Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 31 березня 2011 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у виді 1/2 частини жилого будинку під номером 17, розташованого в селі Великий Букрин Миронівського району Київської області по вулиці Шевченка, належна померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, одержаного після смерті матері [PERSON] Будучи спадкоємцем померлого за законом, вона спадщину прийняла. Оформити спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину на частину жилого будинку не має змоги, оскільки померлий не зареєстрував належне право власності в передбаченому законом порядку. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/2 частину жилого будинку під номером 17 по вулиці Шевченка села Велий Букрин Миронівського району Київської області. До судового розгляду позивач подала заяву про уточнення позовних вимог. Крім заявленої вимоги просила визначити частку померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на жилий будинок під номером 17 по вулиці Шевченка села Великий Букрин Миронівського району Київської області становила в розмірі 1/2 частини. В судове засідання позивач не зявилися, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві в.о. сільського голови [PERSON] проти задоволення позову не заперечив та просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав згідно статті 1217 ЦК України є спадкування. Відповідно до статтей 1216 і 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. У судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 201888, виданим 31 березня 2011 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємицею померлого [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється його дружиною. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ № 372658, виданим 06 травня 1970 року Подільським бюро ЗАГС міста Києва. За змістом статтей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що позивач у встановлений шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, спадщину прийняла, оскільки проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Даний факт перевірено та підтверджено державним нотаріусом шляхом відповідного запису на заяві позивача, поданій нотаріусу 18 травня 2012 року. Спадкове майно складається з майна, яке підлягає реєстрації. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом одержали свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON], за змістом якого вони стали спадкоємцями належного їй на день смерті будинку під номером 17, що розташований по вулиці Шевченка села Великий Букрин Миронівського району Київської області. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори 03 червня 1994 року та зареєстрованим в реєстрі за номером 1046. Згідно пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно позивачу було відмовлено у звязку з тим, що померлий не набув права власності на спадкове майно, оскільки не здійснив державну реєстрацію майна. У матеріалах справи міститься постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, яка полягає у видачі свідоцтва про право на спадщину, від 16 липня 2014 року. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 152/2012. Той факт, що право власності на спадковий будинок не було зареєстровано, підтверджується довідкою директора КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1670 від 19 травня 2014 року. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке зареєстроване у визначеному законом порядку, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на спадкове майно. Відповідно до статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом житловий будинок під номером 17, що розташований по вулиці Шевченка села Великий Букрин Миронівського району Київської області, належав спадкодавцю [PERSON] та його брату [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Частки у вказаному майні визначені не були. Згідно зі статтею 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На даний момент не має доказів, що свідчили б про домовленість між співвласниками [PERSON] та [PERSON] щодо розміру часток у спільному майні або рішення суду з цього приводу. Зважаючи на дані обставини, [PERSON] на день його смерті мала б належати 1/2 частка спільної сумісної власності, на яку він за заповітом мав право. Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Оскільки склад спадщини згідно статті 1218 ЦК України визначається на момент відкриття спадщини, до спадкоємця перейде частка у спільній власності спадкодавця в тому обсязі, в якому вона існує на цей момент. Оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким, відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування. Для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в судовому порядку. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за заповітом, [PERSON] за життя набув права на спадщину, яка складається з 1/2 частини жилого будинку під номером 17 по вулиці Шевченка села Великий Букрин Миронівського району Київської області. Після його смерті в порядку спадкування право на спадщину на вказане майно набула позивач. На підставі викладеного, статей 16, 328, 355, 368, 370, 1216 - 1218, 1226, 1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved