Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначивши, що з 08 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетрвоська від 19 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачка розшукувала відповідача з метою отримання дозволу батька для виїзду дітей за кордон, однак встановити фактичне місце проживання відповідача не змогла, згідно з відповіддю наданою АНД ВП встановлено, що 05 квітня 2016 року [PERSON] перебуває в активному розшуку органами поліції. Відповідач, не займається вихованням дітей, не цікавиться їх розвитком, не допомагає та взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позивач просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей та стягнути судові витрати. В судове засідання позивачка не з'явилася, нею надано до суду заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. Представник 3-ї особи - Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи у їх відсутність, та надавши висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетрвоська від 19 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач, не займається вихованням дітей, не цікавиться їх розвитком, не допомагає та взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивачка розшукувала відповідача з метою отримання дозволу батька для виїзду дітей за кордон, однак встановити фактичне місце проживання відповідача не змогла, згідно з відповіддю наданою АНД ВП встановлено, що 05 квітня 2016 року [PERSON] перебуває в активному розшуку органами поліції. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1998 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та за ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-4 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Висновком Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 16.08.2017 року визнано доцільним позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Факт ухилення відповідача [PERSON], [INFO] від виконання своїх обов'язків по вихованню його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], достовірно встановлено, при цьому [PERSON], [INFO] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання дітей, що підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За змістом ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки відповідач є батьком дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 червня 2017 року до повноліття дитини, на користь матері дітей [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., за вимоги щодо позбавлення батьківських прав та 640,00 грн. на користь держави за вимоги щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved