Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про стягнення пені. Мотивувала свої вимоги тим, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти відповідно до виконавчого листа № 2-1765 виданого 27.07.2009 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу), щомісяця та направлено на виконання до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, а у подальшому до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві. Як вказує позивач, відповідач внаслідок власного недбалого відношення до виконання своїх обов'язків сплачував аліменти нерегулярно, у зв'язку з чим в нього станом на жовтень 2009 року виникла заборгованість у розмірі 25011 гривен 68 копійок. Позивач з посиланням на ст. 196 Сімейного кодексу України вважає, що з відповідача підлягає до стягнення пеня по несплаченим аліментам за період з 24 січня 2007 року по 01 жовтня 2009 року та з 01 жовтня 2009 року по лютий 2014 року у загальному розмірі 988223 гривні 04 копійки. В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог і звернувся до суду із зустрічним позовом у якому просив суд звільнити його - [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] у зв'язку з її відмовою від отримання таких та скасувати розмір неустойки яка виникла по сплаті ним аліментів, оскільки його вини у виникненні заборгованості немає. Зокрема [PERSON] пояснив, що між ним та [PERSON] існувала усна домовленість про її відмову від стягнення з нього аліментів, а він в свою чергу взяв на себе зобов'язання сплачувати комунальні послуги. Він вважає, що заборгованість по аліментам була зроблена не з його вини і сума такої є створеною штучно, що відповідно повинно бути підставою для звільнення його як від сплати аліментів так і для скасування неустойки. Заслухавши думку представників сторін, сторону, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні ВДВС Голосіївського РУЮ в місті Києві, а в подальшому ВДВС Солом'янського районного управління юстиції в місті Києві перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу), щомісяця на утримання неповнолітнього, починаючи з 24.01.2007 року до його повноліття. З довідок - розрахунків заборгованості [PERSON] наданих сторонами спору вбачається, що у відповідача перед позивачем станом на 27 липня 2014 року існувала заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 52642 гривні 11 копійок, а станом на 01.06.2015 року - 56896 гривен 91 копійка. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалось погашення заборгованості нерегулярно і як встановлено з пояснень відповідача, таке погашення відбувалося по мірі можливого. Суд не бере до уваги посилання [PERSON] на необхідність звільнення його від обов'язку сплачувати аліменти, оскільки суду не надано доказів існування підстав, які б свідчили про можливість застосування до спірних правовідносин правил статті 197 Сімейного кодексу України. В той же час судом враховується, що відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Суду не надано доказів того, що [PERSON] оспорював розрахунок розміру суми заборгованості по аліментам. [PERSON] обираючи спосіб захисту свого права зазначив, як у судовому засіданні так і тексті зустрічного позову про те, що він вважає необхідним звільнити його від обов'язку сплачувати аліменти, тобто фактично останнім визнано факт наявності заборгованості по сплаті аліментів і у визначений законом спосіб розмір такої заборгованості не оспорюється. Також судом не береться до уваги посилання [PERSON] на наявність усної домовленості між сторонами спору за умовами якої він не повинен був сплачувати аліменти, а лише комунальні платежі. Доказів існування такої домовленості між сторонами спору в матеріалах справи не міститься. Крім того, суд бере до уваги наявність того факту що у [PERSON] існувала заборгованість по несплаченим комунальним платежам і останній зазначений факт не заперечував в судовому засіданні, що на погляд суду свідчить про надуманість тверджень [PERSON] з приводу існування домовленостей між ним та [PERSON] Суд не бере до уваги посилання позивача на квитанції про сплату аліментів, які останнім долучені до матеріалів справи, оскільки більшість таких не відноситься до предмета доказування, а суми та призначення платежів зазначені у них не свідчать про сплату аліментів на користь [PERSON] та не спростовують факту існування заборгованості по аліментам. При цьому судом береться до уваги, що [PERSON] факт наявності такої заборгованості не оспорюється, однак як зазначав останній, ним не визнаються причини за яких виникла така заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд вважає доведеною обставину наявності вини [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Аналіз наданих доказів, свідчить про наявність ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по сплаті аліментів, а так само і вини по виникненню заборгованості, оскільки матеріали справи свідчать про нерегулярну сплату повного розміру аліментів у певні періоди, у зв'язку з чим і виникла сума заборгованості з якої розраховується неустойка(пеня). Виходячи з таких міркувань, суд дійшов категоричного висновку про доведеність позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми пені у розмірі пред'явленому до стягнення, а тому суд покладаючи в основу мотивування рішення суду надані позивачем розрахунки неустойки(пені) бере такі до уваги і вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за правилами ч. 1 ст. 196 СК України 988223 гривні 04 копійки неустойки(пені) за період з 24 січня 2007 року по 01 жовтня 2009 року та з 01 жовтня 2009 року по лютий 2014 року. Вирішуючи питання застосування методу розрахунку неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, суд вважає необхідним зазначити, що оскільки зобов'язання із сплати аліментів носять періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, то при здійсненні розрахунку пені, в конкретному випадку було взято до уваги та з'ясовано розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, що відображено у розрахунку, який міститься в матеріалах справи та встановлено строк до якого кожне з таких зобов'язань мало б бути виконане і з урахуванням зазначених обставин у їх сукупності обчислено розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення [PERSON] його обов'язку щодо сплати аліментів, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів з подальшим визначенням загальної суми такої. При цьому, суд бере до уваги позицію Верховного Суду України зазначену у Постанові Пленуму Верховного Суду України у справі № 6-149цс14 від 01.10.2014 року, відповідно до якої пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а нарахування не обмежується тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовних вимог [PERSON] повністю та необхідністю відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову. Питання про судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved