Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 грудня 2009 року між [PERSON], [INFO] та відповідачем [PERSON], [INFO], було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них є дитина [PERSON] [INFO]. Разом вони мешкали на орендованій житловій площині і все було гаразд. Але з початку березня 2015 року відповідач не з'являється до місця їхнього проживання і на телефонні дзвінки не відповідає. За останніми даними їй відомо, що він проживає у своїх батьків. Тим самим, за недостатністю коштів вона мусила залишити орендоване житло та переїхати до своїх батьків - пенсіонерів, де й мешкає з дитиною на даний час. Постійної роботи вона не має, а задовольняється незначними тимчасовими заробітками. Тому матеріальне положення у неї незадовільне. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], уродженого у с. Серебрянка, Роздольненського району Автономної Республіки Крим, на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду у частині стягнення аліментів за однин місяць допустити до негайного виконання. До початку відкритого судового засідання позивач надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить суд справу розглянути без її участі. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився 18.02.2010 року, серія 1-КИ №277931, актовий запис №113 від 28.04.2010 року і сторони по справі є його батьками. (а.с.5). Згідно довідки від 14.05.2015 року виданої СМКП «ЖЕК-2», вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає разом з матір»ю та знаходиться на її утриманні.(а.с.3). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 14.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги в часині стягнення аліментів починаючи з 01.05.2015 року задоволенню не підлягають, так як аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, в даному випадку з 14.05.2015 року, згідно вимог ч.1 ст. 191 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial