Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 липня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. З часу народження сина вона з відповідачем проживають окремо, спори стосовно місця проживання дитини у них відсутні. Відповідач не виявляє бажання приймати участь у вихованні сина, самоусунувся ві виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, відповідач жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця перебування сина і позивачем ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини із батьком, що свідчить про небажання відповідачем виконувати свої батьківські обов'язки, через що вимушена звернутись до суду із вимогою про застосування крайнього заходу, а саме позбавлення батьківських прав. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду телефонограму про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення, відзив на позов не надав. Представник третьої особи до суду також не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Як встановлено в судовому засіданні сторони зареєстрували шлюб 21.07.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1030, що засвідчено відповідною копією свідоцтва про шлюб. Від вищевказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Копією довідки виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області засвідчено, що разом із [PERSON] проживає та знаходиться на її утримання син [PERSON], [INFO]. За висновком органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 18.01.2019 року з метою захисту прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Статтею 19 СК України визначено участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Так відповідно до вимог цієї статті при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування в частині доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] з наступних підстав. Текст даного висновку містить посилання на пояснення матері [PERSON], однак у висновку жодним чином не зазначено відношення даної особи до розв'язання спору. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини була присутня мати-[PERSON]., пояснення якої було заслухано, батько [PERSON] не засідання комісії не з'явився. На засіданні комісії було з'ясовано лише місце реєстрації відповідача по справі, інформацію про неможливість встановити його місце знаходження та місце проживання позивача та її перебування у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, у висновку жодним чином не зазначено чи були будь-які попередні звернення позивача до служби з приводу ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, чи були підстави для відповідного реагування, чи попереджувався відповідач про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і для висновку про позбавлення батьківських прав повинні передувати ряд дій, які направлені на попередження негативного ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини. Поданий до суду висновок таких зазначень не містить. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог позивач суду не надала. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин (ст.7 Сімейного Кодексу України) то, оцінивши всі обставини, суд встановив відсутність злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, а також відсутність фактів, які б давали суду підстави зробити висновок про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав та судом також не встановлено обставин, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed