст. 192 даного Кодексу щодо інших випадків для зміни розміру аліментів. В той же час право позивача на збільшення мінімального розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, відповідачем визнається. Враховуючи те, що позивачем ставиться питання про збільшення частки аліментів від доходу відповідача та про приведення у відповідність до вимог закону мінімального розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, з метою захисту майнових прав неповнолітніх дітей, направлених на забезпечення їх гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заявлених вимог в цій частині. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи викладені норми права, вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог. За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає, що не суперечить вимогам закону зміна розміру аліментів, визначених за рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.10.2010 року. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стосовно стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчатись, суд виходить з наступного. Встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.05.2000 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 08.06.2016 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки Полтавського комерційного технікуму № 240 від 11.10.2017 року [PERSON] навчається в цьому закладі з 01.09.2017 року на ІІ курсі денної форми навчання на відділенні товарознавства. Термін закінчення навчання в технікумі 30.06.2019 року (а.с. 14). За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за аліментами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Такий же порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Враховуючи, що між сторонами виник спір щодо наявності та розміру заборгованості по аліментам, суд приходить до висновку про необхідність вирішення цього питання судом. Суд вважає, що позивач довела наявність заборгованості за аліментами у сумі 59618,20 коп., що вбачається із довідки-розрахунку № 6491 від 20.09.2017 року, наданого Новосанжарським РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 12, 13). З цих підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за аліментами підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказана правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року № 6-94цс15, від 02.11.2016 року № 6-1554цс16. В позовній заяві наявний розрахунок пені, який розрахований з урахуванням виплачених відповідачем сум протягом періоду з січня 2012 року по квітень 2017 року, з яким після перевірки погоджується суд, оскільки він відповідає вимогам закону (а.с. 15-17). В судовому засіданні позивачем не подано жодного доказу та не доведено , що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а навпаки ствердив та визнав наявність заборгованості, яку зобов'язався погасити . За наведених вище обставин , позовні вимоги позивача в частині стягнення пені є доведеними та обґрунтованими , а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved