Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, у дійсний час шлюб між ними розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З січня 2010р. з відповідача згідно рішення суду стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів заробітку до повноліття дитини. [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога з 24.05.2013р. та отримує постійне лікування. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 50% вартості лікування та реабілітаційних заходів відповідно до призначення лікаря та представлених документів щодо вартості такого лікування, постійно, до одужання дитини [PERSON], [INFO]. Позивач надала до суду уточнену позовну заяву і просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина [PERSON], [INFO], у розмірі 50% вартості лікування та реабілітаційних заходів відповідно до призначення лікаря, що складає 325,25грн., постійно, до одужання сина. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутністю. Відповідач, допитаний у порядку окремого провадження, надав суду письмові пояснення, позов визнав і просить справу розглянути за його відсутністю. Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів для розгляду справи за відсутності сторін. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007р. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 06.09.2007р. відділом РАЦС Краснолуцького МУЮ, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 573. Згідно рішення Краснолуцького міського суду від 06.07.2009р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягненні аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, при народженні 25.08.2007р. малолітній [PERSON] отримав родову травму - анемія легкого ступеню, що підтверджується довідкою від 30.08.2007р., виданою зав.відділенням новонароджених полового будинку м.Красний Луч. Згідно висновку медичного центру «Медіа-плюс» № 482 від 23.05.2013р., [PERSON], [INFO], страждає на ряд захворювань. Як вбачається із довідки № 54 від 20.11.2013р., виданої головним лікарем Комунальної установи «Дитяча міська лікарня», дитина [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у невролога з 24.05.2013р. з діагнозом: дитяча абсанс епілепсія та отримує лікування: депакін-хроно 2 рази на день, постійно; пантогам з рази на день, постійно; магне В6 2 рази на день постійно. Судом встановлено, що на один курс лікування дитини протягом одного місяця позивач витрачує 650,50грн. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Так ст.185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що відповідач, знаючи про захворювання сина, не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу на його лікування, виходячи з інтересів та необхідних потреб дитини, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач зобов'язаний нести додаткові витрати на лікування сина і з нього має бути стягнуто половину сплаченої позивачем за лікування сина суми коштів у розмірі 325,25грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved