Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з осені 2010 року по осінь 2014 року проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків [INFO] народився [PERSON] , якого позивач зареєструвала органах реєстрації актів цивільного стану відповідно до вимог ст.. 135 СК України зі слів матері. З відповідачем продовжувала спільно проживати до осені 2014 року. Нараці відповідач матеріальної допомоги не надає, свої коштів позивачу не вистачає для належного утримання сина, тому, оскільки фактично відповідач є батьком дитини, просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання сина. У судове засідання позивач не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] (а.с.4) Під час його реєстрації реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції у Донецькій області відомості про батька дитини внесені на підставі ст. 135 СК України, яка визначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (а.с.6). Згідно акту обстеження місця проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , комісією, у складі депутатів Новоселівської сільської ради Волноваського району Донецької області , свідків - сусідів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство з осені 2010 р. по осінь 2014 року. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частиною 2 статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України, визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved