Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, за спільні кошти, для потреб сім`ї, придбали легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , н.з [NUMBER] , та прицеп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN [NUMBER] н.з. [NUMBER] , які зареєстровані за відповідачем. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю зазначене майно та здійснити його поділ, шляхом визнання за позивачем право власності на 1 \\2 частину легкового автомобіля «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , н.з [NUMBER] , /свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] / та на 1/ 2 частину причепу легкового «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN [NUMBER] н.з. [NUMBER] , /свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] /. І. Позиція сторін у справі. Позивач, суду повідомила, що спірне майно набуто сторонами в період їхнього шлюбу, сторони працювали, мали дохід. [PERSON] зазначила, що постійно має різні підробітки, оскільки є майстром з манікюру, займається дизайнерським оформленням різних свят, робить акварозпис на дитячих розважальних заходах, приймає участь в ярмарках-продажах, виготовляє іграшки, займається іншою творчою діяльністю, яка приносить дохід. Позивач пояснила, що автомобіль «Renault Kangoo» був придбаний для потреб сім`ї, сторони мають двох малолітніх дітей, які відвідують гуртки в різних місцях, а тому потрібен транспорт та позивач, також, потребує транспортний засіб для своєї діяльності. [PERSON] має водійські права, часто керувала автомобілем «Renault Kangoo», неодноразово сім`я [PERSON] їздила в подорожі на цьому автомобілі. Відповідач позов визнав частково, не заперечив щодо визнання за позивачем права власності на 1 /2 частину причепу легкового «УВН-810080», але категорично заперечив вимогу про визнання спільною сумісною власністю легковий автомобіль «Renault Kangoo», н.з [NUMBER] . Відповідач вважає даний ТЗ особистою власністю, оскільки кошти в сумі 6 тисяч доларів США на придбання даного автомобіля подарувала йому на день народження сестра. Відповідач зазначив, що спільних коштів на придбання автомобіля «Renault Kangoo» в сім`ї не було, а тому даний автомобіль є особистою власністю відповідача і поділу між подружжям не підлягає. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 02.03.2021 року ухвалою судді було забезпечено позов [PERSON] , шляхом накладення арешту на легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , н.з [NUMBER] , та причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN [NUMBER] н.з. [NUMBER] (а.с. 40-43). 02.04.2021 року ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі в загальному порядку , призначено підготовче судове засідання на 26.04.2021 року (а.с.54). 07.05.2021 року представник відповідача направила суду відзив на позов (а.с.65-70). 12.05.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.98-102). 14.05.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази з Територіального сервісного центру 3242 та з Білоцерківського об`єднаного УПФУ (а.с.134-135). 14.05.2021 року за ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Олійник І.О. підтримали позов. Відповідач та його представник адвокат Степаненко Г.О. позов визнали частково. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року, який було розірвано 18.12.2020 року, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду, що стверджується матеріалами справи (а.с. 9,12). Сторони є батьками малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Наведене підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.10,11). Встановленим, є те, що в період шлюбу сторін, 13.09.2018року за гр.. [PERSON] був зареєстрований автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов [NUMBER] на підставі ВМД №205040/2018/025393 від 12.09.2018 року. Наведене підтверджено інформаційною довідкою та Витягом з Єдиног державного реєстру МВС (а.с.147-150). Також, в період шлюбу сторін, 25.08.2009 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN [NUMBER] н.з. [NUMBER] (а.с.79-80). Суду надані докази працевлаштування сторін та інформація з Управління ПФУ щодо доходів сторін (а.с. 14-15, 81-90, 143-145, 156). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. А за ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка приходиться позивачу племінницею, суду показала, що між сторонами були добрі відносини, їх шлюб існував до зими 2020 року. Свідок ствердила, що відповідач їй повідомляв вартість автомобіля, який він придбав за кордоном за 8 тисяч доларів США. Свідок була вхожа в сім`ю [PERSON] , часто бувала в їхньому домі, на родинних святах. Свідок часто виконувала обов`язки няньки дітей сторін, оскільки позивач працювала майстром з манікюру, декоратором. Відповідач працював монтажником, одного разу повідомляв, що його дохід становить 20 000 грн. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивача з дитинства, суду показала, що позивач постійно працює, робить декори на замовлення, виготовляє іграшки, займається аквагримом, є майстром з манікюру. Позивачу скрутно жилося, вона постійно вимушена була підробляти. Позивач гарна господиня, творча особистість. Подружжя [PERSON] мали автомобіль, яким спільно керували. Сторони подорожували, на автомобілі, неодноразово їздили всією сім`єю відпочивати. Свідок [PERSON] , бувший співробітник відповідача, суду показав, що відповідач мав намір придбати собі автомобіль і його сестра подарувала 6000 дол.США на авто. Наведене свідку відомо зі слів самого відповідача. Відповідач не позичав кошти на автомобіль у співробітників. Свідок [PERSON] , яка приходиться рідною сестрою відповідача, суду показала, що дарувала 6 тисяч доларів США відповідачу на придбання автомобіля. В липні у відповідача день народження і свідок зняла кошти в банку, передала їх матері на зберігання, а мама передала ці кошти відповідачу, коли він зібрався їхати купувати автомобіль. Подарунок коштів не посвідчували нотаріально, бо в їх сім`ї родинні добрі і довірливі відносини. Свідок вважає, що позивач була обізнана про подарунок коштів, оскільки відповідач обговорював цей подарунок і дякував сестрі в телефонній розмові, яку позивач мала чути. Особисто свідок позивачу нічого не повідомляла про подаровані гроші. Свідок часто надавала матеріальну допомогу сім`ї свого брата, придбала їм ліжко, кавомолку, телевізор, оплатила брату половину путівки в санаторій, оплатила пологовий будинок позивачу, яка народжувала дитину, свідок разом з батьком періодично підтримували [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що з шкільних років знайома з позивачем, періодично буває в її квартирі та знає, що подружжя [PERSON] збирали кошти на купівлю автомобіля. Зі слів позивача, свідку відомо, що сторони спільно купили автомобіль. Позивач постійно користувалася автомобілем, їздила по роботі. Позивач має багато різних підробітків. Свідок [PERSON] , яка приходиться двоюрідною сестрою позивачу та є хрещеною мамою її дітей, суду показала, що подружжя [PERSON] жили дружньо, постійно обоє працювали, продали свій старий автомобіль, викупили у сестри позивача частину квартири, придбали новий автомобіль. Позивачу скрутно було, вимушена була постійно працювати, заробляти гроші для сім`ї, а відповідач влаштовував своє особисте життя, покинув сім`ю і пішов жити до іншої жінки. Сторони спільно користувалися автомобілем, обоє керували ним. Свідок [PERSON] , який є співробітником відповідача, суду показав, що близько 2 років тому, сестра відповідача подарувала [PERSON] 6 тисяч доларів США, пізніше відповідач придбав собі автомобіль, вартість якого свідку не відома. Свідок обізнаний, що сестра відповідача проживає в Києві, працює за кордоном, має добрі статки. Відповідач, самостійно не зміг би заробити на автомобіль. Свідок бачив, що спірним автомобілем керували позивач і відповідач. Отже, оскільки відповідач визнає спільним сумісним майном причіп легковий «УВН-810080», а також, не заперечує позовну вимогу про визнання за позивачем право власності на 1 /2 частину даного майна, то в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини набуття подружжям вказаного причепу, не має сумнівів щодо достовірності цих обставин, а тому підлягає до задоволення позов в цій частині. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо права власності на автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, д.н.з. [NUMBER] . Суд критично оцінює позицію відповідача щодо існування у [PERSON] права особистої приватної власності на спірний автомобіль, оскільки в силу положень п. 2 ч.1 ст. 57 СК України та ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування коштів чи іншого рухомого цінного майна мав бути складений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Відповідачем не надано жодного допустимого доказу в підтвердження отримання ним від рідної сестри в дар коштів на загальну суму 6000 доларів США і що саме цим коштом був придбаний автомобіль для особистих потреб і в особисту власність відповідача. Крім того, сам позивач ствердив, як у письмово викладеному відзиві на позов, так і в наданих поясненнях суду, що автомобіль «Renault Kangoo» було придбано за 8300 доларів США, а не за 6000 дол. США, і при цьому, відповідач не просить збільшити свою частку у майні (ч.3 ст. 70 СК України), а наполягає саме на визнанні його права особистої приватної власності на спірний автомобіль. Показами свідків, як сторони позивача, так і сторони відповідача, підтверджено факт набуття в період шлюбу подружжям [PERSON] автомобіля «Renault Kangoo», також, свідки ствердили, що сторони мали самостійні заробітки, чіткий розмір своїх доходів не зазначила ні позивач, ні відповідач, оскільки сторони пояснили, що постійно мали різні підробітки та нефіксовані доходи. Покази свідка [PERSON] щодо подарованих коштів відповідачу на придбання спірного автомобіля, суд оцінює критично, оскільки обставини дарування іноземної валюти у вказаному розмірі чи дарування автомобіля не можуть бути підтверджені, встановлені і доведені показами свідка. Для встановлення наведених обставин показання свідка є недопустимим доказом (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Вирішуючи спір, суд також бере до уваги встановлений факт спільного користування сторонами автомобілем «Renault Kangoo», як позивач, так і відповідач мають водійські права та керували даним автомобілем, використовували його в потребах сім`ї. Суду не надано доказів, що відповідач в період шлюбу заперечував право позивача на користування даним ТЗ. Отже, з огляду наведеного вище, вбачається, що сторони в період шлюбу і спільного проживання однією сім`єю набули автомобіль «Renault Kangoo», який використовувався сторонами спільно, в інтересах сім`ї, а отже, даний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів в спростування такого висновку суду. Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 1 \\ 2 частину автомобіля «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, д.н.з [NUMBER] , та причепу легкового «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску д.н.з. [NUMBER] , як на об`єкти права спільної сумісної власності. Згідно положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з суми сплаченого судового збору за подачу до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову, що підтверджено відповідними квитанціями на загальну суму 1358 грн. (а.с.27, 36).

Outcome: approved