Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітнього сина [PERSON] без згоди та супроводу батька - відповідача - для відвідування родичів до Росії, Польщі строком по 31 грудня 2017 року та на відпочинок у весняно-літньо-осінній період 2017 року до Болгарії та Туреччини. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що має з відповідачем спільну дитину - сина [PERSON], який після розірвання шлюбу проживає з нею. Має намір поїхати з сином на відпочинок та до родичів за межі України, але відповідач відмовляється надати нотаріальну згоду на виїзд сина за кордон. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та з аналогічних підстав. Пояснила, що в Польщі живе її рідна сестра, в Росії - рідний дядько та двоюрідні брати та сестри, однак вона не може їх відвідати, бо відповідач в усній формі відмовився надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Влітку мала намір відвезти сина, який часто хворіє бронхітами, на море в Крим, але через відсутність згоди батька не змогла. Восени планувала поїхати з сином до сестри, оформляла документи для отримання візи, але відповідач знову відмовився надати згоду. Завчасно повідомити відповідачу дату виїзду за кордон не може, тому що такий виїзд залежить від наявності коштів, здоров'я дитини, отримання візи. Представник позивача пояснила, що позивач позбавлена можливості планувати свій з дитиною відпочинок чи зустрічі з родиною, оскільки залежна від бажання відповідача надати чи не надати згоду на виїзд сина за межі України. Просять позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що відповідач не відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а вимагає лише виключно вказати країну прямування, дату поїздки та період перебування. Відповідач як батько має право на безперешкодне спілкування з сином, чого буде позбавлений у випадку надання дозволу на 476 днів. Відповідно до правил перетинання державного кордону у нотаріальній згоді обов'язково має зазначатися країна прямування та часовий проміжок перебування у цій державі, а тому вимоги позивача є безпідставними та незаконними. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи пояснила, що відмова у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон обмежує право дитини на свободу пересування. Крім того, при відсутності відповідача в місті, позивач втратить право на виїзд з дитиною на відпочинок через проблеми з оформленням документів. Враховуючи політичну ситуацію між Україною та Росією, вважає недоцільними поїздки дитини до Російської Федерації. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до положень ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 березня 2016 року, та мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач має намір виїжджати з сином за межі України на відпочинок з метою оздоровлення та до родичів з метою підтримання родинних зв'язків та всебічного розвитку дитини, однак не має нотаріально посвідченої згоди батька на виїзд сина за кордон. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів ), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон громадян України встановлено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231. Правилами перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків ( усиновлювачів ) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку ( п.3 ). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється : за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків ( п.4 ). З аналізу зазначених норм вбачається, що чинне законодавство містить положення про необхідність обов'язкового зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій держави саме в нотаріально посвідченій згоді другого з батьків. У випадку відсутності такої згоди виїзд громадянина України, який не досяг 16-річного віку, можливий на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд, вимог до змісту резолютивної частини якого вказаними вище нормами не встановлено. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає згоду на виїзд сина за кордон, мотивуючи відсутністю визначеного часового проміжку перебування дитини в іншій країні, що не заперечувалося представником відповідача. Суд приймає до уваги, що через стосунки, які склалися між сторонами після розірвання шлюбу, можливість отримання позивачем згоди відповідача на короткострокові виїзди з сином за межі України для відвідування родичів та відпочинок в позасудовому порядку малоймовірна. Крім того, судом не здобуто доказів, що виїзд дитини за кордон разом з матір'ю пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Враховуючи інтереси дитини та її право на свободу пересування, а також позицію органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо держав прямування, з якою погоджується суд, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У відповідності до правил ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial