Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач та її син [PERSON] являються батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Відповідач належним чином не виконувала свої материнські обов'язки, часто без попередження зникала з дому, в тому числі з новонародженою дитиною в холодну пору року. У квітні 2017 року, залишивши сина [PERSON], відповідач на тиждень зникла з дому з маленьким [PERSON]. Нерідко відповідач перебувала в стані, який за зовнішніми ознаками, схожий на стан наркотичного сп'яніння. Вона неодноразово попереджалася про її обов'язок належним чином виконувати свої материнські обов'язки та відповідальність за їх невиконання, проте належних висновків не зробила. На початку травня 2017 року відповідач після отримання коштів на новонароджену дитину залишила обох дітей та зникла з дому. До липня 2017 року вона отримувала допомогу при народженні дитини, проте жодної копійки на своїх дітей не витратила. Знаючи, де проживають її діти, відповідач їх не відвідувала, не переймалася станом їх здоров'я, успіхами в школі, духовним та моральним розвитком, забезпеченням в харчуванні, одязі тощо. Діти є її онуками та проживають в її сім'ї. Вона здійснює догляд за дітьми, займається їх вихованням, забезпечила дітей належним харчуванням та одягом, при необхідності відвідує з ними медичні заклади. Посилаючись на факти ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно дітей, з метою захисту їх інтересів просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів, стягнути з неї аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі розмірі 888,50 грн. на утримання [PERSON] - 713 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснила, що відповідач ніколи не проявляла материнської любові до дітей, не турбувалася про них. Дітьми завжди опікувалась вона. Позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей повністю відповідає їх інтересам. Представник позивача підтримала заявлені позивачем вимоги, аліменти просила стягнути у передбаченому законодавством мінімальному розмірі на одну дитину відповідного віку. Частиною 7 статті 130 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Відповідач утримується в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у зв'язку з обранням щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області. Про розгляд справи відповідач повідомлялася за місцем перебування шляхом вручення їй повістки та інших судових документів адміністрацією місця утримання. Від надання пояснень щодо позову відмовилась, про що зазначила на отриманому супровідному листі Миронівського районного суду Київської області від 09 січня 2018 року. Представник органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області вважає заявлений позов обґрунтованим. Вказала, що органом опіки та піклування питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав детально вивчено, такий захід є доцільним в інтересах малолітніх дітей. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За змістом статтей 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється матір'ю малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08 грудня 2009 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 30 листопада 2016 року року Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідач зареєстрована в [ADDRESS], проживає без реєстрації в селі Салів Миронівського району Київської області. За місцем проживання відповідач характеризується негативно, вона неналежним чином виконувала свої материнські обов'язки, часто без попередження зникала з дому, в тому числі з новонародженою дитиною в холодну пору року, неодноразово залишала дітей, поверталась до місця проживання у стані, який за зовнішніми ознаками схожий на стан наркотичного сп'яніння. З листопада 2016 року відповідач перебуває на обліку в Миронівському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як така, що потрапила у складні життєві обставини. Вона неодноразово попереджалася про її обов'язок належним чином виконувати свої материнські обов'язки та відповідальність за їх невиконання, проте належних висновків не зробила. Після отримання коштів на новонароджену дитину у травні 2017 року відповідач залишила обох дітей та зникла з місця проживання. До липня 2017 року вона отримувала допомогу при народженні дитини, проте жодної копійки на дітей не витратила, дітей не відвідувала, не переймалася станом їх здоров'я, успіхами в школі, духовним та моральним розвитком, забезпеченням в харчуванні, одязі тощо. Відповідач не спілкується з дітьми з травня 2017 року, не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Вона повністю самоусунулася від виховання та утримання дітей. Зазначене свідчить про відсутність у відповідачки материнської любові до дітей, а її ухилення від виконання батьківських обов'язків є свідомим та винним. Відповідач [PERSON] була засуджена вироком Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року та вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року за викрадення чужого майна, підозрюється у вчиненні чергового кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні до неї обрано запобіжний захіж у виді тримання під вартою. Діти відповідача [PERSON] та [PERSON] мешкають з бабусею [PERSON] в селі Салів Миронівського району Київської області. Бабуся займається вихованням дітей, доглядає та утримує їх, забезпечила дітей належним харчуванням та одягом, при необхідності відвідує з ними медичні заклади. Вказані обставини підтверджуються даними довідок Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області № 02/33-787 від 26 червня 2017 року, № 02/33-813 від 05 липня 2017 року, довідки-характеристики Козинської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-41/466 від 22 червня 2017 року, довідки Кизинської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів № 57 від 29 червня 2017 року, довідки Миронівської ЦРЛ від 05 грудня 2016 року, актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 28 листопада 2016 року, 07 грудня 2016 року, 28 березня 2017 року, 13 квітня 2017 року, 15 травня 2017 року, 21 червня 2017 року, 22 черпня 2017 року, рішення виконавчого комітету Козинської сільської ради № 22 від 14 липня 2017 pоку, звернення № 02-41/536 від 17 липня 2017 року органу опіки та піклування Козинської сільської ради, вироку Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року, вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року, ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року. На факти неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачем вказали допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Свідки зазначили, що опіка над дітьми з часу народження здійснюється позивачем, відповідач ніколи не проявляла материнської любові до дітей та відповідальності за їх життя. Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування Миронівської РДА Київської області № 59/06/27-3346 від 08 серпня 2017 року вказаний орган вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно синів: [PERSON] та [PERSON], мотивуючи такий висновок тим, що відповідач безвідповідально відносяться до своїх батьківських обов'язків, не створила належних умов для проживання та виховання дітей, мати веде аморальний спосіб життя. Висновок є достатньо обґрунтованим. Розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 501 від 07 листопада 2017 року дітям [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. За розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 514 від 13 листопада 2017 року над дітьми встановлено опіку, позивача призначено опікуном малолітніх. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідач не виконує батьківських обов'язків по вихованню малолітніх синів та їх утриманню, не піклуються про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми обов'язками. Будучи зобов'язаною створити умови для отримання синами освіти, готувати їх до самостійного життя, відповідач самоусунулась від піклування та виховання [PERSON] та [PERSON], постійного спілкування з ними. Така поведінка матері є винною по відношенню до синів [PERSON] та [PERSON]. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є навмисним, відомості, що відповідач не розуміє наслідки своєї винної поведінки, відсутні. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав має стати засобом захисту прав дітей та заходом впливу на матір, яка неналежним чином виконуює свої батьківські обов'язки стосовно дітей. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі положень ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки діти не отримують від матері грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами частин 2 та 3 статті 166 цього кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини віком до 6 років з 01 січня 2018 року у сумі 1492 гривні та віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року у сумі 1860 гривень, аліменти, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей суд вважає доцільним визначити у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 500 гривень. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами статтей 137, 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 19, 150, 152, 155, 164, 166, 171, 180 -182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved