Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 17 листопада 1984 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння в сім`ї, різні погляди на сімейні цінності та сімейне життя, що призвело до неможливості спільного проживання. Зазначає, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з січня 2011 року, жодних зв`язків з нею та дітьми не підтримує, шлюбні відносини припинені. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1984 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). Від спільного проживання мають повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Сторони однією сім`єю не проживають з 2011 року, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в сім`ї, різні погляди на сімейні цінності та сімейне життя, що призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про залишення їй прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved