Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір дарування житлових будинків з господарськими будівлями, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений між нею та відповідачем, дійсним, таким, що відбувся, та визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 30,6 кв. м., житловою площею 30,6 кв. м. з верандою (на плані позначено літ. а), господарськими будівлями, а саме - погребом з шиєю (літ. а1 , а2), сараями (літ. Б, В), вбиральнею (літ. Д), колодязем загального користування (літ. К), огородженням №1, розташований по [ADDRESS] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0758 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120610100:02:007:0111 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №731656, виданого на підставі рішення Балтської міської ради Балтського району Одеської області від 21.07.2011 року №196-VІ, розташовану по [ADDRESS] які раніше на праві приватної власності належали відповідачу [PERSON], на житловий будинок (на плані позначено літ. Д) загальною площею 35,8 кв. м., житловою площею 21,3 кв. м. з ганком №1, господарськими будівлями, а саме - гаражем (на плані позначено літ. В), сараями (літ. Г, Е, З), літньою кухнею (літ. Л), погребом (літ. Е1), вбиральнею (літ. Ж), колодязем загального користування (літ. К), огородженням №2, воротами №3, розташований на земельній ділянці площею 910 кв. м. по [ADDRESS] який раніше належав дочці відповідача [PERSON], померлій [INFO] року, стверджуючи, що 05.08.2014 року відповідач уклала з позивачем договір дарування вище вказаних житлових будинків, земельної ділянки, згідно якого відповідач подарувала, а позивач прийняла у дарунок житлові будинки з господарськими будівлями, розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0758 га, розташовану по [ADDRESS] відповідач передала позивачу правовстановлюючі документи, технічні паспорти на будинки, державний акт на право власності на земельну ділянку, самі житлові будинки з господарськими будівлями, земельну ділянку, пообіцяла з'явитися до нотаріальної контори для оформлення договору дарування, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення договору, до нотаріальної контори не з'являється. Крім того, оформити договір у нотаріальній конторі неможливо по причині того, що власниця одного з житлових будинків [PERSON] померла на території Російської Федерації, тому неможливо визначити місце відкриття спадщини. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися подарованим нерухомим майном, земельною ділянкою, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з'явилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити договір дарування належним чином у нотаріуса не має, просить справу розглянути за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.1997 року, виданого державним нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори Смірновою Н.С., реєстр №3909, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №731656, виданого на підставі рішення Балтської міської ради Балтського району Одеської області від 21.07.2011 року №196-VІ, належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0758 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120610100:02:007:0111, розташована по [ADDRESS] а дочці відповідача [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 25.02.1998 року, виданого Балтською міською радою Одеської області, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в м. Тамбові Російської Федерації, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла її мати [PERSON], але в нотаріальній конторі спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині того, що неможливо встановити місце відкриття спадщини, що сторони уклали між собою договір дарування вище вказаних житлових будинків, земельної ділянки від 05.08.2014 року, згідно якого відповідач подарувала, а позивач прийняла у дарунок вище вказані житлові будинки, земельні ділянки і по акту прийому-передачі від 05.08.2014 року відповідач передала, а позивач прийняла житлові будинки з господарськими будівлями, земельну ділянку, що відповідач взяла на себе зобов'язання оформити договір дарування належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до п.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру з'явитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір дарування, укладений 05.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], повинна перебувати у власності обдарованого і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved