Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30.04.1976 року Синельниківським ресорним заводом імені Комінтерну виданий ордер [PERSON] на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] вселив та зареєстрував у вказаній квартирі членів своєї сім`ї : жінку - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Крім того, у вказаній квартирі був зареєстрований онук наймача - [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації Синельниківського міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора-2» № 210 від 27.06.2018 року балансоутримувачем даної квартири є Синельниківське міське комунальне підприємство «Житлово- експлуатаційна контора - 2». Квартира ніким не приватизована, перебуває у комунальній власності. Договір найму житла з Синельниківським міським комунальним підприємством «Житлово- експлуатаційна контора - 2» не укладений. Таким чином, не приватизована квартира за адресою: [ADDRESS] , є власністю територіальнох громади міста Синельникове та перебував у віданні Синельниківської міської ради. Після смерті [PERSON] , [INFO] у спірній квартирі залишилися зареєстровані троє осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Але фактично [PERSON] , [PERSON] з 2004 року у спірній квартирі не проживають. Працівниками СМКП «ЖЕК-2» складено акт №102 від 21.11.2017 року, засвідчений підписами сусідів, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але фактично вказані особи не проживають за вказаною адресою з 2004 року по теперішній час. Крім того, 21.11.2017 року комісією у складі головного інженера, інженера з експлуатації будинків та паспортиста СМКП «ЖЕК-2» складено акт зовнішнього обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно якого вищезазначена квартира знаходиться в занедбаному стані, вікно і балконні двері відсутні, забиті фанерою, вхідні двері забиті. Станом на 01.03.2018 року заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 9333,97 грн., остання оплата здійснювалась у березні 2004 року у сумі 65 грн., за період 2016-2018 років субсидія на сплату комунальних послуг щодо спірної квартири не оформлювалася, що підтверджується інформацією, наданою СМКП «ЖЕК- 2». Повернення в розпорядження Синельниківської міської ради квартири за адресою : [ADDRESS] , сприятиме створенню умов для надання житла громадянам, які потребують житла, в першу чергу, із соціально-незахищеної категорії. У зв`язку з цим, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою : [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду були належним чином повідомлені, що підтверджується оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно копії контрольного талону до ордеру, виданого Синельниківським ресорним заводом ім.. Комінтерну від 30.05.1976 року, [PERSON] був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] . Його склад сім`ї складав : [PERSON] - дружина, [PERSON] . - донька. З карток приписки вбачається, що [PERSON] 22.07.1994 року була прописана за адресою : [ADDRESS] ; [PERSON] - з 01.04.2013 року; [PERSON] - з 13.10.1978 року. Згідно виписки з особового рахунку, станом на 01.06.2018 року [PERSON] має перед СГКП «ЖЕК-2» борг в розмірі 9627,94 грн.. Відповідно до довідки Синельниківського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 03.08.2018 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 113 від 23.03.1984 року. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Частиною 4 ст.9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.71 ЖК УРСР п ри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачено, що справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. З норми ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Так, матеріалами справи встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані за адресою : [ADDRESS] , але за даною адресою з 2004 року та по теперішній час не проживають без поважних причин, що створює перешкоди у здійсненні позивачем його права на сприяння створенню умов для надання житла громадянам, які потребують житла. Пунктом 35 ч.5 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 10 від 17.10.2014 року передбачено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним здійснити стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 881 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved