Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, в якому просить змінити розмір аліментів та спосіб їх присудження, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який був встановлений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.10.2015 року в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п`ятсот) грн. на дитину щомісячно, починаючи з 11.08.2015 року до досягнення нею повноліття, на 1/4 частину з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитини повноліття. Оскільки вказаний розмір аліментів, не відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку та є недостатнім для матеріального утримання дитини, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимоги наполягала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 року по 10.12.2015 року, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.10.2015 року №629/3278/15-ц стягуються з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 500 (п`ятсот) грн., щомісячно, починаючи з 11.08.2015 року до досягнення неї повноліття. Згідно довідки Панютинського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області №853 від 26.11.2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про доходи Комунального некомерційного підприємства «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.09.2019 по 28.02.2020 року складає 29160,92 грн. Відповідно до ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181\~СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст.141\~СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182\~СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року складає 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року складає 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Положеннями ст.1\~Закону України\~«Про прожитковий\~мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, а також потреби дитини; рівень споживчих цін на продукти харчування та предмети одягу, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміни розміру аліментів. Згідно з п.23 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.12,82\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved